Постанова

Іменем України

10 липня 2019 року

м. Київ

справа № 766/838/16-ц

провадження № 61-34238св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Гаврилова Д. В. від 31 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області у складі колегії суддів: Семиженка Г. В., Базіль Л. В., Бугрика В. В., від 21 вересня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визначення порядку користування квартирою та вселення.

Позовна заява мотивована тим, що він є власником 5/30 частин квартири АДРЕСА_1 , його сестра ОСОБА_2 є власником 13/30 частин, доньки останньої ОСОБА_3 та ОСОБА_6 є власниками по 6/30 частин кожна. Посилаючись на те, що відповідачі перешкоджають йому у користуванні його часткою квартири, просив визначити порядок користування квартирою та вселити його у цю квартиру.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 31 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 21 вересня 2017 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Вселено ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1 .

Судові рішення мотивовані тим, що є доведеними вимоги ОСОБА_1 про те, що відповідачі чинять перешкоди у користуванні належною йому на праві власності частиною квартири, що свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог про вселення в цю квартиру позивача. Вимоги про визначення порядку користування квартирою не підлягають задоволенню, оскільки відсутність висновку експертизи свідчить про неможливість вирішення спору в цій частині .

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач є власником 5/30 частин квартири АДРЕСА_1 , при цьому ніколи не був зареєстрований за вказаною адресою та не проживав там, позов подав до суду лише через 9 років після набуття права власності, тоді як за положеннями частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. Крім того, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про те, що відповідачі перешкоджають позивачу вселитися до спірної квартири, оскільки будь-яких доказів створення перешкод матеріали справи не містять.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі № 714/854/15-ц (провадження № 61-27905св18) призначено повторний автоматизований розподіл.

03 червня 2019 року справу розподілено судді-доповідачу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Згідно з свідоцтвом про право власності на житло від 29 липня 1993 року № 1601, посвідченого фондом комунального майна м. Херсона, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 на праві приватної спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 став власником 5/30 частин спірної квартири в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_7 на підставі свідоцтва від 15 червня 2007 року та зареєстрував своє право (а. с. 5).

ОСОБА_2 стала власником 13/30 частин цієї квартири в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_7 та на підставі договору дарування від матері ОСОБА_8 (а. с. 67).

Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_1 є власником 5/30 частин квартири АДРЕСА_1 , його сестра ОСОБА_2 є власником 13/30 частин, доньки останньої ОСОБА_3 та ОСОБА_6 є власниками по 6/30 частин кожна (а. с. 96).

Установлено, що позивач позбавлений права користуватися належною йому на праві власності частиною квартири оскільки в ній проживають відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , які перешкоджають йому вселитися до цієї квартири.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Статтею 41 КонституціїУкраїни передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до вимог статті 317 ЦК Українивласникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з положеннями частини першої статті 319 ЦК України та частини першої статті 150 ЖК Української РСР власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За змістом статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій, установивши, що ОСОБА_1 є повноправним власником 5/30 частин спірної квартири, однак відповідачі протиправно перешкоджають йому користуватись своєю власністю, дійшли обґрунтованого висновку про задоволення його позовних вимог на підставі статей 317, 319, 391 ЦК України.

Наведені у касаційній скарзі доводи про те, що позивач є співвласником спірної квартири, однак ніколи не був зареєстрований за вказаною адресою і не проживав там, у зв`язку з чим втратив право користування цим житлом є безпідставними, оскільки ОСОБА_1 не є членом сім`ї власника житла, а сам є власником житла, право користування яким не залежить від проживання чи реєстрації місця проживання у ньому. Та обставина, що місце проживання ОСОБА_1 не зареєстровано за цією адресою не є перешкодою у здійсненні ним свого права власності щодо належної йому частини квартири. З моменту виникнення у ОСОБА_1 наміру вселитися в квартиру та перешкоджання відповідачів у цьому його право було порушене, тому суди дійшли вірного висновку про необхідність його поновлення шляхом вселення ОСОБА_1 у спільну квартиру.

Доводи касаційної скарги про те, що позивач може захистити своє право співвласника квартири лише шляхом виплати грошової компенсації не грунтуються на вимогах закону, оскільки право ОСОБА_1 на частку у спільному майні не припинено у порядку, визначеному статтею 365 ЦК України, отже має здійснюватись усіма співвласниками за їх згодою (частина перша статті 358 ЦК України).

Доводи касаційної скарги про те, що судами безпідставно відмовлено у задоволенні позовних вимог про встановлення порядку користування квартирою, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки позивачем судові рішення не оскаржувались у апеляційному та касаційному порядку.

Крім того, сторони можуть самостійно встановити порядок користування квартирою, або, у разі необхідності, з відповідним позовом може звернутися до суду будь-який співвласник квартири.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 31 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 21 вересня 2017 року- без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара