Номер провадження: 22-ц/813/188/19
Головуючий у першій інстанції Шенцева О.П.
Доповідач Кравець Ю. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання Павлючук Ю.В.,

учасники справи:

позивач: ПАТ КБ «ПриватБанк»

відповідачі: ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Приморська районна адміністрація Одеської міської ради,

третя особа: Служби у справах дітей Одеської міської ради,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20.04.2018 року, ухваленого суддею Щенцевою О.П.,

встановив:

22.10.2014 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з зазначеним позовом та просив виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які проживають у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 15.12.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №39М, відповідно до п.1.2. якого Банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 52500 доларів США, строком до 05.02.2018 року, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 08.02.2008 року уклали договір іпотеки№39М, згідно п. 33.3 якого ОСОБА_1 надав в іпотеку спірну квартиру, яка належить йому на праві власності на підставі договору дарування. Свої зобов`язання за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» виконало в повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредит в розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.04.2012 року звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу спірної квартири шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк». Позивач зазначав, що після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Таким чином, ОСОБА_1 та усі інші мешканці підлягають виселенню з спірної квартири. Враховуючи, що виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього ЖК УРСР, ПАТ КБ «ПриватБанк» заявив вимоги щодо зобов`язання Приморської районної адміністрації Одеської міської ради надати відповідачам інше житло після виселення з спірної квартири, тобто на етапі виконання рішення суду щодо виселення з наданням іншого житла.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20.04.2018 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено. Вирішено виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 2004 року народження, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , з наданням іншого житлового приміщення. Зобов`язано Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради надати відповідачам в користування інше житлове приміщення.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення судом норм процесуального, неправильне застосування матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ « ПриватБанк» відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що районним судом не враховано наявність чинних рішень суду про відмову у задоволені позовних вимог ПАТ КБ « ПриватБанк» про виселення відповідачів зі спірної квартири, що є підставою для закриття провадження у справі, про що відповідачі заявляли відповідні клопотання. Крім того зазначає, що суд вирішив питання про відмову у відкритті провадження за зустрічним позовом з порушення встановлених ст.122 ЦПК України (у попередній редакції) строків. ОСОБА_1 зазначає, що спірна квартира була придбана до укладання кредитного договору та договору іпотеки. Також під час виселення в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту та забезпеченого іпотекою цього житла, не зазначення ПАТ КБ «Приватбанк» іншого постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Рішення суду в частині задоволення позову про зобов`язання Приморської районної адміністрації Одеської міської ради надати відповідачам в користування інше житлове приміщення, ніким не оскаржено, а тому апеляційним судом в цій частині не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 15.12.2008 року уклали кредитний договір №39M (надалі Кредитний договір). Відповідно до п. 1.2. кредитного договору Банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 52500,00 доларів США строком до 05.02.2018 року, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 08.02.2008 року уклали договір іпотеки № 39M (надалі договір іпотеки), згідно з п. 33.3 якого ОСОБА_1 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартира загальною площею 43.90, житловою площею 18.10 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Майно належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору дарування.

Свої зобов`язання за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» виконав в повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредит в розмірі, передбаченому умовами кредитного договору.

Згідно зі статями 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

ОСОБА_1 не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення зазначених норм закону та умов договору, ОСОБА_1 зобов`язання за Кредитним договором не виконав.

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Приморського районного суду міста Одеси з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та 11.04.2012 року суд виніс рішення звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру загальною площею 43.90, житловою площею 18.10 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та с. 109 ЖК України звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців.

Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

ПАТ КБ «ПриватБанк» неодноразово направляв вимоги про виселення відповідачам, що підтверджується реєстром поштових відправлень та повідомленнями про отримання вимог про виселення.

Таким чином, ОСОБА_1 та усі інші мешканці підлягають виселенню з квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки №468 від 23.07.2013 року за адресою: АДРЕСА_1 , проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 2004 року народження, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Крім того, відповідно до ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. В статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Таким чином, реєстрація фіксує офіційне місце проживання особи. За цією адресою особа має право проживати, на неї надсилаються усі офіційні документи, відповідно до даних про реєстрацію нараховуються усі комунальні послуги і таке інше. Наявність осіб, зареєстрованих по квартирі, на яку звертається, негативно відобразиться на її ціні, а також буде перешкоджати реалізації цього предмета іпотеки.

Також, договором іпотеки, укладеним між ОСОБА_1 та позивачем, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, позивач вважає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та ст.629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинне відбуватись на підставі рішення суду.

Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до ст.109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.

Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті.

На виконання ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 09.06.2015 року по справі №522/19899/15ц Департамент міського господарства Одеської міської ради у листі-відповіді повідомив, що на даний час, так званий фонд житла для тимчасового проживання у м. Одесі відсутній у зв`язку із прийняттям рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №324 від 15.08.2013 року «Про впорядкування діяльності комунального підприємства «Домоуправління №18» (зі змінами), а відповідно до повноважень департаменту міського господарства Одеської міської ради - тільки за наявності даного фонду житла для тимчасового проживання можуть вноситись на розгляд виконкому міськради пропозиції щодо надання громадян житлових приміщень з фонду житла для тимчасового проживання.

Відповідно до Положення про Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради (у новій редакції), затвердженого рішенням Одеської міської ради від 26.04.2017 року № 1934-VII Приморської райадміністрації у галузі обліку та розподілу житла відповідно до п.2.7 має наступні повноваження: а) власні повноваження: утворює громадську житлову комісію та організовує її роботу; веде квартирний та кооперативний облік громадян району, які потребують поліпшення житлових умов; веде облік громадян, які мешкають у аварійних будинках; вирішує питання про надання дозволу або відмову у відчуженні жилої площі, та іншого майна з дотриманням вимог чинного законодавства із захисту прав і інтересів неповнолітніх дітей; вирішує питання про включення жилих приміщень до службових та веде їх облік; веде облік осіб, які користуються правом першочергового та позачергового отримання жилих приміщень; видає ордери на заселення особам, які перебувають на квартирному обліку в районі, на підприємствах, в установах та організаціях району; вирішує житлові питання, у тому числі щодо видачі ордерів, укладання договорів найму при розподілі неприватизованого житла на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради; внесення змін до договорів найму (зокрема, у разі зміни основного квартиронаймача або зміни складу членів сім`ї квартиронаймача); приведення договорів найму у відповідність до законодавства (зокрема, щодо дотримання форми договору); розподілу службового житла тощо; здійснює функції уповноваженого органу з управління неприватизованим житлом; вирішує питання оформлення та переоформлення особистих рахунків на житло; вирішує питання про надання жилих приміщень у встановленому законом порядку, приєднання вивільнених жилих і нежилих приміщень та про виключення жилих приміщень з числа службових. б) делеговані повноваження: веде облік житлового фонду відповідно до закону, здійснює контроль за його використанням; здійснює контроль за станом квартирного обліку та додержанням житлового законодавства на підприємствах, в установах та організаціях, розташованих на відповідній території, незалежно від форм власності; видає ордери на заселення жилої площі в будинках державних та комунальних організацій; веде облік нежилих приміщень на відповідній території незалежно від форм власності, вносить пропозиції їх власникам щодо використання таких приміщень для задоволення потреб територіальної громади; вирішує відповідно до законодавства питання, пов`язані з наданням Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України службових жилих приміщень, житлової площі та інших об`єктів; здійснює заходи щодо ведення в установленому порядку єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов. - надає відповідно до закону громадянам, які потребують соціального захисту, безоплатного житла або за доступну для них плату.

Відповідно до Порядку формування фондів житла для тимчасового проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.2004 року №422, житло надається у тому числі особам, які не мають або втратили житло внаслідок звернення стягнення на житлові приміщення, що були предметом іпотеки.

Згідно листа-відповіді Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №01-13/253 від 16.10.2015 року, стосовно надання інформації щодо адреси житлового приміщення, куди слід виселяти Відповідачів, надано відповідь, що таких відомостей або даних немає.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги щодо зобов`язання Приморської районної адміністрації Одеської міської ради надати відповідачам інше житло після виселення з квартири АДРЕСА_2 , тобто на етапі виконання рішення суду щодо виселення з наданням іншого житла, підлягають задоволенню.

Так, відповідно до ч.9 ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо особі, яка підлягає виселенню, має бути надано інше житлове приміщення, державний виконавець надсилає органу, який відповідно до судового рішення зобов`язаний надати боржнику інше житлове приміщення, повідомлення про строк виконання рішення про надання такого приміщення. У разі ненадання у визначений строк іншого житлового приміщення державний виконавець складає відповідний акт і звертається до суду з поданням про встановлення порядку подальшого виконання рішення.

Таким чином, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 2004 р.н, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , з наданням іншого житла на стадії виконання рішення суду, передбачені законодавством.

З огляду на вищезазначене суд першої інстанції прийшов до переконання, що зібрані у справі докази у своєї сукупності вказують на доведеність та обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим вони підлягають задоволенню в повному обсязі.

Суд не прийняв до уваги заперечення представника ОСОБА_1 - адвоката Соломенцева І.А. щодо неможливості виселення відповідачів з квартири, що є предметом іпотеки, без зазначення адреси вселення, адже відповідно до процедури надання жила особам, які не мають або втратили житло внаслідок звернення стягнення на житлові приміщення, що були предметом іпотеки, таке житло надається тільки за заявою осіб, яких виселили.

Колегія суду погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Колегія суддів вважає доводи апелянта про те, що районним судом не враховано наявність чинних рішень суду про відмову у задоволені позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про виселення відповідачів зі спірної квартири, що є підставою для закриття провадження у справі, необґрунтованими з огляду на те що судові рішення, на які посилається апелянт, були ухвалені стосовно іншого суб`єктного складу та за іншими позовними вимогами.

Також необґрунтованими є й доводи апелянта, що не зазначення ПАТ КБ «Приватбанк» іншого постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення, оскільки ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, визначив, що висилання відповідачів може бути вчинене лише після надання відповідачем - Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради (яка, як вже зазначалось, рішення не оскаржила), іншого належного житла.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що оскаржуване рішення суду не може бути скасовано з одних лише формальних міркувань, а також звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи наведене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в повному обсязі, оскільки їх обґрунтування не мають правового значення для вирішення даного спору та правильність висновків районного суду щодо відмови у задоволенні позву не спростовують.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20.04.2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11.07.2019 року.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

О.С.Комлева