Справа № 266/5361/13-ц
Провадженя№ 2/266/6/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.06.2019 року м. Маріуполь Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області в складі:
головуючого судді Курбанової Н.М.,
за участю секретарів Жиркової М.В., Макогон С.Б.,
представника позивача ОСОБА_2 ,
відповідачки ОСОБА_3 ,
представника відповідачки ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засідання в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування та зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним,
треті особи ОСОБА_5 , державний нотаріус Другої Маріупольської державної нотаріальної контори Щербак Лілії Анатоліївни, про визнання заповіту недійсним,
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом на частину домоволодіння.
В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в місці свого постійного проживання померла її мачуха - ОСОБА_6 , якій належало домоволодіння АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування. 9 липня 2008 року, тобто за свого життя, ОСОБА_6 склала заповіт на все майно на її ім`я. У зв`язку зі смертю ОСОБА_6 на належне їй майно відкрилася спадщина, яку вона прийняла у встановлений законом термін і у встановленому порядку, подавши 22.08.2012 року в нотаріальну контору письмову заяву. 23 серпня 2012 року, їй стало відомо, що із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулася і ОСОБА_3 , в якій вказала, що їй відомо про заповіт її матері, ОСОБА_6 , і вона претендує на обов`язкову частку у спадщині, як непрацездатна за віком. Вважає, що при розрахунку обов`язкової частки необхідно виходити з того, що у спадкодавця, крім відповідачки, є син - ОСОБА_3 , брат відповідачки, тому, якби не було заповіту, то до спадкування за законом були б покликані діти спадкодавця (відповідачка та її брат) або онуки. Частка відповідачки склала б 1/2 , а за наявності заповіту її частка складає 1/4. Звернувшись в нотаріальну контору ще в серпні 2012 року вона дотеперішнього часу не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з чим вона вимушена звернуться до суду і просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на ѕ частини домоволодіння АДРЕСА_1 .
Відповідачка ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним.
В обґрунтування заявлених зустрічних позовних вимог посилалася на те, що вона є рідною донькою ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та якій на момент смерті належало на праві особистої власності житлове домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті її матері відкрилася спадщина, що складається з житлового домобудівництва АДРЕСА_1 . Вона є спадкоємцем першої черги за законом, крім неї, інших спадкоємців першої черги немає. Її зведений брат рідний по батькові, ОСОБА_3 , помер у середині 90-х років, десь на Далекому Сході Російської Федерації, коли черговий раз відбував покарання у колонії. Після смерті її матері вона звернулася до нотаріальної контори для оформлення спадкової маси, що залишилося після смерті спадкодавця ОСОБА_6 , і їй було повідомлено, що на житлове домобудівництво її матері може претендувати відповідачка ОСОБА_1 , так як є заповіт від 09 липня 2008 року, в якому її мати заповіла їй все своє майно на випадок своєї смерті. Вона вважає, що заповіт від 09 липня 2008 року є недійсним. ОСОБА_6 , була мачухою відповідачки ОСОБА_1 , яка один раз на рік приїжджала в м. Маріуполь відпочивати на Азовське море і зупинялася у них вдома і проживала близько місяця за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 ніяку турботу і увагу старій жінці не надавала, допомогу і догляд за хворою матір`ю здійснювала тільки вона і її син ОСОБА_5 , онук ОСОБА_6 . Її мати народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 і практично останні десять років, до самої своєї смерті важко і постійно хворіла. Крім хвороб опорно-рухової системи вона страждала захворюваннями психіатричного та неврологічного характеру, були всі симптоми недоумства, виражені дефекти мови, свідомість була не яскрава, убога пам`ять, забудькуватість, часом сприйняття навколишнього світу було відсутнє, уривками туманне уявлення того, що відбувається навколо, не могла користуватися без сторонньої допомоги деякими предметами домашнього вжитку. Моментами говорила і вимовляла маячні висловлювання, іноді впадала в депресію або навпаки в дитинство, часом повністю був відсутній контроль за своїми вчинками і діями, не мала уявлення про час, часто плуталася в особах і в предметах побутового призначення, могла довгий період часу висловлювати небилиці або