Постанова

Іменем України

10 липня 2019 року

м. Київ

справа № 320/6725/16-ц

провадження № 61-31208св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Ігнатенка В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Завод залізобетонних виробів-5»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну Публічного акціонерного товариства «Завод залізобетонних виробів-5» на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 лютого 2017 року у складі головуючого-судді Сметаніної А. В. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 05 квітня 2017 року у складі суддів: Крилової О. В., Дзярука М. П., Трофимової Д. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Завод залізобетонних виробів-5» (далі - ПАТ «Завод залізобетонних виробів-5») про стягнення заробітної плати.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що з 16 квітня 2004 року працював у відповідача на посаді начальника цеху, 06 липня 2016 року звільнений на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України за згодою сторін.

Посилаючись на те, що з листопада 2014 року по день звільнення йому не виплачувалася заробітна плата, розмір якої становив 2 300 грн, не виплачена заробітна плата й до теперішнього часу, не дивлячись на його неодноразові звернення до відповідача, ОСОБА_1 уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з ПАТ «Завод залізобетонних виробів-5» на свою користь заборгованість із заробітної плати за період з 01 листопада 2014 року по 06 липня 2016 року в розмірі 33 010,68 грн, компенсацію за невиплачену заробітну плату в розмірі 7 128,52 грн, компенсацію за невикористані відпустки в розмірі 15 372,12 грн та суму індексації заробітної плати в розмірі 8 612,44 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 лютого 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ПАТ «Завод залізобетонних виробів-5» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати за період з 01 листопада 2014 року по 06 липня 2016 року в розмірі 33 010,68 грн, компенсацію за невиплачену заробітну плату в розмірі 7 128,52 грн, компенсацію за невикористані відпустки в розмірі 15 372,12 грн та суму індексації заробітної плати в розмірі 8 612,44 грн, а всього 64 123,76 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що трудові права позивача щодо своєчасного отримання заробітної плати порушені, доводи позовної заяви у цій частині знайшли своє підтвердження, а тому порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом стягнення з ПАТ «Завод залізобетонних виробів-5» заборгованості із заробітної плати, компенсації за порушення строків її виплати, компенсації за невикористані відпустки та індексації, розмір яких розрахований фахівцями Приватного підприємства «Аудиторська фірма «НЕП ПЛЮС» (далі - ПП «АФ «НЕП ПЛЮС»).

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 05 квітня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Завод залізобетонних виробів-5» відхилено, рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 лютого 2017 року залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, унаслідок чого ухвалив законне і обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У квітні 2017 року ПАТ «Завод залізобетонних виробів-5» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не з`ясували усіх обставин справи, не оцінили належним чином надані сторонами докази, не навели відповідних розрахунків, з яких виходили при визначені сум, які підлягають стягненню на користь позивача.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

29 травня 2018 року справу № 320/6725/16 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Завод залізобетонних виробів-5» про стягнення заробітної плати передано до Верховного Суду.

На час розгляду справи Верховним Судом заперечень (відзивів) на касаційну скаргу не надходило.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Фактичні обставини справи встановлені судами

Судами встановлено, що ОСОБА_1 з 16 квітня 2004 року по 05 травня 2004 року працював на посаді майстра бетонорозчинного цеху, а з 05 травня 2004 року займав посаду начальника бетонорозчинного цеху ПАТ «Завод залізобетонних виробів-5».

Наказом №7-К від 06 липня 2016 року ОСОБА_1 звільнено з роботи на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України, за згодою сторін. Нараховано ОСОБА_1 компенсацію за невикористані тарифні відпустки за період з 16 квітня 2006 року по 06 липня 2016 року в загальній кількості 247 календарних дня.

Згідно наказу № 7-К-І від 06 липня 2016 року до наказу про звільнення позивача внесено зміни, розділ наказу №7-К від 06 липня 2016 року про нарахування компенсації з невикористані тарифні відпустки з 16 квітня 2006 року по 06 липня 2016 року змінено та викладено в наступній редакції: «Провести кінцевий розрахунок при звільненні ОСОБА_1 начальника бетонорозчинного цеху з урахуванням фактично наданих відпусток та виплаченої заробітної плати».

Даних про проведення такого розрахунку матеріали справи не містять.

На вимогу суду, ПАТ «Завод залізобетонних виробів-5» не надало для огляду касових книг за період з 01 листопада 2014 року по 06 липня 2016 року, посилаючись на неможливість їх представлення через втрату.

Згідно довідки Мелітопольської Об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України в Запорізькій області від 15 грудня 2016 року про суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_1 та індивідуальних відомостей застрахованої особи ОСОБА_1 з Пенсійного фонду України, вбачається, що заробітна плата ОСОБА_1 становить 2 300 грн, проте жодних виплат позивачу за період з 01 листопада 2014 року по 06 липня 2016 року ПАТ «Завод залізобетонних виробів-5» не здійснило.

Згідно наданого ПП «АФ «НЕП ПЛЮС» розрахунку № 21 від 16 грудня 2016 року, заборгованість відповідача перед позивачем із заробітної плати за період з 01 листопада 2014 року по 06 липня 2016 року становить 33 010,68 грн, компенсація за невиплачену заробітну плату - 7 128,52 грн, компенсація за невикористані відпустки за 247 днів з урахуванням утриманих податків - 15 372,12 грн, індексація заробітної плати - 8 612,44 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно статті 2 КЗпП України право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою.

Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 94 КЗпП України та статтею 1 Закону України «Про оплату праці»заробітна плата - це винагорода, обчислена як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Відповідно до статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективним органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Положеннями статті 34 Закону України «Про оплату праці»встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати провадиться згідно зі статтею 34 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР, Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІП та Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», у разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податку й обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення компенсації.

Індексація заробітної плати провадиться і здійснюється відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України 2004 року, обґрунтовано виходив із того, що трудові права позивача щодо своєчасного отримання заробітної плати та компенсацій за невикористані відпустки були порушені, доводи позовної заяви в цій частині знайшли своє підтвердження, а тому порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом стягнення відповідних сум з ПАТ «Завод залізобетонних виробів-5», згідно розрахунку ПП «АФ «НЕП ПЛЮС» № 21 від 16 грудня 2016 року, який складений відповідно до вимог чинного законодавства, відповідачем не оспорений та не спростований.

Доводи касаційної скарги ПАТ «Завод залізобетонних виробів-5» зводяться до переоцінки доказів у справі, що виходить за встановлені статтею 400 ЦПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції та не дають підстав для встановлення неправильного застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, викладених у мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

За змістом частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що касаційна скарга ПАТ «Завод залізобетонних виробів-5» підлягає залишенню без задоволення, відповідно до положень частини третьої статті 436 ЦПК України Верховних Суд поновлює виконання рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 лютого 2017 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 05 квітня 2017 року.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Завод залізобетонних виробів-5» залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 05 квітня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 лютого 2017 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 05 квітня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко