Справа № 143/106/17
Провадження № 22-ц/801/1270/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Марченко Л. В.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2019 рокуСправа № 143/106/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Медвецького С.К. (суддя-доповідач),

суддів: Оніщука В. В., Панасюка О. С.,

за участю секретаря судового засідання - Богацької О. М.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 143/106/17 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 26 березня 2019 року, ухвалене у складі судді Марченко Л. В. у залі суду, повне судове рішення складено 05 квітня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (надалі - ПАТ КБ «Приватбанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 21 жовтня 2005 року між сторонами укладено кредитний договір № VIH0AK07740254, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 12 200, 45 доларів США на строк до 19 жовтня 2012 року зі сплатою відсотків у порядку та розмірі, визначених договором. Відповідач зобов?язався повернути кредит та здійснювати оплату за користування кредитними коштами.

Свої зобов?язання за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» виконав, надавши позичальнику кошти у визначеному кредитним договором розмірі, однак позичальник своїх зобов?язань за цим договором не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 15 листопада 2017 року становить 55 275, 43 доларів США, що еквівалентно 761 946, 62 грн, та складається із заборгованості за кредитом - 8 124, 56 доларів США, заборгованості за відсотками - 21 465,60 доларів США, заборгованості з комісії - 1 664, 40 доларів США та заборгованості з пені - 24 020, 87 доларів США.

Виходячи з принципу диспозитивності судового процесу позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 29 590, 16 доларів США, що еквівалентно 761 946, 62 грн, яка складається з: 8 124, 56 доларів США - заборгованість за кредитом, 21 465, 60 доларів США - заборгованість по відсотках за користування кредитом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 26 березня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором відповідач передав банку автомобіль як предмет застави і надав усі повноваження, необхідні для його продажу, який у подальшому банком був реалізований.

Заборгованість відповідача за кредитним договором була списана банком за рахунок страхового резерву, що у розумінні статті 605 ЦК України є прощенням боргу, а відтак позивач втратив право вимоги за указаним договором.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У травні 2019 року адвокат Сокуренко Є. С. в інтересах АТ КБ «Приватбанк» на зазначене рішення суду подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддям Вінницького апеляційного суду від 16 травня 2019 року справу передано для розгляду колегії суддів: головуючий суддя - Медвецький С. К., судді: Оніщук В. В., Копаничук С. Г.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 17 травня 2019 року справу було повернуто до суду першої інстанції для її належного оформлення, а саме для вирішення питання про долучення до матеріалів справи зазначеного в додатку до апеляційної скарги доказу про сплату судового збору або відповідного акта про виявлення відсутності вказаного доказу під час отримання документів.

Після усунення визначених цією ухвалою недоліків, 27 травня 2019 року справу було повернуто до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 28 травня 2019 року апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» залишено без руху та надано заявникові строк для сплати судового збору.

На виконання вимог вищевказаної ухвали, заявником надано платіжне доручення про сплату судового збору у визначеному розмірі.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 19 червня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано відповідачеві строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою цього ж суду від 01 липня 2019 року справу призначено до розгляду на 18 липня 2019 року з повідомленням учасників справи.

Розпорядженням в. о. керівника апарату Вінницького апеляційного суду від 16 липня 2019 року призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи в частині заміни судді Копаничук С. Г., що входить до складу колегії суддів, у зв?язку з перебуванням її у відпустці.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддям Вінницького апеляційного суду від 16 липня 2019 року для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Медвецький С. К., судді: Оніщук В. В.. Панасюк О. С.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування апеляційної скарги представник АТ КБ «Приватбанк» - адвокат Сокуренко Є. С. зазначив, що висновку про факт списання позивачем кредитної заборгованості відповідача за рахунок страхового резерву та прощення банком боргу суд першої інстанції дійшов на підставі документа, не засвідченого в установленому законом порядку, який не є належним та допустимим доказом у справі.

Крім того, передача автомобіля як предмета застави позивачу для його подальшої реалізації в рахунок погашення заборгованості не звільняє відповідача від зобов?язання виконувати умови кредитного договору.

Відзив на апеляційну скаргу впродовж встановленого апеляційним судом строку не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що 21 жовтня 2005 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № VIH0AK07740254, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 12 200,45 доларів США строком до 19 жовтня 2012 року (т. 1 а. с. 10-11).

Відповідно до пункту 1.1 кредитного договору кредитні кошти надані позичальнику банком шляхом перерахування коштів на рахунок НОМЕР_1 «Українська автомобільна Корпорація» на строк до 19 жовтня 2012 року включно, у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 12 200,45 доларів США на купівлю автомобіля у сумі 9 125,00 доларів США та на сплату страхових платежів у сумі 3 075,45 доларів США, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,04 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісією за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,32% від суми виданого кредиту.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № VIH0AK07730254 від 21 жовтня 2005 року, між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 того ж дня було укладено договір застави рухомого майна (т. 1 а. с. 53-56).

Згідно з п. 6 договору застави в забезпечення виконання заставодавцем зобов`язання за кредитним договором заставодавець надав в заставу майно, а саме: автомобіль марки DAEWOO, модель LANOS 1.5, рік випуску 2005, тип ТЗ: легковий седан-В, номер кузова (шасі) НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Відповідно до п. 22 договору застави звернення стягнення на предмет застави за вибором заставодержателя здійснюється з додержанням встановленого чинним законодавством порядку будь-яким із способів, зокрема шляхом передачі предмету застави у власність заставодержателю в рахунок виконання зобов`язань за кредитним договором.

У результаті неналежного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору утворилася заборгованість, яка становить 29 590,16 доларів США, що еквівалентно 761 946, 62 грн, яка складається з: 8 124, 56 доларів США - заборгованість за кредитом, 21 465, 60 доларів США - заборгованість по відсотках за користування кредитом.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором ОСОБА_1 передав банку автомобіль як предмет застави для його подальшої реалізації, який був реалізований відповідно до довідки рахунку серії ВІА № 686351 23 липня 2014 року (т. 2 а. с. 112).

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Між сторонами виник спір щодо повернення коштів, отриманих у кредит та відповідальності позичальника за неналежне виконання зобов`язань.

Зобов?язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти.

За статтею 526 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Однією з підстав припинення зобов`язання є проведення його належним чином (стаття 599 ЦК України).

Вирішуючи спір суд першої інстанції виходив з того, що на виконання постанови Правління Національного банку України від 13 вересня 2010 № 424, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 жовтня 2010 року за № 998/18293, 29 червня 2010 року банком було проведено списання кредиту ОСОБА_1 у звітності по МСФО, що підтверджується виписками по погашенню кредиту з 21 жовтня 2005 року до 15 листопада 2016 року, факт списання кредиту також підтверджується протоколом кредитного комітету від 04 грудня 2012 року.

Відповідно до статті 605 ЦК України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов`язання.

Постановою Правління Національного банку України від 13 вересня 2010 № 424, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 жовтня 2010 року за № 998/18293, затверджено Порядок формування банками резервів за кредитами і нарахованими за ними процентами та списання безнадійної заборгованості (далі - порядок).

Згідно з пунктом 1 порядку банк формує резерви (страхові резерви) за кредитами та нарахованими за ними процентами самостійно в розмірі та порядку, установлених Положенням про порядок формування та використання резерву для відшкодування можливих втрат за кредитними операціями банків, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 06 липня 2000 року N 279, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 03 серпня 2000 року за N 474/4695, зі змінами.

Відповідно до пункту 6 порядку банк відображає в бухгалтерському обліку списання безнадійної заборгованості за відповідними кредитами та нарахованими за ними процентами за рахунок відповідних резервів відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України з бухгалтерського обліку.

Пунктом 8 порядку передбачено, що списання безнадійної заборгованості за кредитами та нарахованими за ними процентами не є підставою для припинення вимог банку до позичальника. Банк у період відповідно до законодавства України продовжує роботу щодо відшкодування списаної за рахунок резерву безнадійної заборгованості.

Тобто відображення в бухгалтерському обліку відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості не є підставою для припинення вимог банку до позичальника/контрагента, а тому не свідчить про припинення зобов`язання в цій частині, зокрема шляхом прощення боргу кредитором.

Отже висновок суду першої інстанції про відсутність у відповідача заборгованості перед банком внаслідок її списання за рахунок резерву не підтверджений належними та допустимими доказами і є передчасним.

Відтак, колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно статей 554, 610-612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання, при якому настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частиною другою статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність засосовується лише за наявності порушеного права особи.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 30 червня 2009 року у рахунок сплати заборгованості за кредитним договором передав банку автомобіль марки DAEWOO, модель LANOS 1.5, рік випуску 2005, та пізніше будь-яких платежів по сплаті заборгованості за кредитним договором не здійснював.

Отже, вилучаючи заставний автомобіль, банк знав про порушення позичальником своїх прав за кредитним договором, і тому розпочав процедуру вилучення та реалізації предмету застави для погашення кредитної заборгованості.

Відтак, про порушення свого права на отримання щомісячних платежів банк дізнався у липні 2009 року, а на отримання заборгованості у повному розмірі дізнався зі спливом строку кредитного договору - у жовтні 2012 року.

З позовом до суду банк звернувся лише у січні 2017 року, тому банк пропустив трирічний строк позовної давності.

З матеріалів справи слідує, що предмет застави реалізовано банком 23 липня 2014 року (т. 2 а. с. 112).

При цьому, визнання боргу як підстава для переривання перебігу позовної давності має бути результатом вольових дій боржника. Списання банком коштів з рахунку боржника, які надійшли від реалізації предмета застави, є примусовими діями кредитора, тому не може бути кваліфіковано як визнання боргу відповідачем та не перериває перебігу позовної давності.

За таких обставин, колегія дійшла висновку, що відповідачем допущено порушення зобов`язань відповідно до умов кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість, однак позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування наслідків спливу якого заявлено відповідачем, що є підставою для відмови у позові.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема, справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Оскільки при вирішенні справи суд допустився порушень норм матеріального та процесуального права, тому рішення суду підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав, встановлених статтею 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав, судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 26 березня 2019 року скасувати й ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Судові витрати по сплаті судового збору віднести за рахунок позивача.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду.

Головуючий Підпис С. К. Медвецький

Судді: Підпис В. В. Оніщук

Підпис О. С. Панасюк

Згідно з оригіналом

Головуючий С. К. Медвецький