Ухвала

Іменем України

11 липня 2019 року

м. Київ

справа № 572/1730/14-ц

провадження № 61-4277ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Карпенко С. О, розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Рівненського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця про повернення виконавчого листа, зобов`язання державного виконавця закінчити виконавче провадження,

встановив:

У 2018 році ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця та просив скасувати постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сарненського районного управління юстиції Мельника І. В. від 02 червня 2015 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 44657908, а також зобов`язати державного виконавця Сарненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області закінчити виконавче провадження № 44657908 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

В обґрунтування скарги зазначав, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Сарненського районного управління юстиції перебував виконавчий лист Сарненського районного суду Рівненської області у справі № 572/1730/14-ц про примусове звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу квартири на прилюдних торгах в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Згідно акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки 27 квітня 2015 року здійснено продаж предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1

У відповідності до пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на день прийняття державним виконавцем оскаржуваної постанови), виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. У цьому випадку виконавчий документ надсилається до суду, який його видав. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (частина перша статті50 Закону України «Про виконавче провадження»).

Проте, 02 червня 2015 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення документа стягувачу на підставі пункту 8 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закону), що у відповідності до частини п`ятої статті 47 Закону не позбавляло стягувача права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 Закону.

Внаслідок неправомірних дій державного виконавця державної виконавчої служби Сарненського районного управління юстиції13 листопада 2015 року було повторно відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Сарненського районного суду Рівненської області у справі № 572/1730/14-ц від 13 серпня 2014 року про звернення стягнення на предмет іпотеки.

За наявності підстав для закінчення виконавчого провадження та направлення виконавчого документа до суду, який його видав, державним виконавцем було неправомірно повернуто виконавчий документ стягувачу. В подальшому державний виконавець повторно відкрив виконавче провадження за виконавчим листом, за яким рішення суду фактично було виконане в повному обсязі.

Відтак, оскаржувана постанова є такою, що не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та призводить до істотного порушення прав боржника у виконавчому провадженні.

Ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 07 листопада 2018 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сарненського районного управління юстиції Мельника І. В. від 02 червня 2015 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 44657908.

Зобов`язано державного виконавця Сарненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області закінчити виконавче провадження № 44657908 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 07 листопада 2018 року скасовано, у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Рівненського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року, в якій просив скасувати оскаржуване судові рішення та залишити в силі ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 07 листопада 2018 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 01 липня 2014 року виконано в повному обсязі, що є підставою для закінчення виконавчого провадження, а не для винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачу.

Ухвалою Верховного Суду від 13 червня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків, а саме сплати судового збору.

У наданий строк ОСОБА_1 усунув недоліки касаційної скарги, зазначені в ухвалі Верховного Суду від 13 червня 2019 року.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Судами встановлено, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Сарненського районного управління юстиції перебувало виконавче провадження № 44657908 з примусового виконання виконавчого листа № 572/1730/14-ц від 13 серпня 2014 року, виданого Сарненським районним судом Рівненської області про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 31/07/11/I-Ф від 17 грудня 2007 року, а саме на квартиру АДРЕСА_1 з відповідними надвірними будівлями, яка належить на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , шляхом продажу вказаного предмета іпотеки на прилюдних торгах в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 31/07/11/К-Ф від 17 грудня 2007 року в загальній сумі 22 214, 36 доларів США та 150 256,26 грн.

05 вересня 2014 року державним виконавцем на підставі статей 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент вчинення дії) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку направлено сторонам до виконання та відома. Боржникам надано термін добровільного виконання рішення суду в строк до 12 вересня 2014 року.

Разом з тим, боржниками у визначений строк рішення суду добровільно не виконано.

ОСОБА_1 належить ј частина квартири АДРЕСА_1 .

14 вересня 2014 року державним виконавцем відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчих дій) винесено постанову про арешт майна боржників (спірної квартири) та оголошення заборони його відчуження.

05 лютого 2015 року арештоване нерухоме майно передано на реалізацію до Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України.

Згідно протоколу №76883 про проведення електронних торгів від 27 квітня 2015 року, арештоване майно реалізовано за 206 214,88 грн. Вказані кошти надійшли на депозитний рахунок відділу державної виконавчої служби 13 травня 2015 року та були розподілені у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження»: 187 377,16 грн перераховано на користь стягувача ПАТ «Укргазбанк», стягнуто 18 737,72 грн виконавчого збору та 100,00 грн витрат на проведення виконавчих дій.

25 травня 2015 року державним виконавцем складено акт про реалізацію предмета іпотеки та направлено сторонам виконавчого провадження для ознайомлення.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваної постанови), виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно.

Оскільки після проведення електронних торгів з реалізації предмета іпотеки суми грошових коштів, які надійшли від такої реалізації, виявилося недостатньо для задоволення вимог банку про погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 22 214, 36 доларів США та 150 256,26 грн, державний виконавець відповідно до вимог пункту 8 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент винесення постанови) 02 червня 2015 року виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Враховуючи наведене, обґрунтованими є висновки суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні скарги з огляду на те, що державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови діяв відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Зі змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення вбачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосування судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ухвалив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Рівненського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця про повернення виконавчого листа, зобов`язання державного виконавця закінчити виконавче провадження відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

В. С. Жданова

С. О. Карпенко