ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

18 липня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 735/1472/18

Головуючий у першій інстанції - Балаба О. А.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/946/19

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді - Бобрової І.О.,

суддів - Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 16 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

місце постановлення рішення судом першої інстанції - смт Короп,

дата складання повного тексту рішення суду -23.05.2019,

У С Т А Н О В И В :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом, в якому просив зобов`язати ОСОБА_2 повернути йому культиватор міжрядний картопляний, транспортер поперечний до комбайна «Карлик», картоплесаджалку «Чехословаччина», картоплекомбайн ЕТ-642 «Карлик», транспортер до комбайна «Карлик», косарку роторну 2-х дискову, гребку кінну, оприскувач ОП-200, коси тракторні 2 штуки, плуг тракторний трьохкорпусний, плуг тракторний двохкорпусний, двигун тракторний до трактора Т-25, два причіпа тракторні 2ПТС 4, вулики -30 штук, бджолосім`ї -30 штук, сіно 100 рулонів, а всього майна на суму 180 700 грн, посилаючись на те, що зазначене майно було самовільно вивезене відповідачем з домогосподарства по АДРЕСА_1 , і яке він добровільно повертати відмовляється.

Рішенням Коропського районного суду Чернігівської області від 16 травня 2019 року позов ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 належні йому на праві власності: транспортер до комбайна «Карлик», гребку кінну. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений останнім судовий збір в розмірі 1723 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позову та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, стягнути з позивача усі понесені та документально підтверджені судові витрати по справі, посилаючись на те, що судове рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що винесено судом при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Скаржник посилається на те, що предметом позову було зобов`язання відповідача повернути позивачу майно, вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння позивачем не заявлялась, тому суд вийшов за межі заявлених позовних вимог, чим порушив принцип рівності сторін. Зазначає, що позивач вимогу про визнання спірного майна його власністю не ставив, жодних доказів підтвердження його права власності на майно не надав, як не надав і доказів перебування майна у відповідача. Скаржник вважає, що покази свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не можуть бути належними і допустимими доказами, оскільки вказані особи перебувають у дружніх відносинах. Крім того, дані свідки не змогли підтвердити належності спірного майна саме позивачу, зазначали, що воно могло бути придбане як позивачем так і матір`ю відповідача, що майно деякий час перебувало на вулиці позам межами господарства відповідача. Відповідач зазначає, що суд безпідставно послався як на доказ підтвердження позовних вимог на кримінальне провадження №0000174 від 22.06.2018, не взявши до уваги, що воно було закрито за відсутністю події кримінального правопорушення. Не погоджується відповідач також із рішенням суду в частині вирішення питання про розподіл судових витрат, зазначаючи, що позов було задоволено частково, а судовий збір стягнуто з нього в повному обсязі. Крім того, скаржник також поніс витрати на надання йому правової допомоги в сумі 5600 грн, проте жодних витрат із позивача на користь відповідача суд не стягнув.

Позивач своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що знайшов підтвердження факт незаконного володіння відповідачем без відповідної правової підстави майном, що належить позивачу, а саме транспортером до комбайна «Карлик» та гребкою кінною, які він у 2017 році вивіз з господарства по АДРЕСА_1 , а тому відповідача слід зобов`язати повернути позивачу зазначене майно. В задоволенні вимог про витребування решти майна відмовлено за недоведеністю.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Із змісту апеляційної скарги ОСОБА_2 вбачається, що він не погоджується із зазначеним судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог та розподілу судових витрат.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд переглядає рішення суду від 16.05.2019 лише в зазначені частині.

Відповідно до ч. 2,5 ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду в оскарженій частині щодо задоволених позовних вимог - відповідає, а щодо розподілу судових витрат частково не відповідає.

Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із частинами першою та другою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та у разі необхідності, зняття особи з реєстраційного обліку, проте це право залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_1 зазначав, що відповідач незаконно утримує у себе майно, належне йому на праві власності, зокрема, транспортер до комбайна «Карлик» та гребку кінну.

Відповідач ОСОБА_2 заперечував проти цього, посилаючись на відсутність доказів права власності ОСОБА_1 на це майно та знаходження його у нього (відповідача).

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частина 6 ст. 81 ЦПК України передбачає, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлено, що згідно із накладною №13 від 12.06.2011 ОСОБА_1 придбав у ФОП ОСОБА_8 гребку кінну в кількості 1 штуки вартістю 900 грн (а.с.11). 09.09.2014 ОСОБА_1 придбав у ФОП ОСОБА_8 транспортер до комбайна «Карлик», кількість 1 штука, вартістю 7500 грн, що підтверджується накладною 12 (фотокопія на а.с. 12).

Крім того, право особистої власності ОСОБА_1 на транспортер до комбайна «Карлик» вартістю 7500 грн підтверджено рішенням Чернігівського апеляційного суду від 03.12.2018 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_2 про поділ майна.

Зазначене рішення суду набрало законної сили і є преюдиціальним при вирішенні цієї справи відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України.

Отже, судом обґрунтовано встановлено, що ОСОБА_1 є власником зазначеного спірного майна, що спростовує твердження відповідача ОСОБА_2 про те, що право власності позивача на транспортер поперечний до комбайна «Карлик» та гребку кінну не підтверджене належними доказами.

Надана позивачем накладна №13 від 12.06.2011 на придбання гребки кінної в кількості 1 штуки вартістю 900 грн є належним та допустимим доказом. Так, відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин - дат придбання спірного майна) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Накладна - документ, що використовується при передачі товарно-матеріальних цінностей від однієї особи іншій. Видаткова накладна фіксує факт отримання/передачі товарів або послуг і по суті завершує купівлю-продажу між продавцем і покупцем.

Наявна в справі фотокопія накладної від 12.06.2011 відповідає вимогам закону, що діяв на час її складення.

Первинний документ не підтверджує здійснення господарської операції, а лише містить відомості про неї, починаючи з 03.01.2017 року у зв`язку із внесенням змін до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", проте зазначена редакція закону не може застосовуватися до правовідносин, які виникли раніше.

Посилання відповідача ОСОБА_2 на відсутність належних доказів на підтвердження факту знаходження спірного майна у нього не заслуговують на увагу.

За показами свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_7 судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 у 2017 році вивіз із господарства по АДРЕСА_1 транспортер до комбайна «Карлик» та гребку кінну.

В жодний належний спосіб відповідачем ОСОБА_2 покази свідків не спростовані.

З приводу незаконного заволодіння відповідачем даним майном позивач вказував під час його допиту 11.09.2018 як потерпілого (а.с.80).

Не знайшли свого підтвердження і доводи апеляційної скарги про вихід судом за межі позовних вимог, оскільки вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння позивачем не заявлялась.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору. Суд визначає також факти, які необхідно встановити для вирішення спору.

Суд першої інстанції, вірно встановив підстави позову та фактичні обставини, наведені у позовній заяві, та прийшов до обґрунтованого висновку, що вимоги позивача, який посилався на ст.377 ЦК України, полягали саме у витребування майна з чужого незаконного володіння, а сам е з володіння відповідача.

В той же час, є слушними доводи ОСОБА_2 щодо необґрунтованості судового рішення в частині розподілу судових витрат, зокрема, стягненні з відповідача на користь позивача судового збору.

В суді першої інстанції судові витрати позивача складали 1807 грн судового збору на подання позову. Позовні вимоги задоволено на 4,65% (8400 (вартість майна, витребуваного у відповідача) х 100 : 180700 = 4,65 %), отже за розгляд справи в суді першої інстанції з відповідача на користь позивача належало стягнути 84,03 грн судового збору (1807 :100 х 4,65% =84,03), а не 1732 грн, як зазначив суд першої інстанції.

Що стосується вимог ОСОБА_2 про стягнення на його користь з позивача витрат на правову допомогу, то колегія суддів вважає, що підстави для їх стягнення відсутні, з огляду на відсутність в матеріалах справи відповідних доказів, які підтверджують здійснення таких витрат.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ч.1 п.4, 381- 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 16 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння змінити в частині вирішення питання про розподіл судових витрат, зменшивши суму судового збору, стягнутого з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з 1723 грн до 84,03 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Судді Чернігівського апеляційного суду

І.О.Боброва

Н.В.Висоцька

Н.В.Шитченко

Повний текст постанови складений 18.07.2019