Постанова

Іменем України

03 липня 2019 року

м. Київ

справа № 323/3709/14-ц

провадження № 61-13801 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 на заочне рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 05 січня 2015 року у складі судді Щербань Л. С та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 08 липня 2015 року у складі колегії суддів: Крилової О. В., Трофимової Д. А., Дзярука М. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності за набувальною давністю.

На обгрунтування позовних вимог зазначав, що у жовтні 2014 року його батько - ОСОБА_4 за усним договором купівлі-продажу придбав у відповідача частину об`єкта нерухомості, розташованого по АДРЕСА_1 , який в подальшому мав намір переобладнати у житлове приміщення та зареєструвати на його ім`я.

Зазначений об`єкт нерухомості - нежитлове приміщення вбудованого приміщення житлового багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , належав ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 18 грудня 1997 року. Відповідач передала його батьку всі оригінали документів на це нежитлове приміщення, та у 2005 році на підставі нотаріально посвідченої довіреності уповноважила ОСОБА_3 звернутися до Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області із заявою для отримання дозволу на переобладнання його у житлову квартиру.

Згідно виданих дозволів та виготовленої і затвердженої архітектурно-будівельної документації, позивачем було переобладнано спірні нежитлові приміщення у житлову квартиру. За його зверненням до Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області, 25 вересня 2014 року прийнято рішення про переведення нежитлового приміщення у житлове - квартиру у багатоквартирному житловому будинку та присвоєно нову поштову адресу: АДРЕСА_1 .

Він поніс всі необхідні витрати на переобладнання нежитлового приміщення у квартиру, у якій проживає разом з родиною та здійснює догляд за прибудинковою територією, а тому вважав себе єдиним власником квартири.

При вирішенні питання щодо реєстрації у зазначеній квартирі, йому стало відомо, що його батько так і не оформив на його ім'я документи на нерухоме майно.

Посилаючись на те, що з квітня 2004 року він володіє та розпоряджається об`єктом нерухомості, що підтверджується актом обстеження фактичного користування та володіння нерухомим майном, за власні кошти та кошти батька переобладнав його у житлову квартиру, позивач просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , з правом реєстрації у відповідних органах.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від

05 січня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , з правом реєстрації у відповідних органах.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у 2004 році батько позивача -

ОСОБА_4 за усною домовленістю з відповідачем придбав у неї об`єкт нерухомості для позивача, однак не оформив документи на його ім`я. Зважаючи на те, що ОСОБА_1 з квітня 2004 року став добросовісним набувачем зазначеного нерухомого майна, та більше 10 років добросовісно, відкрито та безперервно користується ним, суд вважав наявними підстави для визнання за ним права власності на це нерухоме майно за набувальною давністю.

Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 05 січня 2015 року заяву ОСОБА_7 про перегляд заочного рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 05 січня 2015 року залишено без задоволення.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 08 липня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишено без задоволення, заочне рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 05 січня 2015 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та застосував норми матеріального права, рішення суду є законним та обгрунтованим, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Узагальнені доводи касаційної скарги та аргументів інших учасників справи

У березні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скаргапредставника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , у якій заявник просив скасувати заочне рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 05 січня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 08 липня 2015 року, ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обгрунтована посиланнями на те, що визнаючи за позивачем право власності на нерухоме майно за набувальною давністю, суди попередніх інстанцій не врахували, що умовою набуття права власності за набувальною давністю є добросовісне володіння особою чужим майном, за якого вона не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позивач, користуючись спірною квартирою з квітня 2004 року, був добре обізнаний, що він володіє чужою річчю, оскільки рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 07 жовтня 2005 року, що набрало законної сили 06 листопада 2005 року, у справі № 2-2720-05, за відповідачем було визнано право власності на нерухоме майно по АДРЕСА_1 , придбане нею за договором купівлі-продажу від 18 грудня 1997 року.

Крім того, суди не звернули увагу, що початок перебігу строку для набуття права власності за набувальною давністю на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає з моменту державної реєстрації.

У відзиві на касаційну скаргу, ОСОБА_1 просив залишити оскаржувані судові рішення без змін, а касаційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення. Зазначив, що рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 07 жовтня

2005 року, на яке посилається відповідач як на підставу виникнення у неї права власності на нерухоме майно, лише підтвердило факт власності ОСОБА_2 на спірний об`єкт нерухомості. Разом з тим, після набрання законної сили зазначеного судового рішення, відповідач не заперечувала права позивача на безперервне і відкрите користування її власністю.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Відповідно до статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня

2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

22 березня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діютьпісля набрання чинностіцією редакцією Кодексу.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильнезастосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першоїабо апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не можевстановлювати або (та) вважатидоведеними обставини, що не буливстановлені в рішеннічи відкинуті ним, вирішуватипитання про достовірністьабо недостовірність того чиіншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Судами попередніх інстанцій установлено, що 18 грудня 1997 року між Малим приватним підприємством «Даліс» в особі ОСОБА_8 (Продавець) та ОСОБА_2 (Покупець) укладено договір купівлі-продажу двох вбудованих магазинів у багатоквартирному будинку по АДРЕСА_1 , загальною площею 297,2 кв. м.

На підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_2 видано реєстраційне посвідчення, що є невід`ємною частиною зазначеного договору.

Згідно нотаріально посвідченої довіреності від 24 липня 2005 року,

ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_3 та ОСОБА_9 продати за ціну та на умовах за їх розсудом належне їй нежитлове приміщення, яке складається з двох вбудованих магазинів у будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 07 жовтня

2005 року визнано дійсним договір купівлі-продажу двох вбудованих магазинів у будинку АДРЕСА_1 від 18 грудня 1997 року та визнано за

ОСОБА_2 право власності на зазначене нерухоме майно, загальною площею 297,2 кв.м.

Рішенням виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області від 24 квітня 2007 року № 89, затверджено акт обстеження вбудованого приміщення житлового п`ятиповерхового будинку АДРЕСА_1 щодо можливості його реконструкції у житлове. Надано дозвіл ОСОБА_3 на розробку архітектурно-планувального завдання для проектування та розробки проекту з реконструкції вбудованого приміщення житлового п`ятиповерхового будинку АДРЕСА_1 у житлове.

Рішенням Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області від 25 вересня 2014 року № 64 нежитлове приміщення вбудованого приміщення житлового багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 переведено у житлове - квартиру у багатоквартирному житловому будинку АДРЕСА_1 . Присвоєно нову поштову адресу: квартир а АДРЕСА_1 . Рекомендовано заявнику ОСОБА_1 у порядку, визначеному приписами статті 344 ЦК України, звернутися до суду для врегулювання питання щодо володіння зазначеною квартирою.

Згідно актаобстеження фактичного користування (володіння) фізичною особою нерухомим майном від 22 вересня 2014 року, складеного депутатами Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області та представниками громади, а також письмових заяв ОСОБА_3 та

ОСОБА_4 , приміщення двох вбудованих магазинів житлового будинку АДРЕСА_1 з квітня 2004 року передано у користування ОСОБА_1 , який за власний рахунок переобладнав їх у квартиру. Позивач обслуговує вказаний об`єкт нерухомості, проживає у ньому з членами своєї родини, сплачує платежі за користування виділеною під житлові прибудови земельною ділянкою.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідно враховувати, зокрема, що: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна у її володінні. Вжиття звичайних захолодів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалося протягом всього строку набувальної давності.

Набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю можливе лише за наявності у сукупності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та безперервний строк володіння ним.

Володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном.

Аналіз поняття добросовісності володіння, як підстави для набуття права власності за набувальною давністю за статтею 344 ЦК України, дає підстави для висновку, що добросовісність, як одна із засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав й не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володінні, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Згідно зі статтею 60 ЦПК України 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Задовольняючи вимоги про визнання за позивачем права власності за набувальною давністю на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що відкритість і безперервність користування позивачем спірним нерухомим майном свідчить про його добросовісне володіння ним, не урахувавши обставини справи, які дають обгрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_1 знав хто є власником приміщень у будинку АДРЕСА_1 , що свідчить про відсутність передбачених законом підстави для набуття права власності на них за правилами статті 344 ЦК України.

За наведених обставин, посилання позивача у відзиві на касаційну скаргу на відсутність з боку відповідача заперечень щодо користування її власністю у період з 2005 року і по дату звернення з позовом до суду, не мають правового значення для вирішення спору. До того ж, та обставина, що ОСОБА_2 не погоджувалася на визнання за ОСОБА_1 права власності на спірний об`єкт нерухомого майна, свідчить і те, що зазначене питання не було вирішено у позасудовому порядку, а також подання власником цього майна апеляційної та касаційної скарги на оскаржувані судові рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Оскільки суди правильно і повно з`ясовували обставини справи, що не потребує додаткового збирання доказів, однак невірно застосували норми матеріального права, зазначене відповідно до статті 412 ЦПК України є підставою для скасування рішення судів попередніх інстанцій та ухвалення у справі нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду касаційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки заявник понесла судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної та касаційної інстанцій, судовий збір, сплачений ОСОБА_2 за подання апеляційної та касаційної скарги у розмірі 476,00 грн (140,00 грн + 236,00 грн), підлягає стягненню з ОСОБА_1 на її користь.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 задовольнити.

Заочне рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 05 січня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 08 липня

2015 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання права власності за набувальною давністю, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 476,00 грн на відшкодування судових витрат, понесених за подання апеляційної та касаційної скарг.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик