КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач - Кулікова С.В.
№22-ц/824/8795/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 761/8833/19

10 липня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Ігнатченко Н.В.

- Олійника В.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 02 травня 2019 року, постановлену під головуванням судді Савицького О.А., у справі за заявою ОСОБА_1 , боржник: ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини, -

в с т а н о в и в:

28 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду міста Києва з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини, в якій просила видати судовий наказ, яким стягнути з боржника ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини, в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку, починаю з дня пред`явлення заяви до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 02 травня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини.

Не погодившись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Зазначала, що в порушення норм ЦПК України лише через два тижні після отримання заяви про видачу судового наказу суд направив запит до відділу обліку моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київської області щодо надання інформації про місце реєстрації боржника. Вказувала на те, що в порушення ст. 263 ЦПК України, ухвала суду є необґрунтованою та містить лише посилання на статті ЦПК України. Звертала увагу на те, що вказуючи підстави відмови у видачі судового наказу, суд помилково послався на ч. 9 ст. 100 ЦПК України.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, відповідно до ст. 162 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Постановляючи ухвалу про відмову у видачі судового наказу місцевий суд виходив з положень ч. 9 ст. 165 ЦПК України.

Апеляційний суд вважає, що такий висновок суду першої інстанції є обґрунтованим та в повній мірі відповідає вимогам процесуального права, виходячи з наступного.

Частинами 4-9 ст. 164 ЦПК України, передбачено дії суду для визначення підсудності заяви про видачу судового наказу.

Так, суддя з метою визначення підсудності, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, не пізніше наступного дня з дня отримання заяви про видачу судового наказу перевіряє зазначене у заяві місцезнаходження боржника за відомостями, внесеними до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

У разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника.

Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання (перебування) особи відповідного звернення суду.

Суддя з метою визначення підсудності може користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Якщо за результатами розгляду отриманих судом відомостей про місцезнаходження боржника - юридичної особи або фізичної особи - підприємця буде встановлено, що заява про видачу судового наказу не підсудна цьому суду, суд не пізніше десяти днів з дня надходження заяви постановляє ухвалу про передачу заяви про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами за підсудністю.

У разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу.

На виконання вимог вказаної статті судом11.03.2019 рокубуло зроблено відповідний запит для визначення зареєстрованого у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника ОСОБА_2 (а.с. 4, 5).

Відповідно до відповіді наданої відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області від 27.03.2019 року, ОСОБА_2 зареєстрованим не значиться (а.с. 5 зворот).

Інформація у наведеній вище довідці не містить відомостей про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника, а тому суд був позбавлений можливості передати заяву за підсудністю.

Таким чином, суд правомірно відмовив у видачі судового наказу, відповідно до приписів ч. 9 ст. 165 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд в порушення норм ЦПК України лише через два тижні після отримання заяви про видачу судового наказу направив запит до відділу обліку моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київської області щодо надання інформації про місце реєстрації боржника не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав відповідно до ч. 9 ст. 165 ЦПК України для відмови у видачі судового наказу. Сам по собі факт порушення судом першої інстанції строків звернення до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника не може бути підставою для скасування законної ухвали суду.

При цьому, апеляційним судом роз`яснюється, що відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 161 ЦПК України, особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Тобто, в даному випадку законодавцем встановлено, що стягувач (встановивши інформацію про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника) не позбавлений можливості звернутись до суду з повторною заявою про видачу судового наказу або з позовною заявою в порядку спрощеного провадження.

Також, апеляційним судом враховується і те, що без встановлення зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання фізичної особи - боржника, суд буде позбавлений можливості виконати вимоги ст. 169 ЦПК України, щодо надсилання судового наказу боржнику, що в свою чергу призведе до неможливості набрання судовим наказом законної сили (ч. 1 ст. 172 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги про те, що вказуючи підстави відмови у видачі судового наказу, суд помилково послався на ч. 9 ст. 100 ЦПК України, колегія суддів відхиляє, оскільки ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02 травня 2019 року виправлено описку, допущену в ухвалі Шевченківського районного суду м. Києва від 02 травня 2019 року, постановленій по справі за заявою ОСОБА_1 , боржник: ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину, а саме - зазначене в резолютивній частині «ч. 9 ст. 100 ЦПК України» замінено на «ч. 9 ст. 165 ЦПК України».

Враховуючи зазначене, висновок суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу є обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали з підстав, які наведені вище, оскільки норми процесуального закону, якими керувався суд є спеціальними при розгляді заяви про видачу судового наказу.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 02 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: