Номер провадження: 22-ц/813/3080/19
Номер справи місцевого суду: 501/754/17
Головуючий у першій інстанції Ледньова Т.В.
Доповідач Кравець Ю. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання - Павлючук Ю.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м.Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 05.09.2018 року, ухваленого Смирновою В.В.,

встановив:

26.04.2017 року ОСОБА_1 звернуся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, уточнивши який просив поділити спільно нажите майно у вигляді грошових коштів у розмірі 4 730 931,39 грн. за час проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу та стягнути з ОСОБА_2 на свою користь грошові кошти в розмірі 2 365 465,70 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що з 31.07.2004 року по 13.03.2012 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі.Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 23.06.2016 року та рішенням Одеського апеляційного суду від 30.03.2017 року встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу у період з 13.03.2012 року по 30.04.2015 року.В зазначений період відповідач ОСОБА_2 отримувала від позивача ОСОБА_1 всю його заробітну плату на свої розрахункові рахунки у розмірі 189 803,37 доларів США, що складає 5 088 628,00 грн. (за курсом НБУ на 18.04.2017 року), що встановлено рішенням суду. Посилаючись на ст.74 СК України, позивач просив суд поділити в рівних частках його заробітну плату за час проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, за відрахуванням 49 200,00 - аліментів на утримання дитини; 501 150,00 грн. - різниці виплаченої трикімнатної квартири АДРЕСА_1 та двокімнатної квартири АДРЕСА_2 , та 102 388,40 грн. - сплачені аліменти матері.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 05.09.2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Поділено спільно нажите майно у вигляді грошей, в розмірі 4 730 931,39 грн. за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 2 365 465,70 грн. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій з посиланням на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 частково та стягнути з неї на користь позивача 27834,81 грн., як 1/2 частку спільного майна подружжя.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що районним судом не було враховано те, що станом на 30.04.2015 року сторонами вже було витрачені зазначені позивачем грошові кошти на спільні потреби, за виключенням 2076,45 доларів США, які залишились на її банківському рахунку після 30.04.2015 року та саме ці грошові кошти підлягають розподілу.

Вважаючи апеляційну скаргу безпідставною, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся до суду апеляційної інстанції з відзивом на неї, у якому зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги - такими, що не можуть прийматись до уваги.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позов суд першої інстанції встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що з 31.07.2004 року по 13.03.2012 року сторони перебували в шлюбі що підтверджується рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 13.03.2012 року (справа № 5101/524/2012).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 23.06.2016 року (справа №501/2612/15-ц) та рішенням Одеського апеляційного суду від 30.03.2017 року (справа № м22-ц/785/1612/17) встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу у період з 13.03.2012 року по 30.04.2015 року.

Крім того, в зазначений період відповідач ОСОБА_2 отримувала від позивача ОСОБА_1 всю його заробітну плату на свої розрахункові рахунки: № НОМЕР_1 в АУКБ «Порто-Франко», та № НОМЕР_2 в банку «Південний», з якої 49 200,00 - на утримання дитини, 501 150,00 грн - різниці виплаченої трикімнатної квартири АДРЕСА_1 двокімнатної квартири АДРЕСА_2 , та 102 388,40 грн. - сплачені аліменти матері позивача - ОСОБА_4 .

ОСОБА_2 отримала за період з 30.03.2012 року по 30.04.2015 року від ОСОБА_1 на свої розрахункові рахунки 189 803,37 доларів США, що складає 5 088 628,00 грн. (за курсом НБУ на 18.04.2017 року, 100 дол. США = 26,81 грн.) заробітної плати позивача ОСОБА_1 , що встановлено рішенням суду.

Відповідно витягу ПАТ «Марфін Банк» з 06.04.2012 року по 31.01.2015 року ОСОБА_1 робив переказ коштів (а.с. 17).

Відповідно до положень статті 4ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

За змістом статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Зазначені норми процесуального права узгоджуються і з положеннями ст.20 ЦК України, згідно якої право на захист особа здійснює на свій розсуд.

З іншої сторони, суд звернув увагу, що відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Важливим є те, що, в даних правовідносинах на позивача покладається обов`язок довести наявність підстав для поділу спірного майна, як такого, що було нажите за час шлюбу, про що він повинен надати докази, при цьому, відповідач має зустрічний обов`язок довести ті обставини, які становлять основу його заперечень і спростовують відповідні вимоги.

Отже, основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України)

В сімейних правовідносинах при поділі спільного майна подружжя передбачено презумпцію віднесення придбано під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. У такому разі позивач звільняється від доведення цієї обставини, яка має значення для правильного вирішення справи, а відповідач, якщо заперечує проти цього, має довести протилежне (спростувати матеріально-правову презумпцію) (постанова Верховного Суду від 07.02.2018 року у справі №654/5243/14-ц, постанова Верховного Суду України від 24.05.2017 року у справі 6-843цс17.

