Постанова

Іменем України

10 липня 2019 року

м. Київ

справа № 648/2988/16-ц

провадження № 61-30791 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

представник відповідача - ОСОБА_4 ,

третя особа - ОСОБА_5 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Херсонської області у складі колегії суддів: Воронцової Л. П., Ігнатенко П. Я., Полікарпової О. М. від 20 липня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України

у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 , третя особа - ОСОБА_5 , в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути грошову компенсацію вартості 1/2 частини майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 з 06 жовтня 1984 року по 19 квітня

2011 року. За час шлюбу, 14 січня 2005 року без укладання письмового договору купівлі-продажу, відповідач придбала 1/3 частину житлового будинку за адресою:

АДРЕСА_1 .

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 21 липня 2010 року визнано таким, що відбувся договір купівлі - продажу 1/3 частини домоволодіння, розташованого у АДРЕСА_1 ,

між ОСОБА_8 і ОСОБА_9 та визнано за ОСОБА_9 право власності на вказану частку у домоволодінні.

Позивач вказував, що зазначена частина будинку була придбана за спільні кошти та є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Після розірвання шлюбу він проживав в спірному будинку до лютого

2016 року, після чого відповідач позбавила його цього права. Проведеною судовою будівельно-технічною експертизою від 20 березня 2017 року доведено, що технічна можливість виділення 1/2 частки у майні в натурі відсутня.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_6 грошову компенсацію вартості 1/2 частини 1/3 частини (1/6 частини) житлового будинку у розмірі 102 252,64 грн та стягнути з відповідача на свою користь понесені ним судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області

від 26 травня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частини 1/3 частини (1/6 частини) житлового будинку за адресою:

АДРЕСА_1 , у розмірі 102 252,64 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору - 1 102,40 грн, по оплаті правової допомоги - 6 500,00 грн, по оплаті за проведення експертизи - 4 085,40 грн, а всього - 11 687,80 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірне майно придбане відповідачем за час шлюбу, тобто належить сторонам на праві спільної сумісної власності в рівних частках (по 1/2 від 1/3 частини).

За результатами експертизи встановлено неможливість виділу належної позивачу частки майна в натурі та визначено вартість майна, тому вважав можливим стягнути з відповідачки на його користь вартість належної позивачу частки у спірному майні.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 20 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено. Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 26 травня 2017 року скасовано. Ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не довів той факт, що джерелом набуття спірного майна були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя та його вклад у придбання майна. Крім того, суд вважав, що спірне майно не має статусу об`єкта спільної сумісної власності подружжя і, відповідно до статті 57 СК України, є особистою приватною власністю ОСОБА_6 , так як позивач зловживав спиртними напоями, коштів у нього не було, а відповідач купила майно за свої кошти.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

ОСОБА_1 посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Апеляційного суду Херсонської області від 20 липня 2017 року і залишити в силі рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 26 травня 2017 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції і надано строк для подання заперечення на касаційну скаргу.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

04 червня 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачу.

Ухвалою колегії суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24 червня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , третя особа - ОСОБА_5 , про стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частини майна подружжя призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що судом апеляційної інстанції під час розгляду справи неправильно застосовано положення статей 57, 60 СК України. Зазначає, що ОСОБА_7 не доведено те, що 1/3 частина житлового будинку придбана нею за власні кошти.

Вважає, що cуд апеляційної інстанції, не мав права посилатися на показання свідків, оскільки вони були допитані в порушення вимог статей

131, 136 ЦПК України.

Крім того, заявник вказує, що він офіційно працював, отримував заробітну плату, тому вважає, що частина домоволодіння придбана за спільні кошти та належить на праві спільної сумісної власності подружжя.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У жовтні 2017 року ОСОБА_10 подала заперечення на касаційну скаргу, вказуючи на те, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що апеляційним судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, тому підстав для скасування оскаржуваного судового рішення немає.

При цьому, зазначає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, взагалі не досліджено розмір доходів та вклад позивача у придбану частку житлового будинку, а тому рішення суду першої інстанції є незаконним.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

З 06 жовтня 1984 року по 19 квітня 2011 року ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_11 .

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 19 квітня 2011 року розірвано шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_1

14 січня 2005 року за час шлюбу без укладання письмового договору купівлі-продажу, відповідач придбала 1/3 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 21 липня 2010 року визнано таким, що відбувся договір купівлі - продажу 1/3 частини домоволодіння, розташованого у АДРЕСА_1 між ОСОБА_8 і ОСОБА_9 та визнано за ОСОБА_9 право власності на вказану частку у домоволодінні.

Згідно витягу про державну реєстрацію прав Херсонського державного бюро технічної інвентаризації від 06 грудня 2010 року, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12 квітня 2010 року, відповідач є власником 1/3 частини житлового будинку за адресою:

АДРЕСА_1 , державна реєстрація права власності якого відбулася 12 квітня 2010 року.

Відповідно до висновку експерта від 20 березня 2017 року № 68/2016, складеного за результатами проведення судової будівельно-оціночної та будівельно-технічної експертизи, ринкова вартість домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , складає 609 599,00 грн; технічна можливість виділити

1/2 частини 1/3 частини (1/6 частину) житлового будинку в натурі відсутня; можливі варіанти виділення в натурі 1/2 частини 1/3 частини (1/6 частину) не наводяться, оскільки така можливість відсутня; варіанти порядку користування 1/3 частиною житлового будинку не наводяться, оскільки дана частина будинку не виділена в натурі.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі статтею 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Статтею 69 СК України передбачено право подружжя на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Апеляційний суд, зазначивши, що у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане, не врахував, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а розірвання шлюбу між ними не припинило права спільної сумісної власності на це майно.

Отже, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу,є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17.

Задовольняючи апеляційну скаргу ОСОБА_6 та скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не врахував, що набута відповідачем за час шлюбу 1/3 частини житлового будинку

за адресою:

АДРЕСА_1 , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

При цьому апеляційним судом встановлено, що на придбання 1/3 частини зазначеного житлового будинку ОСОБА_12 позичила у свідків, які цей факт підтвердили, кошти у розмірі 4 000,00 грн саме на придбання 1/3 частини житлового будинку, не вказавши, якими доказами це підтверджено, якими доказами доведено, що саме ці кошти витрачено на придбання вказаної частини житлового будинку.

Крім того, апеляційний суд неправильно застосував положення статті 60 СК України, не врахувавши презумпцію спільності майна подружжя, не звернув увагу на те, що тягар доказування обставин для спростування презумпції спільності майна подружжя покладається на того з подружжя, хто її спростовує, та дійшов неправильного висновку про скасування рішення суду першої інстанції. При цьому доводи і докази, надані відповідачем, не є безспірними, які б спростували презумпцію спільності майна подружжя, а згідно з частиною четвертою статті 60 ЦПК України 2004 року доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною другою статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Районний суд, оцінивши висновки проведеної судової експертизи, якими доведено, що виділити в натурі частку майна неможливо, а співвласник, який бажав виділу, згоден на отримання матеріальної компенсації, вірно задовольнив позов.

При цьому вартість спірного майна визначена висновком експертизи і відповідачем не спростована.

Вказане свідчить, що апеляційним судом безпідставно скасовано рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено помилку в застосуванні норм матеріального права, рішення апеляційного суду згідно зі статтею 413 ЦПК України підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції - залишенню в силі.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 413, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Херсонської області від 20 липня 2017 року скасувати.

Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 26 травня 2017 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Б. І. Гулько Г. В. Кривцова Р. А. Лідовець