Дата документу 10.07.2019
Справа № 501/55/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 липня 2019 року м.Чорноморськ Одеської області
Іллічівський міський суд Одеської області у складі
головуючого - судді Смирнова В.В.,
за участю секретаря судового засідання - Кочкіної О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморську Одеської області цивільну справу за позовом
позивачі: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1
відповідача: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , діючої в інтересах малолітньої ОСОБА_3
третя особа: служба у справах дітей Чорноморської міської Ради Одеської області, місцезнаходження: Одеська область, м. Чорноморськ, проспект Миру, 33
предмет та підстави позову: про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
учасники справи - не з`явилися
негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:
І.Виклад позиції позивачів.
09.01.2019 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , діючої в інтересах малолітньої ОСОБА_3 (далі відповідач) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Позивач свої позовні вимоги обґрунтував тим, що від 20.05.2010 року його син ОСОБА_4 та ОСОБА_2 уклали шлюб, від якого від ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дитина ОСОБА_3 , місцем проживання якої було визначено кв. АДРЕСА_3 від 13.10.2012 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розірвали шлюб за рішенням Ананьївського районного суду Одеської області, неповнолітня дитина ОСОБА_3 переїхала та постійно проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_4 . Позивач зазначив, що він є наймачем квартири АДРЕСА_3 . Малолітня ОСОБА_3 не проживає значний час за зазначеною адресою, там немає її речей.
Реєстрація відповідача створює перешкоди у здійснені ними прав власності на квартиру та сплати комунальних платежів, що вимусило їх звернутись з вказаним позовом до суду.
Відповідач ОСОБА_2 надала відзив на позов, заперечувала проти задоволення позову, просила суд відмовити в задоволенні позову. Просила проводити слухання справи без її участі (а.с.31-36, 46-50).
ІІ. Заяви ( клопотання) учасників справи.
Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримали (а.с.82-84).
Відповідач в судове засідання не з`явилися, надав суду заяву про визнання позову та слухання справи за його відсутністю (а.с.31).
ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою судді від 16.01.2019 року було відкрито провадження по справі та призначено судове засідання (а.с. 25).
Судом на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст правовідносин.
Згідно копії свідоцтва про реєстрацію шлюбу серії НОМЕР_1 від 20.05.2010 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 уклали шлюб (а.с.13).
Відповідно свідоцтва про народження, від 12.08.2010 року у ОСОБА_4 та ОСОБА_2 народилася донька ОСОБА_3 (а.с.14).
Згідно рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 31.10.2012 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 15).
Відповідно довідки № 1094 від 23.12.2016 року наданою Ананьївською Першою сільською радою з зазначенням, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , та склад її сім`ї донька ОСОБА_3 (а.с.16-17).
Відповідно до Ордера № 176 серії ИГ на житло від 27.03.1995 року, який видано на ім`я ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_5 (а.с. 19).
Згідно довідки № 163 від 05.02.2019 року наданою Ананьївською Першою сільською радою ОСОБА_2 , з зазначенням, що на території сільської ради відсутній житловий будинок (а.с.35).
Відповідно висновку ВК ЧМР Одеської області №1-17-347 від 15.05.2019 року, зазначено, що відповідач ОСОБА_2 , та її малолітня дитина ОСОБА_3 з 2012 року не проживають за адресою: АДРЕСА_5 , та мають постійне місце проживання за реєстрацією ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_4 , а томуВК ЧМР Одеської області яяк орган опіки та піклування вважає за доцільне визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.62-64).
V. Оцінка Суду.
Суд звертає увагу, що статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантовано кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.
В свою чергу в силу ст. 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (ст.19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).
Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (див. пункт 41 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України»).
Отже, в даній конкретній ситуації визнання відповідача такими, що втратив право користування жилим приміщенням охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого житла, яке в свою чергу не є абсолютним.
Але, враховуючи конкретні обставини справи, зміст позовних вимог та надані сторонами докази, Суд вважає за недоцільне розглядати питання обґрунтованості втручання у право відповідачів в контексті статті 1 Протоколу 1 Конвенції.
Таким чином, втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (пункт 47 рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»).
Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідача «цілям», про які йдеться в п. 2 ст. 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров`я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) Суд знаходить, що в даних правовідносинах втручання у право відповідачів здійснюється з метою захисту прав і свобод позивача (його права на житло, вільне користуванням житловим приміщенням, про що ним зазначено в позовній заяві), що підпадає під виняток, передбачений п. 2 ст. 8 Конвенції і підтверджує наявність вимоги щодо «законної мети».
Визначаючи, чи був захід по втручанню у право відповідача, «необхідним в демократичному суспільстві», Суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до п. 2 ст.8 Конвенції.
Отже, Суд при співставленні «балансу інтересів» враховує, що спірна квартира має статус користування жилими приміщеннями, в якому регулюється главою 6 ЖК України та відповідними нормами ЦК України.
Відповідач проживав з позивачами однією сім`єю в спірній квартирі, як член сім`ї, будь-яких угод про порядок користування жилим приміщенням між сторонами не укладалось.
Відповідно до ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтями 15, 16, 20 ЦК України передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення.
Приписами ст. 379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них.
Статтею 64 Житлового кодексу УРСР визначено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
За змістом ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, особа втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно статті 71 ЖК України жиле приміщення зберігається за відсутньою особою на протязі шести місяців.
Будь-яких заяв до ЖЕО про те, що він буде відсутнім за місцем реєстрації та збереження за ним права на користування за цією адресою не було. Відповідач шляхом укладання договору дарування частини вказаної квартири відмовився від свого права на неї.
Згідно статті 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної
Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України та ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Надані позивачем докази, Суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
З іншої сторони відповідачем визнані позовні вимоги позивачів та докази, які підтверджують його не проживання в квартирі.
Виходячи з вищевикладеного, Суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
З цих підстав, керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 206, 258-259, 263-265, 280-283 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.ст.14, 405 ЦК України, Суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , діючої в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , третя особа - служба у справах дітей Чорноморської міської Ради Одеської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою за адресою АДРЕСА_5 .
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду Одеської області.

Позивач ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , діюча в інтересах малолітньої ОСОБА_3

Третя особа: служба у справах дітей Чорноморської міської Ради Одеської області, місцезнаходження: Одеська область, м. Чорноморськ, проспект Миру, 33

Суддя Іллічівського міського

суду Одеської області В.В. Смирнов