Справа: № 200/5364/19
№ 2/200/2960/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2019 року Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Томаш В.І.,

при секретарі - Кубрак К.В.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

представників відповідача - Макарова С.І., Резнік Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро в спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Іста - Центр» «про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення»,-

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги, висловлені в позовній заяві та просить суд визнати незаконним та скасувати наказ приватного акціонерного товариства «Іста-Центр» № 2-к від 08.01.2019 року про звільнення ОСОБА_1 за п. 2 ст. 40 КЗпП; визнати незаконним примус його до проходження психофізіологічної експертизи в подальшому, яка не є діагностичною за нормою відповідних законів.

Представники відповідача в судовому засіданні з позовними вимогами позивача не згодні та надали до суду відзив, відповідно до якого просять суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивача, оскільки вважають, що звільнення позивача було вчинено на законних підставах.

Дослідивши матеріали справи, вислухав пояснення сторін, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено наступне.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що він - ОСОБА_1 працював на приватному акціонерному товаристві «Іста-Центр» на посаді налагоджувальника контрольно-вимірювальних приладів і автоматики. 08 січня 2019 року за ініціативи роботодавця його було звільнено за п. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України, про що було видано наказ № 2-к про звільнення ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 2 ст. 40 КЗпП роботодавець може звільнити працівника у випадку, якщо буде виявлено невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи. Згідно юридичного тлумачення цієї норми закону, в пункті, про стан здоров`я працівника який перешкоджає продовженню даної роботи, вказано, що подібного працівника можна звільнити і навіть без його згоди, лише в разі об`єктивно встановленого медичного діагнозу хвороби, а також у разі прогресування реально діагностованою хвороби яка на поточний момент не відчувається хворим як перешкода до виконуваної ним роботи, але може в майбутньому становити загрозу його здоров`ю в разі продовження працівником даного виду трудової діяльності.

Позивач вважає, що наказ про звільнення його з посади налагоджувальника КВПіА № 2-к від 08.01.2019 є незаконним та має бути скасований.

Так, 24 вересня 2018 року всіх працівників служби КВПіА ПрАТ «Іста-Центр» було примушено проходити психофізіологічну експертизу сумiсно с проходженням періодичного медичного огляда. Ця експертиза проводилась у вигляді тестування за комп`ютерами. За результатами проходження психофізіологічної експертизи позивача було повідомлено, що він відповідає встановленим вимогам (критеріям) для роботи на посаді налагоджувальника КВПіА. Але пізніше сказали про те, що "хтось забув вказати індекс для служби КВПіА", тому результати проходження експертизи не були зараховані.

17 жовтня 2018 року при повторному тестуваннi його, було оголошено о незадовільних результатах та необхiдностi перездати. 13 листопада 2018 року було запропоновано в черговий раз перездати психофізіологічну експертизу. 28 листопада 2018 року позивачу котрий раз було запропоновано перездати психофізіологічну експертизу, на що він написав письмову відмову від проходження експертизи.

В серпні 2018 року працівникам підприємства було видано направлення для чергового проходження та отримання сертифікатів від лікарів нарколога та психіатра і позивач їх отримав, що свідчить про те, що він психічно здорова людина та на обліку у нарколога не перебуває.

Позивач вважає, що такі дії Відповідача є порушенням чинного законодавства, оскільки відповідач не може керуючись лише результатами психофізіологічної експертизи прийняти рішення про звільнення у зв`язку з невідповідністю за станом здоров`я займаній посаді.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

З урахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

З вимогами позивача, висловлених в позовній заяві, письмових поясненнях та в судовому засіданні суд погодитися не може, оскільки вони є голослівними, безпідставними, недоведеними виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно до ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 16 ч. 2 Цивільного кодексу України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Як встановлено в судовому засіданні, підстави для проходження періодичного медичного огляду: стаття 17 Закону України «Про охорону праці» встановлює «Обов`язкові медичні огляди працівників певних категорій», а саме:

«Роботодавець зобов`язаний за свої кошти забезпечити фінансування та організувати проведення попереднього (під час прийняття на роботу) і періодичних (протягом трудової діяльності) медичних оглядів працівників, зайнятих на важких роботах, роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі, щорічного обов`язкового медичного огляду осіб віком до 21 року. За результатами періодичних медичних оглядів у разі потреби роботодавець повинен забезпечити проведення відповідних оздоровчих заходів. Медичні огляди проводяться відповідними закладами охорони здоров`я, працівники яких несуть відповідальність згідно із законодавством за відповідність медичного висновку фактичному стану здоров`я працівника. Порядок проведення медичних оглядів визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Роботодавець має право в установленому законом порядку притягнути працівника, який ухиляється від проходження обов`язкового медичного огляду, до дисциплінарної відповідальності, а також зобов`язаний відсторонити його від роботи без збереження заробітної плати.»

Тому, на виконання ст. 17 Закону України «Про охорону праці», згідно наказу МОЗ України від 21.05.2007р. №246, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.07.2007р. №846 / 14113 «Про затвердження Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій», згідно наказу ПрАТ «Іста-Центр» №68 / 01 від 03.09.2018р. «Про проходження періодичного медогляду», проведено медогляд працівників по «Списку працівників, які підлягають періодичним медичним оглядам в 2018 році».

За результатами періодичного медичного огляду працівників ПрАТ «Іста-Центр» Комунальною Установою «Дніпропетровська міська поліклініка №6» ДОС видано Заключний акт №13 від 17.10.2018р.

За п.3.7. (Працівники, які потребують переведення на іншу роботу за станом здоров`я) вищевказаного акту налагоджувальникові КВП ОСОБА_1 рекомендовано переведення на іншу професію, не пов`язану з ДЕУ (діючими електроустановками).

У ст. 5 Закону «Про охорону праці» зазначено: до виконання робіт підвищеної небезпеки та тих, які потребують професійного добору, допускаються особи за наявності підсумків психофізіологічної експертизи.

За підсумками Протоколу психофізіологічного обстеження працівника ОСОБА_1 №118-1647 / 3308 від 24.09.2018р. :

1. За своїми професійно важливим психофізіологічними якостями не відповідає професійним вимогам до виконання робіт по обслуговуванню діючої електроустановки напругою до і вище 1000 В та виконання в ній оперативних переключень, налагоджувальних, монтажних робіт та високовольтних випробувань, робіт під напругою в електроустановках до і вище 1000 В, робіт пов`язаних з діючим енергетичним обладнанням.

2. Не рекомендується допускати до робіт по обслуговуванню діючої електроустановки напругою до і вище 1000 В та виконання в ній оперативних переключень, налагоджувальних, монтажних робіт та високовольтних випробувань, робіт під напругою в електроустановках до і вище 1000 В, робіт, пов`язаних з діючим енергетичним обладнанням.

Позивачу ОСОБА_1 пропонувалося пройти повторну ПФЕ (психофізіологічну експертизу) 13.11.2018р., але він категорично відмовився.

Позивач ОСОБА_1 - налагоджувальник контрольно-вимірювальних приладів і автоматики, звільнений відповідно до Наказу про припинення трудового договору № 2 - к від 08 січня 2019 року, за пунктом 2 статті 40 Кодексу законів про працю України (у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи).

Позивач ОСОБА_1 працював на підприємстві з 18 лютого 2014 року.

За результатами періодичного медичного огляду працівників ПрАТ «Іста-Центр» від 17 жовтня 2018 року № 13 ОСОБА_1 виникла законодавча необхідність переведення на іншу роботу, не пов`язану із діючими електроустановками (під напругою до і вище 1000 В).

З 13 листопада 2018 року ОСОБА_1 пропонувалось повторно пройти психофізіологічне обстеження, яке було ним пройдено попередньо з негативним висновком. Але 28 листопада 2018 року ОСОБА_1 категорично письмово відмовився від даної пропозиції (копія розписки-відмови додається). Текст Розписки ОСОБА_1 від 28.11.2018р., в якій він надає оцінку обстеженням, свідчить про його не бажання проходження цих обстежень.

6 грудня 2018 року ОСОБА_1 письмово були запропоновані 18 вільних посад на підприємстві, не пов`язаних з роботою із діючими електроустановками, але він відмовився від запропонованих посад, та взагалі відмовився письмово підтвердити свою відмову.

Відповідно до частини п`ятої статті 153 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган не вправі вимагати від працівника виконання роботи, поєднаної з явною небезпекою для життя. Наказом підприємства від 12.12.2018 року № 114 ОСОБА_1 був відсторонений від роботи. З даним наказом 14 грудня 2018 року він був особисто письмово ознайомлений (копія листа ознайомлення додається).

Відповідно до частини першої статті 43 Кодексу законів про працю України адміністрацією підприємства на адресу профспілкового комітету «Національна акумуляторна корпорація «ІСТА» 18.12.2018р. направлено подання про надання згоди профспілкового комітету на звільнення, у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи.

Протоколом профспілкового комітету від 28 грудня 2018 року № 28 надана згода на звільнення ОСОБА_1 ..

Наказом підприємства від 08 січня 2019 року № 2-к колишній налагоджувальник контрольно-вимірювальних приладів і автоматики ОСОБА_1 звільнений з роботи відповідно пункту 2 статті 40 Кодексу законів про працю України (у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи).

Суд вважає, що при звільненні ОСОБА_1 відповідач діяв в повній відповідності до вимог трудового законодавства України, дотримано всі законодавчі норми, порушення відсутні. Відповідач жодним чином не намагався і не порушив трудові права Позивача ОСОБА_1 Навпаки, дії Відповідача свідчать про його доброзичливе ставлення до Позивача. Відповідач, не звільняючи ОСОБА_1 , здійснив би порушення норм трудового права.

При таких обставинах суд приходить до законного та обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача.

Керуючись ст. ст. 40, 232 кодексу законів України про працю, ст. ст. 13, 76, 81, 259 - 263 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Іста - Центр» «про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення».

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Бабушкінського

районного суду В.І.Томаш