Постанова

Іменем України

03 липня 2019 року

м. Київ

справа № 333/2654/16-ц

провадження № 61-24576св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2016 року у складі судді Наумової І. Й. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 14 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Дашковської А. В., Кримської О. М., Спас О. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2 про стягнення компенсації з урахуванням індексу інфляції суми призначеної до стягнення та відсотків за прострочку виконання грошового зобов`язання.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 25 жовтня 2007 року з ОСОБА_2 на його користь стягнуто грошову компенсацію у розмірі 60 000 грн, судовий збір - 453 грн 14 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення - 30 грн, витрати, пов`язані з проведенням експертизи - 429 грн 77 коп., а усього у розмірі 60 912 грн

81 коп.

Таким чином, 25 жовтня 2007 року у ОСОБА_2 перед ним виникло грошове зобов`язання на суму 60 912 грн 81 коп.

ОСОБА_2 добровільно у порядку виконання рішення суду та в порядку виконавчого провадження заборгованість не погасила. Виконавчий лист по виконанню вказаного рішення суду знаходиться на виконанні у Комунарському відділі державної виконавчої служби Запорізького міськрайонного управління юстиції (далі - Комунарський ВДВС Запорізького МУЮ).

Вважав, що з ОСОБА_2 на його користь повинна бути стягнута компенсація з урахуванням інфляції за прострочку виконання грошового зобов`язання та відсотки за затримку грошового зобов`язання за період

з 01 травня 2013 року по 01 травня 2016 року.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь компенсацію з урахуванням індексу інфляції за прострочку виконання грошового зобов`язання у розмірі 53 035 грн 94 коп., суму відсотків за затримку виконання грошового зобов`язання у розмірі 5 482 грн 15 коп. та судові витрати у справі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня

2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що до правовідносин, що виникли між сторонами, не можуть застосовуватись норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України), оскільки вони врегульовані нормами Закону України «Про виконавче провадження».

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 14 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що оскільки спірні правовідносини виникли у зв`язку з виконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15 передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», а тому до них не можуть застосовуватися норми, що регулюють цивільну правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

03 червня 2019 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями справу передано судді-доповідачу Хопті С. Ф.

Ухвалою Верховного Суду від 26 червня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації з урахуванням індексу інфляції суми призначеної до стягнення та відсотків за прострочку виконання грошового зобов`язання призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень не у повній мірі врахували зміст правовідносин, які виникли між сторонами та помилково зазначили, що на них не поширюються положення статті 625 ЦК України, чим порушили норми матеріального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення ОСОБА_2 на касаційну скаргу ОСОБА_1 . У запереченні зазначено, що стаття 625 ЦК України до спірних правовідносин не застосовується, оскільки між сторонами відсутні грошові зобов`язання. Позивач звернувся до суду з вказаним позовом після спливу позовної давності, передбаченої статтею 257 ЦК України, про що було подано відповідну заяву до суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що рішенням Апеляційного Запорізької області

від 25 жовтня 2007 року, ухваленим у справі за позовом про поділ спільного майна подружжя, поділено майно, яке є у спільній сумісній власності подружжя, а саме визнано право власності за ОСОБА_2 на 33/100 частки будинку, який знаходиться у АДРЕСА_1 , вартістю 143 365 грн, та на інше майно та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі 60 000 грн, судовий збір - 453 грн 14 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення -

30 грн., витрати пов`язані з проведенням експертизи - 429 грн 77 коп., а усього в сумі 60 912 грн 81 коп.

Рішення набрало законної сили та знаходилось на стадії виконавчого провадження, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 50611008 від 25 березня 2016 року.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня

2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року

№ 6-2759цс15, на яку послався суд апеляційної інстанції у цій справі.

Проте апеляційний суд на зазначені вище вимоги закону уваги не звернув; не врахував, що на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання у зв`язку із відшкодуванням 60 000 грн грошової компенсації, невиконання якого зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України та дійшов передчасного висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції, яким зазначені положення закону не застосовані.

Згідно з частиною четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При новому розгляді суд апеляційної інстанції відповідно до статті 263 ЦПК України має враховати правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

Відповідно до пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

За таких обставин, постанова суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалено з порушення норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для її скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 14 лютого 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович