Справа № 178/513/19
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

16 липня 2019 року Криничанський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого Цаберябого Б.М.

при секретарі Янченко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с.Кринички справу за позовом ОСОБА_1 до Крниичанської селищної ради Криничанського району Дніпропетровської області про визнання дійсним договору довічного утримання та визнання права на земельну частку (пай), -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з цим позовом і вказав, що 25 вересня 1997 року він уклав з ОСОБА_2 договір довічного утримання (догляду), відповідно до якого він зобов`язався здійснювати утримання (догляд) за ОСОБА_2 , а саме: забезпечення харчуванням, необхідним одягом, медикаментами та лікарськими засобами; надавати медичну допомогу шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників; оплачувати за власний рахунок комунальні послуги та інші платежі пов`язані з проживанням в зазначеному домоволодінні; надавати будь-яку іншу допомогу; вчиняти всі необхідні дії щодо забезпечення всіма засобами, предметами домашнього вжитку, речами, літературою, тощо.

Відповідно до п. 1 вказаного договору ОСОБА_2 передав позивачу земельну частку (пай), право на яку належало йому на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 , зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 176 у розмірі 6,04 в умовних кадастрових гектарах, на землях КСП «ім. Суворова», яка розташована в адміністративних межах Криничанської селищної ради Криничанського району Дніпропетровської області, а позивач зобов`язався забезпечувати ОСОБА_2 утриманням довічно, а у разі втрати здоров`я також довічно доглядом.

Зазначений договір сторони уклали у простій письмовій формі, яким досягли згоди за всіма його положеннями та нотаріально його не засвідчували.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 . Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай) у розмірі 6,04 умовних кадастрових гектарів на землях колишнього КСП «ім. Суворова», що в адміністративних межах Криничанської селищної ради Криничанського району Дніпропетровської області, однак спадкоємці на вказане майно відсутні, а позивач, який сумлінно виконував умови договору довічного утримання, тому позивач просить визнати дійсним вищезазначений договір довічного утримання та визнати за ним після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 право на земельну частку (пай) у розмірі 6,04 умовних кадастрових гектарів на землях колишнього КСП «ім. Суворова», яка знаходиться в адміністративних межах Криничанської селищної ради Криничанського району Дніпропетровської області, яка належала ОСОБА_2 на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 , виданого Криничанською районною державною адміністрацією, та зареєстрованого у Книзі реєстрації на право на земельну частку (пай) за № 176.

Представник Криничанської селищної ради в судове засідання не з`явився, про день слухання справи сповіщений, повідомив суду визнання позову та просьбу справу розглянути без його присутності.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з`явились.

Оцінивши докази по справі суд вважає, що вимоги позивача мають бути задоволені, бо у судовому засіданні встановлено, що 25 вересня 1997 року між позивачем та ОСОБА_2 у письмовій формі був укладений договір довічного утримання (догляду), відповідно до якого ОСОБА_2 передав у власність позивача сертифікат на право на земельний пай у розмірі 6,04 умовних кадастрових гектарів на землях колишнього КСП «ім. Суворова», а позивач зобов`язався здійснювати утримання (догляд) за ОСОБА_2 , а саме: забезпечення харчуванням, необхідним одягом, медикаментами та лікарськими засобами; надавати медичну допомогу шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників; оплачувати за власний рахунок комунальні послуги та інші платежі пов`язані з проживанням в зазначеному домоволодінні; надавати будь-яку іншу допомогу; вчиняти всі необхідні дії щодо забезпечення всіма засобами, предметами домашнього вжитку, речами, літературою, тощо. Зазначений договір сторони уклали у простій письмовій формі, яким досягли згоди за всіма його положеннями та нотаріально його не засвідчували.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією актового запису про смерть № 26 від 09 березня 1998 року. Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай) у розмірі 6,04 умовних кадастрових гектарів на землях колишнього КСП «ім. Суворова», що в адміністративних межах Криничанської селищної ради Криничанського району Дніпропетровської області, однак спадкоємці на вказане майно відсутні.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року, який діє з 01 січня 2004року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до ст. 425 ЦК УРСР (в ред.. 1963 року), за договором довічного утримання одна сторона, що є непрацездатною особою за віком або станом здоров`я (відчужувач), передає у власність другій стороні (набувачеві майна) будинок або частину його, взамін чого набувач майна зобов`язується надавати відчужувачеві довічно матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги.

Відповідно до ч. 2 ст.47 ЦК УРСР (в ред. 1963 року), якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Зазначений договір сторони уклали у простій письмовій формі, яким досягли згоди за всіма його положеннями та нотаріально його не засвідчували. Проте як ОСОБА_2 , так і сам позивач умови договору належним чином виконували.

За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 28 квітня 1978 року №3, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб.

Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження (наприклад, статтями 105,114 ЦК).

Аналогічна норма збереглася і в діючому на цей час Цивільному Кодексі України 2004 року, а саме ст.220ЦК України передбачає, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до абз. 3 та 4 п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді таких справ суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

В даному разі позивачем було додержано всіх умов договору довічного утримання від 25 вересня 1997 року, що на думку суду дає підставу для визнання його дійсним.

Спадкоємці у даній справі відсутні. Ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року встановлено право кожної фізичної особи мирно володіти своїм майном. Право власника розпоряджатись своїм майном закріплене ст. 86 ЦК України 1963 року, ст. 317 діючого ЦК України. Тобто ОСОБА_2 правомірно скористався своїм правом на передачу права за земельний пай позивачу за договором довічного утримання.

Таким чином, з урахуванням наведеного, суд вважає, що заявлені позовні вимоги обгрунтовані та є такими, що відповідають законодавству, а тому підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 259, 263-265 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Визнати дійсним договір довічного утримання (догляду), укладений 25 вересня 1997 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 згідно договору довічного утримання (догляду), укладеного 25 вересня 1997 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , право на земельну частку (пай) у розмірі 6,04 умовних кадастрових гектарів на землях колишнього КСП «ім. Суворова», яка знаходиться в адміністративних межах Криничанської селищної ради Криничанського району Дніпропетровської області, яка належала ОСОБА_2 на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 , виданого Криничанською районною державною адміністрацією, та зареєстрованого у Книзі реєстрації на право на земельну частку (пай) за № 176.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Криничанський районний суд шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Б. М. Цаберябий

р