події, яких бути не могло і з нею не відбувалися. До всього іншого її мати практично нічого не бачила. Вони довгий час намагалися її лікувати, проходили безуспішне обстеження у психіатра Маріупольської психіатричної лікарні, а також проводили неодноразове амбулаторне лікування у невропатолога в медичному закладі, за місцем проживання. Вони з сином ОСОБА_7 регулярно надавали посильну підтримку ОСОБА_6 , вона два - три рази на тиждень приїжджала до матері, привозила необхідні продукти харчування, купували одяг, медикаменти, здійснювали ремонтні роботи в батьківському будинку, по необхідності возили або водили маму до лікарів. До останнього періоду часу у неї з відповідачкою були цілком стерпні нормальні відношення, дружні, цілком споріднені. Вважає, що відповідачка ОСОБА_1 підступно скористалася нагодою і становищем ОСОБА_6 , коли гостювала у своєї мачухи влітку 2008 року, привела додому нотаріуса, яка не мала уявлення, що ОСОБА_6 , у момент здійснення заповіту перебувала в такому стані, при якому вона не усвідомлювала значення своїх дій і не могла керувати ними. Вважає, що складання заповіту в такому стані не відображало справжньої волі матері на встановлення, зміну і припинення цивільних прав та обов`язків. Вважає, що дане батьківське житло, на думку та усному погодженню з її матір`ю, має належати, в кінцевому підсумку (після смерті матері) по праву спадкування за законом, їй, як дочці спадкодавця. У зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду з позовом і просить визнати заповіт, зареєстрований в реєстрі за №1-1139, посвідчений 09.07.2008 року, державним нотаріусом Другої Маріупольської державної нотаріальної контори Щербак Лілією Анатоліївною недійсним, всі судові витрати покласти на ОСОБА_1
13.12.2013 року ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя об`єднано в одне провадження позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності у порядку спадкування на частину домоволодіння із зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним.
Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в місці свого постійного проживання померла її мачуха - ОСОБА_6 , якій належало домоволодіння АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування. 9 липня 2008 року, тобто за свого життя, ОСОБА_6 склала заповіт на все майно на її ім`я. У зв`язку зі смертю ОСОБА_6 на належне їй майно відкрилася спадщина, яку вона прийняла у встановлений законом термін і у встановленому порядку, подавши 22.08.2012 року в нотконтору письмову заяву. 23 серпня 2012 року, їй стало відомо, що із заявою про прийняття спадщини до нотконтори звернулася і відповідачка, в якій вказала, що їй відомо про заповіт її матері, ОСОБА_6 , і вона претендує на обов`язкову частку у спадщині, як непрацездатна за віком. Вважає, що при розрахунку обов`язкової частки необхідно виходити з того, що у спадкодавця, крім відповідачки, був син - ОСОБА_3 , брат відповідачки, тому, якби не було заповіту, то до спадкування за законом були б покликані діти спадкодавця (відповідачка та її брат) або онуки. Частка відповідачки склала б 1/2 , а за наявності заповіту її частка складає 1/4. Звернувшись в нотаріальну контору ще в серпні 2012 року, вона дотепер не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Позов ОСОБА_3 не визнає, бо ОСОБА_6 у здоровому глузді, пам`яті, її впізнавала, запрошувала у гості, вони нормально спілкувались, ОСОБА_6 жалілась на хворі ноги, просила привезти ліки, сама лікувалась, доглядала за собою. Її дуже ображав онук, який з нею жив. Вона готувала онуку їжу. Вважає, що ОСОБА_3 необґрунтовано заявила позов, бо ніяких підстав вважати ОСОБА_6 хворою душевно у неї не має. Акт судово-психіатричної експертизи, проведеної з 28.07.2014р. по 04.11.2014р. вона вважає необґрунтованим, оскільки експертиза проводилася на тимчасово-окупованій територій м. Донецька, та експерти не прослуховували показання свідків. Стосовно повторної судово-психіатричної експертизи проведеної за її клопотання ніяких пояснень не надала. 22.04.2010р. невропатолог був у відпустці та ОСОБА_6 сама ніколи у лікарню не ходила. Оскільки цей будинок будував її батько, то ОСОБА_6 залишила їй цей будинок. Вони з ОСОБА_6 спілкувалися регулярно, по телефону, вона їй допомагала. Заявлені позовні вимоги підтримала, зустрічний позов не визнала.
Представник позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , що діє на підставі договору, у судовому засіданні надала пояснення аналогічні поясненням позивачки, надала до суду заяву, якою просила закінчити розгляд справи у її відсутність.
Відповідачка ОСОБА_3 суду пояснила, що вона є рідною донькою ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та якій на момент смерті, належало на праві особистої власності житлове домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування. Після її смерті відкрилася спадщина, що складається з житлового домобудівництва АДРЕСА_1 . Вона є спадкоємцем першої черги за законом, крім неї, інших спадкоємців першої черги немає. Її зведений брат рідний по батькові, ОСОБА_3 , помер у середині 90 -х років, десь на Далекому Сході Російської Федерації, коли черговий раз відбував покарання у колонії. Після смерті її матері, вона звернулася до нотаріальної контори для оформлення спадкової маси, що залишилося після смерті спадкодавця ОСОБА_6 , і їй було повідомлено, що на житлове домобудівництво її матері, може претендувати відповідачка ОСОБА_1 , так як є заповіт від 09 липня 2008 року, в якому її мати нібито заповіла їй майно, на випадок своєї смерті. Вважає і переконана, що заповіт від 09 липня 2008 року був незаконним і не дійсним. ОСОБА_6 , була мачухою відповідачки ОСОБА_1 , один раз на рік приїжджала в м. Маріуполь відпочивати на Азовське море і зупинялася у них вдома і проживала тривалий час близько місяця за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 ніяку турботу і увагу старій жінці не надавала, допомогу і догляд за хворою матір`ю здійснювала тільки вона і її син ОСОБА_5 , онук ОСОБА_6 . Її мати народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , і практично останні десять років, до самої своєї смерті важко і постійно хворіла. Крім хвороб опорно-рухової системи вона страждала захворюваннями психіатричного та неврологічного характеру, були всі симптоми недоумства, виражені дефекти мови, свідомість була не яскрава, убога пам`ять, забудькуватість, часом сприйняття навколишнього світу було відсутнє, уривками туманне уявлення того, що відбувається навколо, не могла користуватися без сторонньої допомоги деякими предметами домашнього вжитку. Моментами говорила і вимовляла маячні висловлювання, іноді впадала в депресію, або навпаки в дитинство, часом повністю був відсутній контроль за своїми вчинками і діями, не мала уявлення про час, часто плуталася в особах і в предметах побутового призначення, могла довгий період часу висловлювати небилиці або події, яких бути не могло, і з нею не відбувалися. До всього іншого її мати практично нічого не бачила. Вони довгий час намагалися її лікувати, проходили безуспішне обстеження у психіатра Маріупольської психіатричної лікарні, а також проводили неодноразове амбулаторне лікування у невропатолога в медичному закладі, за місцем проживання. Вони з сином ОСОБА_7 регулярно надавали посильну підтримку ОСОБА_6 , вона два - три рази на тиждень, приїжджала до матері, привозила необхідні продукти харчування, купували одяг, медикаменти, здійснювали ремонтні роботи в батьківському будинку, по необхідності возили або водили маму до лікарів. До останнього періоду часу у неї з відповідачем були цілком стерпні нормальні відношення, дружні, цілком споріднені. Вважає, що відповідачка ОСОБА_1 підступно скористалася нагодою і її становищем, коли гостювала у своєї мачухи, влітку 2008 року, привела додому нотаріуса, яка не мала уявлення, що ОСОБА_6 , у момент здійснення заповіту перебувала в такому стані, при якому вона не усвідомлювала значення своїх дій і не могла керувати ними. Вважає, що складання заповіту, в такому стані, не відображало справжньої волі матері на встановлення, зміну і припинення цивільних прав та обов`язків. Вважає, що дане батьківське житло, на думку та усному погодженню з її матір`ю, має належати, в кінцевому підсумку (після смерті матері ), по праву спадкування за законом, дочці спадкодавця. Позов ОСОБА_1 не визнає.
Представник відповідачки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , що діє на підставі договору, у судовому засіданні, надав пояснення аналогічні поясненням відповідачки.
Третя особа ОСОБА_5 допитаний у попередньому судовому засіданні надав пояснення аналогічні поясненням ОСОБА_3 , просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 . Згідно зі свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданим Приморським районним у м. Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 22.09.2018р., ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис № 870 (том 3, а.с. 41).
Третя особа державний нотаріус Другої Маріупольської державної нотаріальної контори Щербак Л.А. до суду надала письмові пояснення, у яких зазначила, що 09.07.2008 року нею був посвідчений заповіт ОСОБА_6 , за №1-1139, на користь ОСОБА_1 . Заповіт був посвідчений вдома у буд. АДРЕСА_1 . Нею була перевірена дієздатність заповідача, яка не викликала сумнівів. Її здивувало, що заповідачка заповідає все своє майно не доньці, яка пояснила, що донька не надає їй матеріальної допомоги, а ОСОБА_1 турбується про неї.
Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що проживає по АДРЕСА_2 постійно 1,5 роки, до цього жили дід та бабка, постійно ходила до діда з бабою. Років 10 пам`ятає, що бабуся ходила в гості до ОСОБА_6 , пам`ятає її з 2005 року, так як та була старенька, одинока, тяжко ходила, ходила з костилем, хворіла. ОСОБА_9 з онуком, вони допомагали бабусі, ОСОБА_3 також. ОСОБА_10 в місяць вона ходила до ОСОБА_6 в гості до 2010 року. ОСОБА_6 її не впізнавала за 2-3 роки до смерті, не могла сама їсти, її годували, вона не відповідала на питання, губилася, потребувала медичної допомоги, визивали лікаря. Про заповіт їй не відомо. ОСОБА_6 була не здорова, хвора, могла плутати час, день, ніч, день тижня. ОСОБА_6 , коли вона приходила могла її не впізнавати. Десь за 1,5 роки до смерті ОСОБА_6 ОСОБА_11 виїхав від ОСОБА_6 з будинку, там стала жити ОСОБА_3 , її молодший син. Про нотаріуса не знає, від своєї бабки чула, що до ОСОБА_6 приїжджав нотаріус.
Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що проживає по АДРЕСА_3 , з 2004-2005 років знає ОСОБА_13 , чоловіка подруги, приїжджала до них в будинок по АДРЕСА_1 , вони жили з бабусею. Приходила 1-2 рази в неділю приблизно до 2010 року. За бабусею доглядали, подавали їй чай, говорила не по темі, бабуся про себе, була неадекватна, чай міг текти по обличчю, залишалися на обличчі крихти. Виводили її на вулицю. Її не взнавала, питала хто вона рази по три за столом, задавала одні і тіж питання. Будинком займалася ОСОБА_14 , жінка ОСОБА_15 , подруга її, про заповіт стало їй відомо від ОСОБА_16 . З будинку уїхали, так як ОСОБА_14 боялася, що бабуся вкючить газ, ходила під себе, а у неї народилася мала дитина і вона могла причинити шкоду. Десь з 2005 року ОСОБА_6 справляла враження не зовсім адекватної людини. Про заповіт на чужу людину взнала після смерті ОСОБА_6 від ОСОБА_16 . У ОСОБА_6 були проблеми з пам`яттю, не запам`ятовувала числа, імена. З роками ОСОБА_6 стала гірше ходити, вона бачила у неї психічні розлади. У ОСОБА_6 був мобільний телефон, при ній вона по телефону не спілкувалася. При ОСОБА_6 ні подруга, ні її чоловік не говорили грубого слова. Телевізор вона дивилася, гучно включала звук, при ній ОСОБА_6 не читала газет та не писала.
Свідок ОСОБА_17 , суду пояснила, що проживає по АДРЕСА_1 , є жінкою ОСОБА_15 З 2006 року проживає з ним у шлюбі, знає з 2004 року цю сім`ю та ОСОБА_6 З 2004 року бабуся вела себе як дитина, плутала імена, не в попад сміялася, розмовляла сама з собою, постійно пила чай, говорила, що з царської родини, була дружелюбною, спокійною. Вони доглядали бабусю, годували, вона плутала ложку та виделку. Свекруха водила її до психіатра, вона відмовлялася від лікування, влаштовувала скандал. Був 2006 рік, лікували її у невропатолога, виписували та давали заспокійливі таблетки, так як вона почала не спати. Десь у 2007 році влітку з`явилася ОСОБА_1 , представилася як дочка її чоловіка ОСОБА_18 , вона сказала, що ОСОБА_6 її не впізнає, але ОСОБА_6 її впізнала. В будинок ОСОБА_1 впустила бабуся, спілкувалася з ОСОБА_1 В 2008 році ОСОБА_1 приїхала в гості з їх дозволу, ОСОБА_1 приводила невропатолога, але вони не цікавилися результатами відвідування лікаря, діагнозом, лікуванням. Нотаріуса при ній до ОСОБА_6 не приводила, про заповіт взнала після смерті ОСОБА_6 . Бабуся ОСОБА_6 не могла писати, читати, заповіт прочитати, так як була неадекватною. Її лікувала свекруха. З будинку бабусі поїхали за 1,5 роки до смерті ОСОБА_6 ОСОБА_6 знаходилася на обліку у невропатолога.
Свідок ОСОБА_19 суду пояснив, що проживає по АДРЕСА_4 , знає ОСОБА_20 , ОСОБА_13 , ОСОБА_3 Бабусю знає з 2002 року не дуже. ОСОБА_6 страждала маразматизмом. ОСОБА_11 з жінкою довго жили в будинку, так як робили євроремонт. ОСОБА_6 путала його, називала сином. У 2004 році ОСОБА_6 постійно сиділа на одному місці, не спілкувалась. В будинок ходив ОСОБА_21 не часто, рази 2 в рік. ОСОБА_6 бачив завжди, вона сиділа опустив голову, замкнута. Він питав, чому її не покладуть у лікарню. В 2008 році ОСОБА_11 виїхав з будинку, він допомагав їм, так як у ОСОБА_15 народилася друга дитина, бабуся несла небезпеку дітям, знає це від ОСОБА_22 . Про заповіт не знав, мобільний телефон у ОСОБА_6 не бачив.