Суд звернув увагу, що в даних правовідносинах позивачем доведено те, що спірне майно можна віднести до спільної сумісної власності подружжя і відповідач в спростування цього будь-яких доказів не надала.

Відповідно до частини першої статті 61СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Зокрема, право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша та друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

У зв`язку із наведеним, в даній конкретній ситуації спірне майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, підлягає поділу між позивачем та відповідачем, оскільки вказане майно було придбано в період шлюбу, за рахунок спільних коштів подружжя та в його інтересах, а позивач має право на половину такого майна.

При цьому, суд зауважив, що розподіл грошових коштів необхідно провести за поданою заявою про збільшення позовних вимог, який є найбільш прийнятним для обох сторін і інших доказів для проведення поділу спірного майна в вигляді грошових коштів і застосування інших варіантів поділу всупереч принципу змагальності відповідачем не надано.

Виходячи з вищевикладеного, суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, зводяться до дублювання заперечень на позов, були предметом дослідження судом першої інстанції, їм судом була надана належна, детальна оцінка, а тому додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права. Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Поміж тим суд апеляційної інстанції зауважує на таке.

Оскаржуване рішення ґрунтується на рішенні апеляційного суду Одеської області від 30.03.2017 року, яке набрало законної сили. Також рішенням апеляційного суду Одеської області від 01.06.2017 року встановлено, що коли ОСОБА_2 отримувала усю заробітну плату ОСОБА_1 , у період проживання єдиною сім`єю, без реєстрації шлюбу, то вона не отримувала аліменти на утримання їхнього неповнолітнього сина - ОСОБА_5 , які суд стягнув з ОСОБА_1 за весь період спільного проживання, у розмірі 45 329,07 грн. Зазначене рішення набрало законної сили та виконано ОСОБА_1 . Також рішенням апеляційного суду Одеської області від 11.12.2015 року встановлено, що ОСОБА_6 отримала гроші з банківського рахунку ОСОБА_1 у розмірі 5 000,00 дол. США, що складає 134 050,00 грн. (за курсом НБУ на 18.04.2017 року, 100 дол. США - 26,81 грн.), та передала їх ОСОБА_2 Таким чином сума грошей, які ОСОБА_6 передала ОСОБА_2 , також являються спільним майном ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , та мають бути поділені між ними у рівних частках.

Згідно паспорту моряка, ОСОБА_1 перебував за межами держави Україна, працюючи на іноземних судах, у наступні періоди: з 28.02.2012 року по 26.07.2012 року; з 16.09.2012 року по 05.03.2013 року; з 30.06.2013 року по 20.12.2013 року; з 04.01.2014 року по 23.10.2014 року; з 12.12.2014 року по 30.04.2015 року.

В цей період, з 30.03.2012 року по 30.04.2015 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 189 803,37 дол. США, та всі грошові кошти, які отримувала ОСОБА_2 - це заробітна плата ОСОБА_1 , яка була перерахована ним із-за кордону в Україну, тоді коли він знаходився на судні.

У відповідності до вимог ч.4 ч.5 ст.82 ЦПК України, обставини отримання грошей ОСОБА_2 , які заробив ОСОБА_1 , у період з 28.02.2012 року по 30.04.2015 року встановлені судом, і визнані ОСОБА_2 , про що вона зазначає у своїй апеляційній скарзі.

У своєму рішенні від 19.09.2012 року №17-рп/2012 (справа №1-8/2012) Конституційний Суд України надав офіційне тлумачення положення частини першої ст.61 СК України: а саме, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу).

Відповідно до ч.2 ст.61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.?

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_1 , які задоволені судом першої інстанції, гуртуються на належних та допустимих доказах, та на фактах встановлених судом.

У своїх позивних вимогах ОСОБА_1 урахував факт спільних витрат, а саме: загальна сума грошей, яку потрібно поділити між ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 складає 5 222 678,00 грн., але з цієї суми було відраховано їхні спільні витрати: на придбання трьох кімнатної квартири АДРЕСА_3 , вартість якої складає 389 358,21 грн., та яка за рішенням суду вже поділена між нами; також були відраховані гроші, які сплачені ОСОБА_4 у якості аліментів, за період з 13.03.2012 року по 30.04.2015 року, що складає 102 388,40 грн. Таким чином була поділена сума 4 730 931,39 грн. (5 222 678,00 грн.- 389 358,21 грн -102 388,40 грн = 4 730 931,39 грн.), отже доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом цих витрат є необґрунтованими.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_1 гуртуються на належних та допустимих доказах, та на фактах встановлених судом, а твердження апелянта безпідставні.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 05.09.2018 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18.07.2019 року.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

О.С.Комлева