Справа № 360/2676/17 Головуючий 1 інстанція- Унятицький Д.Є.
Провадження № 22-ц/824/6978/2019 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

18 липня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Мережко М.В., Фінагеєва В.О.,

при секретарі Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 28 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімє`ю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на частину майна, поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувсядо суду із вказаним позовом,який мотивував тим, що із 2007 року він перебував із відповідачкою ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_4 2010 року народження. Шлюб між ними розірвано рішеннямКиєво-Святошинського районного суду Київської області від 13 вересня 2013 року. Однак, після розірвання шлюбу вони продовжували проживати однією сім`єю разом з сином ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності відповідачці, та в цей же період вели спільне господарство. На вказану адрес йому надходили листи з різних установ, в тому числі і з суду. У вказаній квартирі вони провели ремонт, на який він витратив 166298 грн., що стверджується документами. На період проведення ремонту їх сім`я проживала у квартирі АДРЕСА_2 , де власниця квартири його колишня дружина ОСОБА_6 виділила їм одну кімнату. Шлюбні стосунки ними були припинені в кінці травня 2016 року.

Зазначав, що в період спільного проживання з відповідачкою вони придбалисадовий будинок по АДРЕСА_3 та земельну ділянку площею 0,0868 га, кадастровий номер НОМЕР_1 за цією ж адресою. Вказує, що садовий будинок та земельна ділянка були придбані для потреб їхньої сім`ї, за кошти які він отримав від продажу належної йому квартири згідно договору купівлі-продажу. Придбанням будинку та розрахунками за майно повністю займався він, в тому числі попередній договір купівлі-продажу будинку і ділянки теж був укладений на його ім`я і він за цим договором передав 66000 грн. продавцю. Всі правовстановлюючі документи на мйно знаходяться теж у нього.

- 2 -

Окрім того, в період зареєстрованого шлюбу ними придбано автомобіль «NISSAN X-TRAIL», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2005 року випуску, шасі № НОМЕР_4 на підставі довідки-рахунку ААВ043250 від 10 квітня 2013 року, який зареєстрований за ОСОБА_1 , і він за законом має право на виділення йому у власність 1/2 частини вказаного автомобіля.

У зв`язку з наведеним просив встановити факт спільного проживання його та ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу із 13 вересня 2013 року по квітень 2016 року, визнати спільної сумісною власністю сторін нерухоме майно: садовий будинок по АДРЕСА_3 та земельну ділянку площею 0,0868 га, кадастровий номер НОМЕР_1 за цією ж адресою, визнати за ним право власності на 1/2 частину садового будинку по АДРЕСА_3 та право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0868 га кадастровий номер НОМЕР_1 за цією ж адресою. В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ним право власності на 1/2 частину автомобіля марки «NISSAN X-TRAIL», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2005 року випуску, шасі № JN1TANT НОМЕР_4 .

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 28 січня 2019 року позов задоволено частково. Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім`єю з 13 вересня 2013 року по серпень 2015 року включно. Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 садовий будинок по АДРЕСА_3 та земельну ділянку № НОМЕР_7 площею 0,0868 га за цією ж адресою. В порядку поділу спільного майна визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину вказаних садового будинку та земельної ділянки площею 0,0868 га. Визнано право власності на 1/2 частину автомобіля «NISSAN X-TRAIL», реєстраційний номер НОМЕР_2 . В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушенням судом норм матеріального і процесуального права.

Скарга мотивована тим, що при прийнятті позову і відкритті провадження судом допущені числені порушення норм процесуального права, зокрема позов поданий у порядку виключної підсудності, а не за місцем проживання відповідачки, яка має неповнолітню дитину, визначена в заяві ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна, судовий збір сплачено невірно, а тому заява має бути повернута позивачу, вимога щодо встановлення факту проживання однією сім`єю має розглядатися окремо за правилами окремого провадження. Суд прийшов до помилкового висновку, що факт спільного проживання сторін знайшов своє підтвердження, не врахувавши рішення суду про розірвання шлюбу від 13 вересня 2013 року, зміст договору купівлі-продажу садового будинку, в якому вказано, що у шлюбі та у фактичних шлюбних відносинах відповідачка з іншою особою не перебуває і грошові кошти, що витрачаються на придбання майна за цими договорами, є її особистою приватною власністю. Суд дав невірну оцінку попередньому договору на придбання будинку та позову ОСОБА_2 до третьої особи про стягнення коштів за попереднім договором, невірно оцінив покази свідків, а також відомості надані громадською організацією СТ ГО «Ентузіаст-2» щодо проживання позивача та відповідачки разом та спільного ведення господарства, оскільки головою даної організації є сам позивач ОСОБА_2 , а тому надана інформація не може бути об`єктивною. Зазначає, що з вересня 2014 року по теперішній час вона проживає однією сім`єю з ОСОБА_7 . Окрім того, суд прийшов до

- 3 -

хибного висновку про поділ автомобіля, оскільки на момент придбання відповідачкою автомобіля, вона з позивачем вже проживала окремо, а тому він є неподільною власністю.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно задоволив його позовні вимоги, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

В суді апеляційної інстанції представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Травянко О.І. подану апеляційну скаргу підтримав, просив задоволити та скасувати рішення Бородянського районного суду Київської області як незаконне.

Відповідач ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Представник третьої особи ОСОБА_3 адвокат Світлицький А.В. проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважав, що рішення суду вірне, грунтується на досліджених судом доказах, просив скаргу відхилити.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони з 01 грудня 2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 13 вересня 2013 року.

В період шлюбу на ім`я відповідачки придбано автомобіль NISSAN X-TRAIL, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2005 року випуску, шасі № НОМЕР_4 .

Окрім того, після розлучення 11 серпня 2015 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_8 (продавці) та ОСОБА_1 (покупець) укладено договори купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки площею 0,0868 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , що розташовані по АДРЕСА_3 , що підтверджується копіями договорів купівлі-продажу садового будинку, земельної ділянки від 11 серпня 2015 року (а.с.8, 10), витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.9,11). За вказаними договорами загальна ціна придбаного майна становить 149800 грн.

Також судом встановлено, що після розірвання шлюбу сторони продовжили проживати однією сім`єю разом з сином ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_1 та вести спільне господарство і були об`єднані спільним

- 4 -

побутом як сім`я.

Обставини щодо проживання сторін однією сім`єю підтверджені показами свідків, допитаних в судовому засіданні. Зокрема свідок ОСОБА_9 , батько позивача, підтвердив факт проживання сторін однією сім`єю після розлучення у м.Вишневому до середини 2016 року та ведення спільного господарства і побуту, пояснивши, що він із дружиною неодноразово були у сина з відповідачкою в гостях, в тому числі на святкуванні їх днів народження та інших святах, сторони привозили до них онука, підтвердив факт придбання садового будинку саме для сім`ї сторін і за кошти його сина. Колишня дружина позивача ОСОБА_6 також підтвердила вказані обставини щодо спільного проживання сторін та ведення господарства після розлучення в тому числі на момент придбання садового будинку, вказала, що вона неодноразово завозила до сторін спільну її і позивача дитину, а ті залишали у неї свого сина ОСОБА_4 , якщо в цьому була потреба, а також мешкали у неї коли у їх квартирі проводився ремонт. Свідок ОСОБА_10 підтвердив факт того, що він робив ремонт у квартирі АДРЕСА_1 , в які на той час сторони мешкали разом із дитиною і всі питання ремонту він узгоджував з ними обома.

Ці ж обставини підтверджені актом № 1 СТ ГО «Ентузіаст-2» від 03 грудня 2017 року, складеним секретарм садівничого товариства ОСОБА_15 за участю членів товариства ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , згідно якого з початку літа 2015 року до садового будинку АДРЕСА_3 » постійно навідувались, користувались будинком та земельною ділянкою ОСОБА_2 , його дружина ОСОБА_1 та їх малолітній син. Сім`я ОСОБА_14 спільно приїздила до садового будинку, користувалась ним та обробляла земельну ділянку до кінця весни 2016 року. На початку літа 2016 року ОСОБА_2 став постійно проживати в даному садовому будинку, а ОСОБА_1 з того часу на дачу не приїжджає.

Також судом встановлено, що перед придбанням спірних садового будинку і земельної ділянки між ОСОБА_3 (продавцем) та позивачем ОСОБА_2 (покупцем) 27 травня 2015 року було укладено попередній договір, за яким сторони домовились укласти та нотаріально посвідчити не пізніше 15 серпня 2015 року за ціну 143000 грн. договори купівлі-продажу 1/2 частки садового будинку № 13 та 1/2 частки земельної ділянки площею 0,0868 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , що розташовані по АДРЕСА_3 , що підтверджується копією договору (а.с.7). Також за вказаним договором покупець передав, а продавець отримав 66 тис. грн., які підлягають заліку в ціну вказаного майна.

Ухвалюючи рішення про задоволення вимог в частині визнання садового будинку і земельної ділянки спільним майном подружжя та проводячи його поділ, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки підставністю та доведеністю позовних вимог.

При цьому суд виходив із того, що позивач надав суду належні та допустимі докази, які підтверджують факт проживання сторін однією сім`єю, ведення спільного господарства, побуту та бюджету під час набуття права власнотсі на садовий будинок та земельну ділянку, а тому дане нерухоме майно, набуте ними за за час спільного проживання однією сім`єю, належить їм на праві спільної сумісної власності та підлягає поділу у рівних частинах.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

За положеннями ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно набуте ними за час спільного проживання,

- 5 -

належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 СК України).

З огляду на встановлені обставини справи, суд вірно задоволив вимоги в частині спору про нерухоме майно, оскільки судом першої інстанції незаперечно встановлено, що на час набуття права власності на садовий будинок та земельну ділянку сторони по справі проживали однією сім`єю, вели спільне господарство та були пов`язані спільним побутом.

Доводи апеляційної скарги про те, що при прийнятті позову і відкритті провадження судом допущені числені порушення норм процесуального права колегія суддів відхиляє як необгрунтовані і такі що не спростовують висновків суду першої інстанції в цій частині.

Судом вірно відкрите провадження за правилами виключної підсудності за місцем розташування нерухомого майна, яке є предметом спору. Подачу позову за місцем проживання відповідачки в такому випадку процесуальний закон не передбачає.

Посилання на те, що визначена в заяві ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна, а судовий збір сплачено невірно, є підставою для ухвалення додаткового рішення, а не його скасування з цих підстав, як помилково вважає відповідчка .

Це ж стосується доводів про необхідність розгляду вимоги щодо встановлення факту проживання однією сім`єю окремо за правилами окремого провадження, які є надуманими і безпідставними, оскільки вимога про встановлення юридичного факту, у випадку наявності інших вимог, які розглядаються за правилами позовного провадження, підлягає розгляду за правилами позовного провадження, що судом дотримано.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд прийшов до помилкового висновку, що факт спільного проживання сторін та спільного придбання нерухомого майна знайшов своє підтвердження, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані. Такі доводи спростовуються матеріалами справи, в тому числі показами свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , які даний факт підтвердили, а також письмовими доказами: актом № 1 СТ ГО «Ентузіаст-2» від 03 грудня 2017 року за участю членів товариства та поперднім договором, укладеним 27 травня 2015 року між ОСОБА_3 і позивачем ОСОБА_2 .

Суд дав належну оцінку даним доказам у сукупності та взаємозв`язку із іншими доказами.

Відхиляючи даний довід, колегія суддів враховує, що посилаючись на недоведеність факту проживання однією сім`єю відповідачка всупереч положенням ч.3 ст.12 ЦПК ст.81 ЦПК України, які покладають на сторону обов`язок довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надала ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції жодного належного, допустимого та достатнього доказу, у розумінні ст.77-80 ЦПК України, який би підтверджував її доводи.

Це ж стосується посилань відповідачки на проживання однією сім`єю із ОСОБА_7 , оскільки будь-які доази про це у справі відсутні і остання фактично не надала жодного доказу на спростування доводів позивача.

Згідно ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Посилання у скарзі на не врахування рішення суду про розірвання шлюбу від 13

- 6 -

вересня 2013 року та змісту договору купівлі-продажу садового будинку, в якому вказано, що у шлюбі та у фактичних шлюбних відносинах відповідачка з іншою особою не перебуває і грошові кошти, що витрачаються на придбання майна за цими договорами, є її особистою приватною власністю необгрунтовані і не спростовують висновків суду про доведеність факту проживання сторін однією сім`є.

При цьому колегія суддів враховує, що посилаючись на вказані обставини, відповідачка не надала суду жодного доказу про те, що спірне нерухоме майно придбане виключно за її кошти та не надала доказів на підтвердження походження таких коштів, зокрема не надала суду жодного доказу, що у період із 2013 року по серпень 2015 рік вона працювала за трудовим договором чи займалася підприємницькою діяльністю, отримувала які-небудь доходи, які є достатніми для придбання майна і відповідно, що вона вклала ці трудові зусилля чи отримані доходи у придбання спірного майна.

Доводи скарги про те, що суд дав невірну оцінку попередньому договору на придбання будинку та позову ОСОБА_2 до третьої особи про стягнення коштів за попереднім договором необгрунтовані, оскільки рішення суду в іншій справі відсутнє, а відтак обставини не є встановленими.

Водночас колегія суддів не може погодитися з рішенням суду в частині розподілу автомобіля «NISSAN X-TRAIL», 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Вирішуючи спір в цій частині суд не звернув уваги на заперечення позивачки проти позову, яка вказувала, що спірний автомобіль був придбаний позивачем до шлюбу і був його особистим майном, однак в результаті збігу обставин він був змушений продати його і вона особисто придбала цей автомобіль, а відтак він не є спільним майном подружжя.

Такі заперечення повністю відповідають позиції позивача, викладеній у позовній заяві, де позивач вказав про продаж ним свого автомобіля відповідачці, зазначивши у позові про його продаж відповідачі на підставі довідки-рахунку ААВ043250 від 10 квітня 2013 року. Вказані обставини позивач підтвердив і в судовому засіданні, в тому числі в суді апеляційної інстанції.

Ці ж обставини підтверджуються свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_6 , з якого вбачається, що відповідачка придбала автомобіль на підставі довідки рахунку ААВ043250 від 10 квітня 2013 року, а також копією роздруківки інформації МВС по автомобілю про його придбання відповідачкою на вторинному ринку.

Отже, внаслідок продажу автомобіля на підставі довідки-рахунку та отримання за це грошових коштів від відповідачки, право власності позивача припинилося і виникло у відповідачки.

При цьому даний автомобіль не є спільною сумісною власністю подружжя у розумнні ст.60 СК України, як майно спільно придбане подружжям, оскільки позивач не набував дане майно, а навпаки його відчужував, отримавши за це обумовлену компенсацію його вартості у вигляді грошових коштів, а відтак право спільної власності із відповідчкою на цей автомобіль у нього не виникло і відповдіно підстави для його поділу відсутні.

Суд наведеного не врахував, що потягло невірне вирішення спору в частині розподілу автмобіля.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає

- 7 -

застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині поділу автомобіля та визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину автомобіля «NISSAN X-TRAIL», підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про вімову в позові в цій частині.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 28 січня 2019 року в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину автомобіля «NISSAN X-TRAIL», реєстраційний номер НОМЕР_2 скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в цій частині.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: