Постанова

Іменем України

10 липня 2019 року

м. Київ

справа № 753/6459/16

провадження № 61-36400св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І., Воробйової І. А., Кривцової Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва у складі судді Волошиної В. М. від 27 лютого 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування витрат з оплати на утримання житла, житлово-комунальних послуг та електроенергії.

Позовна заява мотивована тим, що він є членом ЖБК «Дарниця-2» і проживає у квартирі АДРЕСА_1 , на яку у 2014 році оформив право власності. З 11 листопада 2003 року по 28 травня 2013 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У період з липня 2012 року по листопад 2014 року відповідач проживала у його квартирі, не сплачуючи витрати на утримання житла, житлово-комунальні послуги та використану електроенергію. Із січня 2013 року по листопад 2014 року відповідач проживала у квартирі разом із своїм співмешканцем, незаконно виселивши його та мешканців ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Зазначав, що всі комунальні послуги сплачувалися виключно ним, у тому числі, за період із липня 2012 року по листопад 2014 року.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на його користь 32 950,32 грн, з яких: 8 209,67 грн - загальна сума коштів на утримання житла, отримані житлово-комунальні послуги, збільшена на встановлений індекс інфляції; 1 055 грн - загальна сума вартості спожитої електроенергії, збільшена на встановлений індекс інфляції; 284,49 грн - 3 % річних, нарахованих на суму коштів на утримання житла, отримані житлово-комунальні послуги; 39,95 грн - 3 % річних, нарахованих на суму вартості спожитої електроенергії; 2 361,21 грн - сума заборгованості відповідача за безпідставне отримання пільг з оплати житлово-комунальних послуг та 21 000 грн - компенсація збитків, завданих відповідачем йому як власнику квартири внаслідок користування його майном у вересні, жовтні і листопаді 2014 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 22 грудня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів своїх позовних вимог.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 27 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 грудня 2016 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

Визнаючи неподаною апеляційну скаргу та повертаючи її заявнику, суд апеляційної інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 не усунув недоліків апеляційної скарги, а саме не сплатив судовий збір за подання апеляційної скарги.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції про визнання його апеляційної скарги неподаною та її повернення, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, повертаючи його апеляційну скаргу, не врахував, що він на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору як учасник бойових дій, про що він зазначав у своїй заяві про виконання вимог ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У липні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 06 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачу - Кривцовій Г. В.

Ухвалою Верховного Суду від 26 червня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Обставини, які вбачаються із досліджених апеляційним судом матеріалів справи щодо руху справи у суді апеляційної інстанції

22 грудня 2016 року Дарницький районний суд міста Києва ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 02 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 грудня 2016 року залишено без руху з підстав несплати судового збору за подання апеляційної скарги.

На виконання вимог вказаної ухвали суду ОСОБА_1. подав заяву, у якій посилався на те, що він на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору як учасник бойових дій.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 27 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 грудня 2016 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Верховний Суд в оцінці оскаржуваної ухвали врахував, що ОСОБА_1 відповідно до посвідчення від 24 липня 1996 року, серії НОМЕР_2 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Залишаючи апеляційну скаргу без руху, апеляційний суд зробив висновок, що згідно з частиною другою статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветерани війни та особи, на яких поширюється чинність цього Закону, звільняються від плати за оформлення документів, юридичні консультації, а також від судових витрат, пов`язаних з розглядом питань щодо їх соціального захисту. Таким чином, законодавством передбачено звільнення від сплати судового збору учасників бойових дій у справах, що пов`язані із захистом їх прав як учасника бойових дій, у тому числі і соціальним захистом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22 травня 2015 року № 484-VIII (набрав чинності з 01 вересня 2015 року) внесені зміни, зокрема, у статтю 5 Закону України «Про судовий збір» (пільги щодо сплати судового збору), а саме: відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Визначаючи дійсний зміст зазначеної норми Закону, Верховний Суд врахував, що в її тексті не міститься умова про те, що такий позов має бути заявлений виключно з підстав порушення прав та законних інтересів позивача саме як учасника бойових дій, а також безпосередньо не зазначається, що справа має стосуватись порушених прав позивача, якими він наділений як учасник бойових дій, без уточнення характеру таких прав та підстав їх порушення.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Елементами верховенства права є принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «Кантоні проти Франції» від 11 листопада 1996 року («Cantoni v. France», заява № 17862/91, § 31-32), «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року («Vyerentsov v. Ukraine», заява № 20372/11, § 65)).

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити будь-який ризик свавілля.

Відсутність чіткого трактування та розуміння дійсного змісту зазначеної норми пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» не повинна впливати на гарантовані державою пільги при сплаті судового збору, порушувати та обмежувати права учасників бойових дій при їх зверненні до суду у зв`язку з порушенням будь-яких їх прав незалежно від характеру, предмета та підстав таких позовів.

Таким чином, до 31 серпня 2015 року надання пільг зі сплати судового збору ветеранам війни та особам, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», було унормоване частиною другою статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за змістом якої такі пільги надавалися у випадках, коли спір виник з відносин, що врегульовані безпосередньо цим Законом. Проте з 01 вересня 2015 року правове регулювання надання пільг зі сплати судового збору здійснюється на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», який є спеціальним законом і не містить будь-яких обмежень для учасників бойових дій щодо предмета судового захисту порушених прав.

На переконання Верховного Суду, звужене тлумачення змісту пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» не може вважатися обґрунтованим, тому помилковою є відмова позивачу у задоволенні заяви про звільнення його як учасника бойових дій від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» з тих підстав, що справа за позовом ОСОБА_1 не пов`язана з порушенням прав його як особи, яка має статус учасника бойових дій.

Апеляційний суд наведеного не врахував, безпідставно поклав на ОСОБА_1 обов`язок зі сплати судового збору та помилково визнав його апеляційну скаргу неподаною та повернув її заявнику.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити, а справу передати на розгляд суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 406, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 27 лютого 2017 року скасувати, справу передати на розгляд суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: Б. І. Гулько І. А. Воробйова Г. В. Кривцова Р. А. Лідовець