Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/722/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2019 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі :

головуючого-судді Волощука В.В.

секретаря Федорчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань Олевського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, -

В С Т А Н О В И В :

24.04.2019 року позивач ОСОБА_1 , звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування жилим будинком, який розташований в АДРЕСА_1 та примусово зняти його з реєстраційного обліку вказаного житлового будинку.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до свідоцтва про право власності, він є власником житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до довідки про склад сім`ї виданої Олевською міською радою та акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї у даному житловому будинку зареєстровані троє осіб, а саме: ОСОБА_1 , його дружина ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Відповідач на даний час зареєстрований за вказаною адресою, хоча фактично з 2013 року по даний час в зазначеному будинку не проживає та не з`являється. В зв`язку з тим, що відповідач тривалий час не проживає за адресою АДРЕСА_1 , а у позивача виникла потреба з оформлення субсидії, тому останній просить суд захистити його право власності на зазначене нерухоме майно визнавши відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком.

Позивач в судове засідання не з`явився, подавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Заявлені вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся за адресою реєстрації. Заяви щодо відкладення чи розгляду справи у його відсутності до суду не надав. Відзиву на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, які підтверджують його відзив не подав.

За таких підстав, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання не з`явився в судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини, не подав відзиву, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення.

Згідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, дослідивши письмові докази по справі, в межах доводів позовних вимог, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 , доведені, обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач у справі ОСОБА_1 , є власником будинку АДРЕСА_1 , на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 23.07.1993 року, (а.с.4).

У спірному будинку зареєстрований, однак не проживає відповідач ОСОБА_2 , що стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 17.04.2019 року, в якому також зазначено, що комісія надала згоду на зняття з обліку громадянина ОСОБА_2 (а.с.7)

З довідки про склад сім`ї Олевської міської ради Житомирської області № 1935 від 17.04.2019 року, слідує, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 з дружиною ОСОБА_3 (а.с.6).

Частиною 1 ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод визначено, що кожен має право на повагу до свого житла.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.47 Конституції України, ст.310 ЦК України кожен має право на житло і місце проживання.

Разом із тим, згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст.16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Приписами ст.316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до ч.1 ст.381 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобіганню такому порушенню.

Згідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ст.270 ЦК України фізична особа, серед іншого, має право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування.

Як встановлено судом позивач у справі ОСОБА_1 , є власником будинку АДРЕСА_1 .

Відповідач у справі ОСОБА_2 , не є членом сім`ї позивача ОСОБА_1 , зареєстрований, проте не проживає за вказаною адресою.

Оскільки ОСОБА_1 , є законним власником будинку АДРЕСА_1 , тому його право вільного володіння, користування та розпоряджання майном гарантовано ст.41 Конституції України та ст.ст.317, 319, 381 ЦК України.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.

Таким чином наведені вище норми законодавства України дають підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України крім того покладено обов`язок доказування і подання доказів сторонами. Із зазначеної статті слідує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За таких обставин та з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , про визнання відповідача ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування жилим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 , оскільки відповідач за місцем реєстрації фактично не проживає, обов`язків щодо утримання житла не виконує, наміру проживати у вищевказаному помешканні з підстав, що визначені законом не виявив.

Вирішуючи вимогу позову про зняття з реєстраційного обліку відповідача, суд приходить до наступного висновку.

Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, а тому його положення підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою в день звернення особи із заявою в органи реєстрації.

У відповідності до п.3 Правил реєстрації місця проживання, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України (далі - ДМС України) в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (далі - територіальний підрозділ ДМС України) у день подання особою документів (п.1.3. Порядку).

Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, що передбачено п.26 вищевказаних правил.

З врахуванням вищенаведеного, вимога позову про визнання відповідача таким, що втратив право на користування квартирою яка належить позивачці є обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.

В частині вимоги про зняття з реєстрації відповідача слід відмовити, оскільки така вимога, на переконання суду, окремого вирішення у даному випадку не потребує, а задоволення попередньої позовної вимоги є достатньою підставою для зняття відповідача з реєстрації у спірному будинку, у порядку встановленого зазначеними Правилами та Законом.

У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, позивачем не заявлялося вимоги щодо стягнення з відповідача судових витрат, а саме судового збору, за таких обставин, і враховуючи приписи ст.13 ЦПК України, суд обмежується лише вирішенням заявлених у позові вимог.

На підставі наведеного та керуючись: ст.ст.8, 21, 41, 47, 55, 129 Конституції України, ст.1, ч.1 ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року, ст.ст.16, 270, 316, 317, 319, 321, 381, 386, 391 ЦК України, ст.ст.2, 4, 7, 10, 12-14, 17-19, 76-81, 89, 141, 211, 247, 259, 263-265, 272, 280-289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування житловим будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В решті позову ОСОБА_1 відмовити за безпідставністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до суду Апеляційної інстанції через Олевський районний суд Житомирської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН - НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків та паспорт в матеріалах справи відсутні, адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя: В. В. Волощук