Свідок ОСОБА_23 суду пояснив, що проживає по АДРЕСА_5 , ОСОБА_13 знає з 2006 року по роботі, декілька раз був у нього в гостях. ОСОБА_6 бачив 2-3 рази, сидів за столом, вона раптом заплакала, за нею доглядали. Сама ложкою їла суп, була охайна, доглянута. ОСОБА_6 розмову не підтримувала з ними, так як їй було не цікаво, у них були свої розмови. У ОСОБА_6 була якась відчуженість у погляді.
Свідок ОСОБА_24 суду пояснила, що проживає по АДРЕСА_6 з 1992 року, знає з цього часу ОСОБА_6 та її чоловіка, дочку ОСОБА_3 та синів, вони кумов`я. У 1999-2000 роках помер чоловік, ОСОБА_6 жила сама, але у неї хворіли ноги, хотіла спілкуватись, так як увесь час була сама. Потім до неї у 2005-2006 роках переїхав ОСОБА_11 з жінкою, у жінки була дитина, через рік ще одна народилася. ОСОБА_6 була цьому рада. ОСОБА_6 була доброю, емоційно чуткою, плакала, жаліла її чоловіка інваліда. З 2006 року почала частіше ходити в будинок ОСОБА_15 , помітила, що ОСОБА_6 змінилася: не впізнавала її, так як погано бачила, потім почала говорити до неї, думала по голосу впізнає, а вона не впізнає., включали гучно телевізор, годували її, а вона говорила, що сита. ОСОБА_6 знала ОСОБА_1 дочку від першого шлюбу чоловіка. ОСОБА_1 стала приїжджати сім`єю на море. ОСОБА_6 її впізнала, впускала в будинок. До ОСОБА_6 ходили сусіди, спілкувались, тоді ОСОБА_1 приїжджала і при ОСОБА_25 . ОСОБА_6 називала мамою, привезла їй мікроволнову піч, а потім забрала коли ОСОБА_6 слягла. Дільничий лікар Вепрева призначила їй диклофенак, так як у ОСОБА_6 дуже боліли суглоби. З початку 2008 року у ОСОБА_6 з Гризами почались скандали, причини не знає. ОСОБА_26 жалілись, що бабуся ОСОБА_6 чудила. Із-за скандалів сім`я ОСОБА_26 уїхала, приїхала ОСОБА_3 .В цей час ОСОБА_6 майже слягла. ОСОБА_3 було важко виводити її на вулицю, ОСОБА_6 було дуже боляче, не впізнавала його, можливо не бачила. ОСОБА_1 приїжджала постійно. ОСОБА_6 похвалилася, що ОСОБА_1 лікаря приводила. З жовтня 2007 року не ходила до ОСОБА_6 зліг чоловік, не могла часто ходити. ОСОБА_1 приїжджала в будинок ОСОБА_6 влітку 2011 року останній раз. В 2011 році вона бачила, що ОСОБА_1 забрала у ОСОБА_6 усі подарунки. Вона не вважає, що ОСОБА_6 була розсудлива, обслуговувати себе вона не могла, так як у неї букет болячок. Писати не могла, так як покручені руки, зовсім не бачила, бачила тільки силует. Різкої зміни стану здоров`я ОСОБА_6 не було, усе сталося поступово, ще до 2005 року. Інколи відповідала нормально, інколи не чула. Їсти, гріти їжу могла, готувала їй тоді дочка. ОСОБА_6 швачка, могла шити сусідам, але це було в минулому,читала, писала ОСОБА_6 Пенсію ОСОБА_6 приносив ОСОБА_27 . ОСОБА_28 говорила, що розписувалась за неї, тільки як розписується ОСОБА_6 не знає. ОСОБА_6 знаходилась на обліку у лікаря, у якого не знає. Про заповіт взнала від ОСОБА_3 в 2008 році, коли приїхала.
Свідок ОСОБА_29 , суду пояснила, що є дочкою ОСОБА_1 , знає з 2007 року ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_30 2007 році до ОСОБА_6 приїхала мати в гості, потім приїхала вона. ОСОБА_6 була на одному костилі, готувала собі сама, себе обслуговувала, жалілася на онука, невістку, бо ті не давали їй дивитись телевізор. Просила узнати як їх виписати. Невістка жінка онука не могла дати собі ладу, бо інвалід. В 2008 році знову приїхала, мати була вже там. ОСОБА_6 вирішила зробити заповіт на маму. ОСОБА_18 боялася за своє життя і просила казати, що вона зробила договір дарування на онука. Онук та вона залишилися, мати поїхала. Вона була свідком інциденту, коли її син став кричати, що ОСОБА_11 вдарив ОСОБА_6 , на лиці був відбиток п`ятерні. Вона викликала міліцію, а ОСОБА_11 погрожував їй пістолетом. В 2010 році в будинку жила квартирантка. ОСОБА_6 жалілася на дочку, погано ходила, однак готувала їсти в 2009 році, жарила картоплю. В 2007 році ОСОБА_6 від матері взнала хто вона, чекала її приїзду, впізнала її. Пам`ятає, що ОСОБА_6 читала про ліки, так як хворіли ноги. ОСОБА_11 не дозволяв дивитись телевізор ОСОБА_6 , забрав його в свою кімнату. У ОСОБА_6 був свій мобільний телефон, вона їй дзвонила. ОСОБА_6 згадувала про дідуся, жалілася на онука. Її розкази про дідуся були логічні, вона не повторювалася. До ОСОБА_6 приходив поговорити сусід, вона сиділа на лавці, приходила сусідка ОСОБА_31 . ОСОБА_6 вважала, що оскільки батько матері побудував цей будинок, то він повинен належати мамі. Але боялася онука, хотіла, щоб він виписався.
Свідок ОСОБА_32 суду пояснила, що вона проживає у м.Курахово, ОСОБА_1 їй кума, знає ОСОБА_6 з 2009 року. Приїжджала в гості з ОСОБА_1 . Нормальна жінка, погано ходила, з костилем, їли разом. Була 10 днів, вона робила ОСОБА_6 масажи. В 2011 році ОСОБА_6 впізнала її, зраділа, пам`ятала, що у неї хворі ноги. В 2009 році у неї жив внук ОСОБА_33 , в 2011 році жила дочка, тоді в кімнаті ОСОБА_6 було моторошно, антисанітарія. В 2009 році вона ходила, була нормальною. В 2009 році ОСОБА_6 була адекватною, читала без окулярів інструкції до ліків, відхилів не було, розказувала про свою молодість. У ОСОБА_6 був мобільний телефон, дзвонила їй, а в 2010 році у неї телефон був відключений. Про заповіт знає зі слів ОСОБА_1 .
Свідок ОСОБА_34 суду пояснила, що вона проживає в м.Луганськ, ОСОБА_1 двоюрідна сестра чоловіка, вона медсестра за освітою. В 2009 році заїхала в м.Маріуполь до ОСОБА_1 з сином, проживала у ОСОБА_6 десь неділю. ОСОБА_6 жила з онуком, ходила з костилем, далеко не ходила, сиділа на лавці, по господарству не дужу справлялася, але готувала бабуся. Вона спілкувалася з ОСОБА_6 , вона жалілася на ноги. ОСОБА_6 читала без окулярів, мила посуд, різала онуку салат. Спочатку в сорочці ходила в своїй кімнаті, коли виходила у двір надівала халат, підв`язувала поясом, орієнтувалася в часі, просторі, в людях, була адекватною в розмові. Про заповіт знає зі слів ОСОБА_35 .
Свідок ОСОБА_36 суду пояснив, що він працює лікарем неврологом Центру первинної медико-санітарної допомоги № 4, ОСОБА_13 пам`ятає з 1997 року, давно приводив на консультацію родичку бабусю, з кимсь із родичів. Вік похила, сухорлява, коліна не гнулись, при вході в кабінет трохи не впала. Як давно приводили сказати не може. Крім того, зазначив, що він працював у стаціонарі та у поліклініці і міг приїжджати у стаціонар чи поліклініку по мірі формування черги. Він міг вийти на роботу у іншу зміну, не передбачену графіком, і як це було у 2007р.-2008р. він не пам`ятає. Він ставив ОСОБА_6 діагноз Альцгеймера під питанням, і надалі таких хворих направляє на огляд до психіатра. Вірогідно при огляді він зрозумів, що ОСОБА_6 не розуміє його, тому зробив запис, що наступного разу ОСОБА_6 повинна з`явитися з родичами.
Вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступних висновків.
Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
У відповідності із п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є - договори та інші правочини.
Одним із способів захисту цивільних прав і інтересів, згідно п.2 ч.2 ст.16 ЦК України, може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.
Відповідно ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними.
За положеннями ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно ч.2 ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповіт є особистим розпорядженням фізичної особи на випадок своєї смерті.
Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, або одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.
Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.
Тлумачення статті 225 ЦК України свідчить, що правила цієї статті поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).
Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.
Встановлення неспроможності особи в момент вчинення заповіту розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними такого стану на момент вчинення заповіту відбувається з урахуванням як висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент вчинення заповіту особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.
З позовом про визнання правочинів недійсними на підставі ст. 225 ЦК України звертається: (а) або сторона правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними; (б) або в разі її смерті - інші особи, чиї цивільні права або інтереси порушені. До інших осіб відносяться, зокрема, спадкоємці сторони правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.
Статтею 1257 ЦК України чітко встановлено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.
Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю, згідно ст. 1234 ЦК України.
Пленум Верховного Суду України в своїх роз`ясненнях, які містяться в п.10 постанови № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від 28 квітня 1978 року із змінами, внесеними 25.12.1992 року постановою № 13, 25.05.98 року постановою № 15, звертав увагу судів на те, що правила ст. 55 ЦК України (в редакції 1963 року) поширюються на ті випадки, коли немає законних підстав для визнання громадянина недієздатним, однак є дані про те, що в момент укладення угоди він перебував у такому стані, коли не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та ін.). Для визначення наявності такого стану на момент укладення угоди суд призначає судову психіатричну експертизу. Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент її укладення він не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними.
Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про народження, виданим повторно 28.01.1962р., серія НОМЕР_2 , батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зазначені: ОСОБА_37 та ОСОБА_38 (том 1, а.с. 6).
Згідно з відповіддю відділу записів актів цивільного стану адміністрації Вяземського муніципального району Хабаровського краю № 04-41/891 від 06.11.2016р., записи актів про народження та смерть ОСОБА_3 , 1952р.н., уродженця м. Вяземський, Хабаровського краю, РФ, відсутні (том 2, а.с. 67).
Відповідно до свідоцтва про укладання шлюбу виданого 31.01.1979р., серія НОМЕР_3 , Палацом урочистості м. Жданова Донецької області, ОСОБА_38 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , 31.01.1979р. уклала шлюб з ОСОБА_39 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Після укладання шлюбу дружині присвоєне прізвище ОСОБА_18 (том 1, а.с. 6).
Відповідно до договору дарування від 26.08.1993р. ОСОБА_40 подарував ОСОБА_41 жилий будинок АДРЕСА_1 (том 1, а.с. 70).
Згідно з заповітом, посвідченим 09.07.2008 року, зареєстрованим в реєстрі за №1-1139, державним нотаріусом Другої Маріупольської державної нотаріальної контори Щербак Лілією Анатоліївною, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , заповіла на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , на випадок її смерті все належне їй майно, де б воно не було та з чого не складалося (том 1, а.с. 5).
Згідно з постановою державного нотаріусу другою Маріупольської державної нотаріальної контори Царьової І.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1604/01-16 від 24.09.2013р., ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_6 , оскільки у спадкоємця відсутні документи, які підтверджують право власності на нерухоме майно та реєстрації права власності (том 1, а.с. 8).
Відповідно до реєстраційного посвідчення від 20.09.1993р., Маріупольське БТІ посвідчило, що домоволодіння АДРЕСА_1 , зареєстроване за ОСОБА_6 на підставі договору дарування від 26.08.1993р. (том 1, а.с. 69).
Відповідно до акту судово-медичного дослідження трупа № 747 «Маріупольського відділення судово-медичної експертизи Донецького обласного бюро СМЄ», причиною смерті ОСОБА_6 , 1928р.н., стала хронічна серцево-судинна недостатність, що ускладнила перебіг хронічної ішемічної хвороби серця, у формі атеросклеротичного стенозуючого коронаросклерозу, що підтверджується виявленням пристінково розташованих атеросклеротичних блях у стінках вінцевих артерій, звужують їх просвіт до 2/3 діаметра, дистрофії серцевого м`яза розростання сполучної тканини в ній у вигляді смуг, нерівномірного кровонаповнення і різкої гіпертрофії міокарда, загального венозного повнокров`я паренхіматозних органів, а також набряку головного мозку і легень. При судово-медичному дослідженні її трупа тілесних ушкоджень не виявлено, крім пролежнів. При судово-токсикологічному дослідженні крові і нирки від її трупа спирт етиловий не виявлений (том 2, а.с. 146-147).
Згідно з висновками акту судово-психіатричної експертизи «Обласного центру судово-психіатричної експертизи м.Донецька» № 226а/349а від 28.07.2014р., ОСОБА_6 в період укладання нею юридичною угоди оформлення заповіту 09.07.2008р. за психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій, чи керувати ними. ОСОБА_6 в період укладання нею юридичною угоди оформлення заповіту 09.07.2008р. виявляла деменцію при хворобі Альцгеймера (том 1, а.с. 122-134).
Згідно з листом КЛПУ «Міська психіатрична лікарня № 7 м. Маріуполя» № 2619 від 10.10.2017р. ОСОБА_6 в період часу з 1992р. по 2012р. на стаціонарному лікуванні не перебувала (том 2, а.с. 159).
Згідно з листом КУ «Маріупольська міська лікарня № 9 медико-санітарна частина працівників департаменту морського флоту» № 1636 від 07.11.2017р. ОСОБА_6 з 2007р. по 18.03.2012р. за медичною допомогою в лікарню не зверталася (том 2, а.с. 180, 161).
Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя від 09.02.2016 року призначено повторну посмертну судовопсихіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам комунальної установи Одеська обласна клінічна психіатрична лікарня №1, провадження у справі зупинено до отримання висновку експерта.
Відповідно до результатів висновку судово-психіатричних експертів Комунальної установи «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» № 526 від 27.12.2018р., ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_9 , на час підписання заповіту 09.07.2008 року на користь ОСОБА_1 , страждала на важкий стійкий психічний розлад у вигляді Судинної деменції при хворобі Альцгеймера з пізнім початком» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики «F01.8» за Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), що абсолютно позбавляло її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Діагностований у ОСОБА_6 психічний розлад у вигляді судинної деменції при хворобі Альцгеймера з пізнім початком», за даними наведених об`єктів експертного дослідження (медичної документації, матеріалів цивільної справи), були в неї наявні в березні 2008 року, а саме до моменту часу, який цікавить суд (том 3, а.с. 6-23).
Суду стороною позивача не представлені будь-які докази, щодо сумнівного висновкупосмертної судовопсихіатричної та повторної посмертної судово-психіатричної експертиз, додаткових доказів, які б стосувалися предмету дослідження, суду не надано.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до положень ст.110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.
Відповідно до ст. ст. 76-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що воєвиявлення заповідача ОСОБА_6 при укладанні заповіту на ім`я ОСОБА_1 не було вільним і не відповідало її внутрішній волі, оскільки за своїм психічним станом вона не могла усвідомлювати значення своїх дій, пов`язаних з підписанням заповіту, та керувати ними.
При цьому, оцінюючи кожен доказ окремо та всі докази в їх сукупності, суд у першу чергу бере до уваги акт судово-психіатричної експертизи «Обласного центру судово-психіатричної експертизи м. Донецька» № 226а/349а від 28.07.2014р. та висновок судово-психіатричної експетизи комунальної установи «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» № 526 від 27.12.2018р., який вважає належним, достатнім та допустимим доказом, оскільки об`єктивних підстав ставити під сумнів висновок вищевказаної експертизи у суду немає, вихідні клінічні дані, зокрема медичні документи про стан здоров`я ОСОБА_6 , копію акта судово-медичного дослідження трупа, амбулаторну картку, які свідчать про те, що ОСОБА_6 страждала на судинну енцефалопатію, і експерти при дачі висновку надали цим даним належну оцінку, а ткож покази свідків, які узгоджуються з вищепереліченими доказами по справі.
Проаналізувавши вказані докази в їх сукупності, суд вважає, що спадкодавець ОСОБА_6 на час вчинення оспорюваного заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, у зв`язку з чим зустрічний позов ОСОБА_3 є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, посвідченим посвідчений 09.07.2008 р. належить відмовити, оскільки судом вказаний заповіт визнано недійсним.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_3 підлягає стягненню сплачені останньою судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме витрати на проведення судово-психіатричної експертизи в розмірі 3595 грн. 00 коп. (том 2, а.с. 116).
На підставі вищевказаного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування - відмовити.
Зустрічний позов ОСОБА_3 - задовольнити.
Визнати недійсним заповіт ОСОБА_6 , посвідчений 09.07.2008 року, зареєстрований в реєстрі за №1-1139, державним нотаріусом Другої Маріупольської державної нотаріальної контори Щербак Лілією Анатоліївною на користь ОСОБА_1 .
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати, пов`язані з проведенням експертизи у сумі 3595 (три тисячі п`ятсот дев`яносто п`ять) грн. 00 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарг подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Дата складання повного судового рішення 16 червня 2019 року.

Суддя: Курбанова Н. М.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ІПН НОМЕР_4 , АДРЕСА_7 .

ОСОБА_3 , 1955 року народження, ІПН НОМЕР_5 , АДРЕСА_8 .

Державний нотаріус Другої Маріупольської державної нотаріальної контори Щербак Лілія Анатоліївна, м.Маріуполь, пр. Будівельників, б.75.