КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 753/22013/18

провадження № 22-ц/824/8884/2019

17 липня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.,

суддів: Рейнарт І. М., Іванченка М. М.,

розглянув в порядку письмового провадження справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Даниленко Тетяни Іванівни на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 квітня 2019 року у складі судді Коренюк А. М.,

встановив:

08.11.2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі- АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № б/н від 04.03.2011 року станом на 12.07.2018 р. у розмірі 110 481,62 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 04.03.2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 12 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ "ПриватБанк", які були наданій йому для ознайомлення в письмовій формі.

Щодо встановлення кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 Договору.

Овердрафт (п.1.1.1.63 договору) - короткостроковий кредит, який надається банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування.

Пунктом 1.1.3.2.4 договору передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин договору. При цьому у сторін договору виникають обов`язки: у кредитора - інформування позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 договору; у позивальника - отримання виписки про стан та про здійснені операції по карткових рахунках (п.1.1.2.1.5 договору).

Неотримання або несвоєчасне отримання клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє клієнта від виконання його зобов`язань за даним договором ( п.1.1.5.2 договору).

АТ КБ "ПриватБанк" свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

При цьому відповідач порушив свої зобов`язання за договором щодо погашення боргових зобов`язань.

Станом на 12.07.2018 року, з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідач має заборгованість в сумі 121 897,63 грн, з яких: 34 551, 79 грн - тіло кредиту; 21 332,98 грн - проценти за користування кредитом; 66 012,86 грн - пеня.

З огляду на право кредитодавця на свій розсуд вимагати сплати від боржника будь-яку частину заборгованості, заборгованість до стягнення становить 110 481,62 грн, з яких: 34 551, 79 грн - тіло кредиту; 21 332,98 грн - проценти за користування кредитом; 54 596,85 грн - пеня за період з 04.03.2011 по 01.06.2018.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11 квітня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" 55 884 грн 77 коп. заборгованості за кредитним договором, 1 762 грн судового збору, всього - 57 646 грн 77 коп. В решті вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Даниленко Т. І. просить скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 квітня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вирішити питання про стягнення з позивача на користь ОСОБА_1 судового збору за подачу апеляційної скарги.

Вважає, що з ОСОБА_1 неправомірно стягнуто тіло кредиту в розмірі 34 551, 79 грн та проценти за користування кредитом, оскільки в анкеті-заяві від 04 березня 2011 ОСОБА_1 лише виявив бажання оформити на своє ім`я картку "Універсальна" з кредитним лімітом на суму 2 000 грн. Позивачем не надано доказів, що відповідач був ознайомлений та погодився з умовами та правилами надання банківських послуг, згідно яких нараховуються проценти, пеня, комісія та штрафи. Позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, і що саме ці Умови мались на увазі при підписанні заяви позичальника.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів наявності між сторонами договірних відносин щодо нарахування відсотків за користування кредитом.

Також позивачем не надано відомостей, що підтверджують тип і строк дії картки, що є істотними умовами договору, доказів зарахування кредитних коштів на картку у вказаному позивачем розмірі, а також розміру заборгованості за тілом кредиту в сумі 34 551,79 грн, враховуючи , що згідно заяви-анкети від 04.03.2011 року розмір кредитного ліміту визначено в сумі 2 000 грн, у позовній заяві зазначено про отримання кредиту у розмірі 12 000 грн, а в розрахунках тіло кредиту визначається в розмірі 34 551,79 грн. Позивачем не надано виписки по рахунку, який би мав підтвердити рух коштів, наявність або відсутність заборгованості. Наданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним та допустимим доказом її розміру, а також укладення кредитного договору, оскільки складений на власний розсуд та без врахування виписки по рахунку.

Вважає, що тіло кредиту становить 2 000 грн, а не 34 551,79 грн.

Оскільки позивачем одноособово змінювалась відсоткова ставка в сторону її підвищення, останній платіж було здійснено 05.09.2017 , то розрахунок по процентам повинен здійснюватися з 06.09.2017 на рівні облікової ставки НБУ.

25.06.2019 року представник АТ КБ «ПриватБанк» - Олейнік Н. О. надала до суду письмові пояснення, до яких додала виписку по рахунку відповідача.

Зазначила, що власник карти зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту (п.2.1.1.5.7 Умов та правил надання банківських послуг). В довідці про зміну умов кредитування чітко вбачається розмір встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, а виписка по особовому рахунку підтверджує використання кредитних коштів, наданих відповідачу. Відповідно до п. 1.1.2.3 Умов та правил надання банківських послуг до обов`язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам. Відповідачем не надано суду жодних інших умов надання банківських послуг. Сторони по справі при укладенні кредитного договору дійшли згоди про всі істотні умови договору, а тому останній вважається укладеним.

Відповідно до положень ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існують кредитні правовідносини, які виникли на підставі укладеного між ними 04 березня 2011 року договору приєднання. Отримавши грошові кошти у виді кредитного ліміту на картковий рахунок, відповідач неналежно виконував умови укладеного договору, внаслідок чого виникла заборгованість по тілу кредиту та відсоткам, яка підлягає стягненню на користь позивача.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо незгоди з ухваленим по справі рішенням в частині відмови в задоволенні позову про стягнення пені, а тому у вказаній частині судове рішення не переглядається.

Судом встановлено, що 04 березня 2011 року між ПАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк", укладено кредитний договір з ОСОБА_1 , згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 2 000 грн, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 12.07.2018 року становить 110 481,62 грн і складається із: заборгованості за тілом кредиту - 34 551,79 грн, заборгованості за процентами за користування кредитними коштами - 21 332,98 грн, нарахованої пені за період з 04.03.2011 по 01.06.2018 - 54 596,85 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 04.03.2011 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 04.03.2011 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору ( 12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років ( пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (04 березня 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (08 листопада 2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17).

З огляду на те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 04 березня 2011 року шляхом підписання заяви-анкети.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Суд першої інстанції вказаного не врахував та дійшов помилкового висновку щодо доведеності та обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» відсотків за користування кредитом в сумі 21 332,98 грн.

Колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення процентів за користування кредитними коштами та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 04 березня 2011 року за відсутності обґрунтованих підтверджень прийняття відповідачем Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом першої інстанції неправомірно стягнуто тіло кредиту в розмірі 34 551, 79 грн, оскільки в анкеті-заяві від 04 березня 2011 ОСОБА_1 лише виявив бажання оформити на своє ім`я картку "Універсальна" з кредитним лімітом на суму 2 000 грн, є необґрунтованими.

На спростування доводів апеляційної скарги у вказаній частині представником позивача надано виписку по картковому рахунку відповідача, яка підтверджує використання кредитних коштів у визначених позивачем розмірі (а.с.112-130).

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 34 551,79 грн, а тому рішення суду у вказаній частині підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За частиною 1 ст.141 ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи розмір задоволених позовних вимог (31,27%), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 550,98 грн, а рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає відповідній зміні.

За подання апеляційної скарги з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 816,53 грн, що становить 68,73% задоволених вимог по апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Даниленко Тетяни Іванівни задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 квітня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованості за кредитним договором від 04.03.2011 року у розмірі 21 332,98 грн - проценти за користування кредитним коштами, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у позові.

У зв`язку з цим зменшити загальну суму заборгованості за кредитним договором з 55 884,77 грн до 34 551,79 грн, суму судового збору з 1762 грн до 550,98 грн, а загальну суму стягнення з 57 646,77 грн до 35 102,77 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (, місцезнаходження : 01001, вул. Грушевського, 1-д, м. Київ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 816,53 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

М. М. Іванченко