Справа № 200/1973/19
Провадження № 2-о/200/41/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«08» липня 2019 року. Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська в складі: головуючого судді - Томаш В.І., при секретарі - Кубрак К.В., розглянувши в окремому провадженні м. Дніпро цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 «про встановлення юридичного факту», -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулася до суду з вищезазначеною заявою. В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилась спадщина. Заявник прийняв спадщину у встановленому законом порядку та зареєстрував за собою право власності на ѕ частини у спадщині. Проте в квартирі Спадкодавця на день його смерті також був зареєстрований його син ОСОБА_2 , проте який постійно не проживав в даній квартирі та не звертався до нотаріусу з заявою про оформлення спадщини.

Оскільки Заявник не може отримати свідоцтво про право на ј спадщини після смерті батька, у зв`язку з чим, заявник просить суд встановити юридичний факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , постійно не проживав разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у квартирі АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У судовому засіданні представник заявника не з`явилася, надала письмову заяву про розгляд без особистої участі та просила винести рішення, яким задовольнити заявлені вимоги у повному обсязі.

Заінтересована особа в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду заяви була сповіщена належним чином.

Судове засідання розглядалось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною 1 статті 315 ЦПК України передбачено перелік фактів, які можуть бути встановлені судом.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Відповідно до частини 2 статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який приходився заявнику батьком. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшла квартира АДРЕСА_1 . Спадкоємцями першої черги після смерті спадкодавця є його батько ОСОБА_4 , мати ОСОБА_5 , заявник та другий син Спадкодавця ОСОБА_2 . ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовились своєї частини спадщини на користь заявника.

Заявник у встановленому законодавством порядку прийняв спадщину, оскільки був зареєстрований та постійно проживав зі Спадкодавцем на день його смерті.

Факт оформлення права власності заявником на ѕ частини у спадщині підтверджується наступними документами:

-свідоцтвом про право на спадщину серії НМІ № 570616, виданим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу 02 вересня 2017 року;

-Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 96515697.

Відповідно до довідки про склад сім`ї станом на 02 лютого 2017 року в квартирі спадкодавця на день його смерті також був зареєстрований його син ОСОБА_2 . ОСОБА_2 постійно не проживав за адресою реєстрації з липня 2016 року, що підтверджується Актом про факт не проживання та свідченнями 3( трьох) сусідів, складеним 18 грудня 2017 року. Місце проживання ОСОБА_2 заявнику невідоме.

В подальшому Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2018 року по справі № 200/800/18 ОСОБА_2 був визнаний таким, що втратив право користування житлом - квартирою АДРЕСА_1 . Зазначене судове рішення набрало законної сили 09 липня 2018 року та не було оскаржено ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини після смерті батька до нотаріальної контори не звертався, та наміру приймати спадщину не висловлював.

Встановлення вищезазначеного юридичного факту необхідно заявнику здійснення в повній мірі права на спадкування та отримання свідоцтва про право на ј спадщини після смерті батька, оскільки нотаріус вимушений чекати потенційного звернення із заявою ОСОБА_2 , як іншого спадкоємця, що був зареєстрований за останнім місцем проживання спадкодавця.

Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно з правилами статті 1220 ЦК та статті 249 ЦПК часом відкриття спадщини слід вважати день смерті особи, зазначений у свідоцтві про смерть, виданим відповідним державним органом реєстрації актів цивільного стану.

Згідно із ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1296 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно).

Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом.

Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.

Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює в тому числі й правовідносини, пов`язані зі зняттям з реєстрації за місцем проживання, чи постановлення на реєстраційний облік. Правовий зміст права користування жилим приміщенням не є тотожним змісту поняття реєстрації місця проживання особи.

Частина 2 статті 2 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлює, що реєстрація місця проживання особи не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Як зазначено у ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Враховуючи вищевикладене, наявність реєстрації ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини не свідчить про те, що він прийняв спадщину після смерті свого батька. А тому прийняття судом рішення про встановлення факту не проживання ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 разом зі спадкодавцем на день його смерті не порушуватиме права заінтересованої особи.

Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази у їх сукупності, перевіривши відповідність вимог діючому законодавству України, суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви заявника ОСОБА_1 , оскільки обставини, на які він посилається в своїй заяві, знайшли своє підтвердження в матеріалах справи. З урахуванням викладеного, вимоги заявника підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 10, 11, 60, 214, 215, 234, 293, 315 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 «про встановлення юридичного факту» - задовольнити.

Встановити юридичний факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) постійно не проживав разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у квартирі АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржено сторонами шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя

Бабушкінського районного суду

м.Дніпропетровська В.І.Томаш