ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/5363/18
Провадження № 22-ц/4820/1354/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Костенка А.М. (суддя-доповідач),Талалай О.І., Спірідонової Т.В.

секретар судового засідання Дубова М.В.

з участю представників сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/5363/18 за апеляційноюскаргоюАкціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 квітня 2019 року у складі судді Козак О.В. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, визнання трансакцій недійсними та стягнення коштів.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

В березні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати недійсними операції (трансакції) щодо переказу 07 травня 2015 року коштів з її карткового рахунку НОМЕР_1 , в АТ КБ "Приватбанк" в сумі 950 грн.; визнати недійсними операції (трансакції) щодо переказу 07 травня 2015 року коштів з її кредитної картки № НОМЕР_2 в АТ КБ "Приватбанк" в сумі 8500 грн. та 290 грн.; визнати недійсними операції (трансакції) щодо переказу 07 травня 2015 року коштів з її карткового рахунку № НОМЕР_3 в АТ КБ "Приватбанк" в сумі 4860,55 грн., 3362,71 грн. та 1269,70 грн.; скасувати відсотки, неустойку, комісії та інші штрафні санкції, нараховані АТ КБ "Приватбанк" за опротестованими нею операціями (трансакціями) щодо переказу 07 травня 2015 року коштів з її кредитної картки; стягнути з Акціонерного товариства КБ "Приватбанк" на її користь кошти в сумі 2388,91 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, що вона була клієнтом ПАТ КБ «Приватбанк» і станом на травень 2015 року у неї було три банківські картки банку. Проте, 08 травня 2015 року близько 12-ї години дня при спробі розрахуватись банківською карткою № НОМЕР_1 та кредитною карткою № НОМЕР_2 з`ясувалось, що на них відсутні кошти, хоча вона жодних операцій щодо зняття готівки, переказу грошових коштів іншим особам не здійснювала. Крім цього, вона не повідомляла свої особисті данні стосовно зазначених вище платіжних карток жодній особі та не залишала їх у вільному доступі, як в електронному, так і в іншому вигляді. Одразу після виявлення відсутності коштів на її карткових рахунках вона повідомила працівників банку та просила заблокувати картку та повернути їй кошти від несанкціонованих трансакцій, крім того цього ж дня 08 травня 2015 року нею було подано у відділення банку письмову заяву, в якій вона описала усе вищевказане та просила банк повернути їй кошти на картки та призупинити нарахування відсотків за користування кредитними коштами, які незаконно були зняті з кредитної картки.

В ході проведення перевірки від працівників банку їй стало відомо, що 07 травня 2015 року відбувся несанкціонований доступ до її карткових рахунків, внаслідок чого відбулось незаконний переказ коштів, та в зв`язку з чим, вона була позбавлена можливості користуватись як власними, так і кредитними коштами.

Оскільки, третіми особами було здійснено несанкціонований доступ, без її відому та погодження, до її карткових рахунків, внаслідок якого останні шляхом переведення коштів викрали усі наявні на її рахунках кошти, в тому числі і ті що були на кредитній картці, проте, після отриманого від неї повідомлення щодо несанкціонованих трансакцій, що нею не вчинялись, банк не призупинив завершення вищевказаних трансакцій (операцій) та не відновив залишок коштів до того стану, який він був перед виконанням несанкціонованих (незаконних) операцій.

Позивач вважала, що з огляду на нечинність (недійсність) вищевказаних трансакцій банк в порядку реституції зобов`язаний повернути їй її власні кошти у розмірі 971,36 грн. та списати виведені з її кредитної картки кредитні кошти, які нею не отримувались та не використовувались, а також відсотки за користування кредитною лінією за період з 01 травня 2015 року по 30 травня 2015року в загальному розмірі 1417,55 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 квітня 2019 року позов задоволено частково, визнано недійсними операції (трансакції) щодо переказу 07 травня 2015 року коштів з карткового рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_4 в АТ КБ "Приватбанк" в сумі 950грн.; визнано недійсними операції (трансакції) щодо переказу 07 травня 2015 року коштів з кредитної картки ОСОБА_1 № НОМЕР_2 в АТ КБ "Приватбанк" в сумі 8500грн. та 290 грн.; визнано недійсними операції (трансакції) щодо переказу 07 травня 2015 року коштів з карткового рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_5 в АТ КБ "Приватбанк" в сумі 4860,55грн., 3362,71грн. та 1269,70грн., скасовано відсотки, неустойку, комісії та інші штрафні санкції, нараховані АТ КБ "Приватбанк"за оскаржуваними ОСОБА_1 операціями (трансакціями) щодо переказу 07 травня 2015 року коштів з кредитної картки ОСОБА_1 № НОМЕР_2 ; стягнуто з АТ КБ "Приватбанк"на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 2327,43грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

АТ КБ «ПриватБанк» не погодилося з таким рішенням суду першої інстанції подало апеляційну скаргу, вказує на його незаконність та необґрунтованість. Апелянт посилається, що позивач підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, чим підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", та "Тарифами банку", які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків коли користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, а в ході розгляду справи позивачем не було доведено, що нею було своєчасно повідомлено Банк щодо незаконного використання її карткових рахунків без розголошення нею своїх персональних даних. Апелянт зазначає, що навпаки було встановлено, що позивач своєю бездіяльністю сприяла проведенню платежів за її рахунками, оскільки знала, що номер її фінансового телефону заблокований і використовується іншою особою та тривалий час не здійснювала його розблокування та не використовувала цей номер особисто. За таких обставин на думку апелянта, позивач фактично сама надала можливість використовувати свій фінансовий телефон сторонньою особою, яка могла ініціювати платіжні операції по картрахунках. Крім того, посилається, що операції щодо переказу коштів позивача були здійснені банком лише після ідентифікації клієнта та підтвердження динамічним паролем, тому твердження ОСОБА_1 про незаконне переведення коштів з її рахунків не відповідає дійсності.

Тому, з огляду на доводи викладені в апеляційній скарзі, АТ КБ «Приватбанк» просило скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 квітня 2019 року та поновити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши учасників справи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Так судом правильно встановлено, що 25 червня 2014 року між акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, підписана заява, яка разом з Пам`яткою клієнта, "Умовами та правилами надання банківських послуг", та "Тарифами банку", які викладені на банківському сайті, складають кредитний договір.

На виконання даного кредитного договору ОСОБА_1 банком було видано банківські картки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_5 та кредитну картку № НОМЕР_2 .

07 травня 2015 року по картці-рахунку № НОМЕР_1 було проведено трансакцію - перерахування коштів на картку НОМЕР_6 через "Приват24", загальна сума трансакції становить 950грн.

В цей же день 07 травня 2015 року по картці-рахунку № НОМЕР_2 . було проведено трансакцію - перерахування коштів на картку НОМЕР_6рез "Приват24" в сумі 8500грн. та 290грн., загальна сума трансакцій становить 8790грн., сума сплаченої комісії становить 346,48грн.

07 травня 2015 року по картці-рахунку № НОМЕР_5 було проведено наступні трансакції: оплата в інтернет-магазині від 07.05.2015р. платежу 56908177 через LigPay на загальну суму 4860,55грн. та сплата комісії у розмірі 137,45грн.; оплата в інтернет-магазині від 07.05.2015р. платежу 56908272 через LigPay на загальну суму 3362,71грн. та сплата комісії у розмірі 95,09грн.; оплата в інтернет-магазині від 07.05.2015р. платежу 56908684 через LigPay на загальну суму 1269,70грн. та сплата комісії у розмірі 35,90грн..

За період з 01 травня 2015 року по 30 листопада 2015 року по картці-рахунку № НОМЕР_2 банком було проведено автоматичне погашення простроченої заборгованості з карт 46**25 та 51**11: 09.08.2015р. - 447,98грн.; 09.09.2015р.- 29,32грн.; 09.09.2015р.- 427,11грн.; 09.10.2015р. - 23,18грн.; 10.10.2015р. - 11,59грн.; 11.10.2015р. - 438,25грн., а всього - 1377,43грн.

Вказані обставини підтверджуються наявними матеріалами справи та не заперечуються сторонами.

08 травня 2015 року позивач направила на адресу ПАТ КБ "ПриватБанк" заяву, в якій повідомила, що нею не здійснювались операції по картках-рахунках 07 травня 2015 року та просила повідомити банк повідомити її, яким чином були списані кошти з її карткових рахунків, надати їй виписку по рахунках та призупинити з цього дня нарахування відсотків. Вказана заява надійшла до банку 15 травня 2015 року.

Відповідно до листа від 19.06.2015 року №20.1.0.0.0/7-20150515/3941 ПАТ КБ "ПриватБанк" за результатами службового розслідування встановив, що "фішингова" схема шахраїв була розрахована на неуважність користувачів Приват24 і недостатньою захищеністю їх персональних комп`ютерів від комп`ютерних вірусів, а так само на наявність особливостей деяких сервісів, які шахрай може використовувати для обману користувачів системи. Шкідливі "вірусні" програми забезпечують перенаправлення запиту клієнта на спеціально підготовлений зловмисником фішинговий (підроблений) сайт, підконтрольний цьому зловмисникові. Отримуючи на ньому інформацію про логін і паролі користувача, зловмисник має можливість увійти під цими скомпрометованими даними в реальний аккаунт самого клієнта.

В ході перевірки ПАТ КБ "ПриватБанк" по даному факту було встановлено, що ОСОБА_1 5 травня 2015 року на своєму стаціонарному комп`ютері з інтернету отримала шкідливе ПО, при цьому нічого не підозрюючи реєструвалась в Приват24 (вводила логін, пароль та інші динамічні паролі) на вспливаюче вікно "Приват24" внаслідок чого всі запити на "Приват24" направлялись на шахрайський сервер. ОСОБА_Шахраїодівши інформацією від імені ОСОБА_1 через телефон реєструвались в Приват24, при цьому сесію залишали відкритою. Після чого, 07 травня 2015 року шахраї використовуючи активну сесію проводили перерахунок коштів.

08 травня 2015 року ОСОБА_1 також звернулась в прокуратуру м. Хмельницького з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення та внесення до ЄРДР інформації про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст.ст.185, 191 КК України по факту незаконного заволодіння її коштами.

Згідно до ч.ч.1,3 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.1 ст.215, ч.1 ст. 216 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Частинами 1 та 2 ст.1071 ЦК України визначено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Згідно ст.1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 3 ст.1092 ЦК України передбачено, що якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону.

Відповідно до ст. 39 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні" суб`єкти переказу зобов`язані виконувати встановлені законодавством України та правилами платіжних систем вимоги щодо захисту інформації, яка обробляється за допомогою цих платіжних систем. Правила платіжних систем мають передбачати відповідальність за порушення цих вимог з урахуванням вимог законодавства України.

За нормами ст. 32 вказаного Закону у разі помилкового переказу з рахунка неналежного платника, що стався з вини банку, цей банк зобов`язаний переказати за рахунок власних коштів суму переказу на рахунок неналежного платника, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня помилкового переказу до дня повернення суми переказу на рахунок неналежного платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором. У разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувача, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні": неналежний отримувач - це особа, яка не має законних підстав на отримання від платника суми переказу, що внаслідок помилкового переказу надійшла на її рахунок або була сплачена їй у готівковій формі; помилковий переказ - рух певної суми грошей, внаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі; неналежний платник - особа, з рахунка якої помилково переказана сума грошей;

Пунктами 8,9 розділу 6 Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого Постановою Правління Національного банку України №705 від 05.11.2014 року «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Згідно п. 1.1.2.1 Умов і Правил клієнт зобов`язується не передавати Карти, стікер PayPass, ПІНи третім особам, не використовувати Карти, стікер PayPass або нанесені на них дані в цілях, які не передбачені цим Договором і суперечать чинному законодавству.

Відповідно до п. 1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, карту, контрольну інформацію клієнта, відправленому в СМС-повідомленні ПІН-коді, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24, паролі (ніку) MobilBanking або проведених клієнтом операціях стане відомою іншим особам внаслідок несумлінного виконання клієнтом умов їхнього зберігання і використання та прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв`язку під час використання цих каналів.

Згідно з п. 1.1.5.14 Умов та Правил клієнт відповідає за усі операції в повному обсязі, здійснені у підрозділах банку, через пристрої самообслуговування, систему MobilBanking, систему Приват24 з використанням передбачених цими умовами засобів його ідентифікації та аутентифікації.

П. 2.1.1.9.3 Умов і Правил встановлено, що держатель картки зобов`язується: - не повідомляти ПІН, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію, - не передавати картку (її реквізити) для здійснення операцій іншими особами, вживати необхідних заходів для запобігання втрати, пошкодження, розкрадання карти; - нести відповідальність за операціями, здійсненими з використанням ПІНа, постійного пароля, одноразових паролів, операціями по зміні ПІНу (пункт 2.1.1.9.5 Умов та Правил надання банківських послуг).

У відповідності до ст.ст. 76, 77, 79, 80 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак судом не здобуто а відповідачем не надано суду належних, достовірних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивачем було порушено Умови та Правила надання банківських послуг, а інформація про рахунки клієнта, карту, контрольну інформацію клієнта, відправлену в СМС-повідомленні ПІН-коді, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24, паролі (ніку) MobilBanking або проведення клієнтом операцій стала відомою іншим особам внаслідок несумлінного виконання клієнтом умов їхнього зберігання і використання та прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв`язку під час використання цих каналів.

Як встановлено результати службового розслідування ПАТ КБ "ПриватБанку""фішингова" схема шахраїв була розрахована на недостатню захищеністю їх персональних комп`ютерів від комп`ютерних вірусів, а так само на наявність особливостей деяких сервісів, які шахрай може використовувати для обману користувачів системи, в той же час як цим розслідуванням не встановлено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коди чи іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про задоволення позову позивача в спосіб захисту порушеного права, обраний позивачем у відповідності до норм процесуального закону, є законним та обгрунтованим.

Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року по цивільній справі № 202/10128/14-ц, яка відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватись судом.

Доводи апеляційної скарги, що позивач підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, чим підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", та "Тарифами банку", які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, в ході розгляду справи позивачем не було доведено, що нею було своєчасно повідомлено Банк щодо незаконного використання її карткових рахунків без розголошення нею своїх персональних даних, позивач своєю бездіяльністю сприяла проведенню платежів за її рахунками, позивач фактично сама надала можливість використовувати свій фінансовий телефон сторонньою особою, яка могла ініціювати платіжні операції по картрахунках, операції щодо переказу коштів позивача були здійснені банком лише після ідентифікації клієнта та підтвердження динамічним паролем, тому твердження ОСОБА_1 про незаконне переведення коштів з її рахунків не відповідає дійсності, провини банку в списанні коштів немає слід відхилити.

Як вбачається з матеріалів справи позивач як тільки виявили списання коштів з її рахунків без її відома 8 травня 2018 року одразу ж в цей же день повідомила про це банк відповідно до умов банківського договору та звернулась в прокуратуру з заявою про вчинення кримінального правопорушення невідомими особами, отже позивач своєчасно повідомила Банк щодо незаконного використання її карткових рахунків без розголошення нею своїх персональних даних.

При цьому відповідачем не доведено, що позивач фактично сама надала можливість використовувати свій фінансовий телефон сторонньою особою та при цьому порушила вимоги п.п. 1.1.2.1, 1.1.5.5, 1.1.5.14, 2.1.1.9.3 Умов і Правил надання банківських послуг.

В даному випадку за відсутності вини позивача в незаконному списанні коштів з її карткового рахунку відсутність провини банку не може бути підставою для відмовив в позові, позивач звернулась до суду у визначений спосіб захистити своє порушене право третіми особами та унеможливити нарахування банком штрафних санкцій та відсотків внаслідок неправомірних дій третіх осіб.

Не спростовують рішення суду і інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 липня 2019 року.

Судді А.М.Костенко

О.І. Талалай

Т.В. Спірідонова