Справа № 500/2452/18
Провадження № 6/500/304/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2019 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючий - суддя Швець В.М.,

при секретарі Кузьменко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ізмаїлі подання державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И В:

На примусовому виконанні Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області знаходиться виконавче провадження по виконанню: виконавчого листа № 500/2452/18 виданий 21.12.2018 р. Ізмаїльським міськрайонний судом Одеської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» боргу в розмірі 39 723,05 грн.

05.11.2018р. державним виконавцем була винесена постанова про арешт майна.

Згідно відповіді Пенсійного фонду України про осіб - боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами про останнє місце роботи та про осіб - боржників, які отримають пенсію - інформація не знайдено. Державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника, та зареєстрована в ДРРП та ДРОРМ.

Згідно акту державного виконавця від 19.02.2019р. у боржника відсутнє майно та кошти на яке, можливо звернути стягнення відсутнє. До Ізмаїльського МР ВДВС боржник не з`являвся. Отже, боржник ухиляється від виконання зобов`язання, яке покладене на нього рішенням суду, що полягає у навмисному приховуванні свого майнового стану.

Відповідно до пункту 3 частини 5 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження», боржник, зобов`язаний за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Відповідно до пункту 19 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням.

Судовою практикою Верховного суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 встановлено наступне.

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням (в редакції Закону, яка діяла на час узагальнення судової практики).

У судовій практиці постає питання про визначення поняття "ухилення" боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, оскільки в Законі № 606-XIV його значення не розкрито (в редакції Закону, яка діяла на час узагальнення судової практики).

Статтею 90 зазначеного Закону передбачена відповідальність за невиконання законних вимог державного виконавця та порушення вимог цього Закону (в редакції Закону, яка діяла на час узагальнення судової практики).

Разом з тим чинне законодавство не містить визначення поняття "ухилення", практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня.

У сучасній українській мові слово "ухилення" тлумачиться так:

1) відступати, відхилятися, вивертатися; 2) намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; 3) навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.

Отже, з погляду значення словосполучення "ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV (в редакції Закону, яка діяла на час узагальнення судової практики), позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У зв`язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону № 606-XIV (в редакції Закону, яка діяла на час узагальнення судової практики), зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Отже, боржник законні вимоги державного виконавця не виконав, борг не сплачено. Представник ДВС просить тимчасово обмежити боржника у праві виїзду за межі України.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», підставами для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян за кордон є невиконані зобов`язання.

Відповідно до ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Вивчивши матеріали справи, суд доходить висновку про наявність всіх встановлених Законом підстав для обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», п.2 Указу Президента України» Про додаткові заходи щодо підвищення ефективності виконання рішень судів» та спільним Наказом МЮУ та адміністрації ДПСУ від 27.05.2008р., ст.ст.259-261,441 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Тимчасово обмежити боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , у праві виїзду за межі України до повного погашення боргового зобов`язання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: В.М.Швець