Справа №760/4478/13-ц
Апеляційне провадження №22-ц/824/7723/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Таргоній Д.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Тімуш Д.І.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Красноштан Інни Леонідівни та за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 19 березня 2019 року у справі за об`єднаними скаргами ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на дії начальника Відділу ДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Гоцій Богдана Ігоровича та головного державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Шевченка Сергія Павловича та скаргою ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , зацікавлені особи: начальник Відділу ДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Гоцій Богдан Ігорович, головний державний виконавець Шевченко Сергій Павлович, провідний спеціаліст відділу організації та контролю за виконанням рішень Управління ДВС Головного управління юстиції у м. Києві Александрова Ірина Володимирівна, начальник Відділу ДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Хорішко Олександр Олександрович, Міністерство юстиції України, ОСОБА_4 на бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби,

В С Т А Н О В И В:

В січні 2013 року заявники звернулися до суду зі скаргою на бездіяльність органів і посадових осіб відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві, що пов`язані з організацією виконання шести виконавчих листів Солом`янського районного суду м. Києва за №2-23-1/09, виданих 18 і 19 серпня 2009 року на примусове виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 06.08.2009 року.

Крім того, 04.03.2013 року заявники подали до суду іншу скаргу також на дії начальника відділу ДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Гоцій Богдана Ігоровича та головного державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Шевченка Сергія Павловича, предмет розгляду якої також пов`язаний з організацією виконання шести виконавчих листів Солом`янського районного суду м. Києва за №№2-23-1/09, виданих 18 і 19 серпня 2009 року на примусове виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 06.08.2009 р. Дані вимоги об`єднанні в одне провадження.

Вимоги скарги мотивовані тим, що 19 і 26 серпня 2009 р. до ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві заявниками було подано 6 виконавчих листів Солом`янського районного суду м. Києва від 18 і 19 серпня 2009 р. із заявами про відкриття виконавчого провадження. 01 і 02 вересня 2009 р. державний виконавець Татарчук О.В. винесла постанови про відкриття виконавчих проваджень. В період часу з 22.10.2009 по 19.06.2013 року мала місце абсолютна бездіяльність начальників ВДВС, що стало причиною повернення 20.06.2013 р. виконавчих листів без виконання.

29.06.2013 р. по пошті заявники отримали копії 12 постанов від 20.06.2013 р. про виведення 6-ти виконавчих проваджень із зведеного виконавчого провадження і про повернення шести виконавчих листів. Повернення виконавчого документа стягувачеві відбувалося на підставі п.п. 2 і 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». В якості підстави для такого рішення було зазначено, що прокуратурою 05.10.2002 р. в рамках досудового розслідування кримінальної справи було накладено арешт на все майно ОСОБА_4 . Оскільки іншого майна виконавець не встановив, виконавчі листи підлягали поверненню стягувану.

За думкою скаржників державний виконавець Шевченко С.П. незаконно повернув виконавчі листи, оскільки безпідставно вважав, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення. При цьому державний виконавець в період з 12.04.2013 р. по 19.06.2013 р. не перевіряв наявність як зазначеного в описі майна, так і іншого майна, а також не вживав заходи, направлені на виявлення іншого майна засудженого, на яке можливо звернути стягнення. Таким чином заявники вважали, що підстави для закінчення кожного виконавчого провадження відсутні.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 30.09.2014 року об`єднані скарги заявників були задоволені частково.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва від 08 грудня 2014 р. ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 30 вересня 2014 року в частині залишених без розгляду об`єднаних скарг, скасовано, та передано питання на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду. В решті ухвалу суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 16.04.2015 р., ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 30 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 08 грудня 2014 року, залишено без змін.

02.10.2015 р. заявниками подано доповнення до скарги, відповідно до яких заявники просять прийняти доповнення до їхніх вимог та при задоволенні вимоги про скасування постанов про повернення виконавчого листа, виданих у зв`язку з невиявленням іншого майна і набранням законної сили вироку суду про засудження боржника із конфіскацією, задовольнити і похідну вимогу та визнати протиправними дії головного державного виконавця Шевченка С.П. щодо встановлення 20.06.2013 р. при прийнятті постанови про повернення виконавчого листа факту відсутності у боржника іншого майна, крім того, що описано у жовтні 2002 р. і арештовано, за наявності у боржника дружини, об`єктів права спільної сумісної власності подружжя і при набутті нею майна і доходів до 20.06.2013 р., але після 22.10.2002 р., як наслідок її підприємницької діяльності на території України.

Внаслідок подання заяв про зміну вимог остаточно просили визнати протиправними дії головного державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Шевченка Сергія Павловича, які полягають у виведенні 20.06.2013 р. виконавчих проваджень №14817018, №14816799, №14816630, №14816411, №14816192 та №14811745 із зведеного виконавчого провадження №36258494 у зв`язку із завершенням проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні №14817018, №14816799, №14816630, №14816411, №14816192 та №14811745 за шістьма виконавчими листами від 18.08.2009 р. та від 19.08.2009 р. за №2-23-1/09 Солом`янського районного суду м. Києва, та такими, що порушили права заявників на виконання виконавчих документів; встановивши незаконність шести постанов від 20.06.2013 р. головного державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Шевченка Сергія Павловича про повернення виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні №14817018, №14816799, №14816630, №14816411, №14816192 та №14811745 з примусового виконання шести виконавчих листів від 18.08.2009 р. та від 19.08.2009 р. за №2-23-1/09 Солом`янського районного суду м. Києва, скасувати їх; встановивши незаконність шести постанов від 20.06.2013 р. головного державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Шевченка Сергія Павловича про виведення виконавчих проваджень №14817018, №14816799, №14816630, №14816411, №14816192 та №14811745 з примусового виконання шести виконавчих листів від 18.08.2009 р. та від 19.08.2009 р. за №№2-23-1/09 Солом`янського районного суду м. Києва із зведеного виконавчого провадження №36258494, скасувати їх; зобов`язати головного державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Шевченка Сергія Павловича поновити права заявників шляхом відновлення виконавчого провадження №14817018, №14816799, №14816630, №14816411, №14816192 та №14811745 з примусового виконання шести виконавчих листів від 18.08.2009 р. та від 19.08.2009 р. за №№2-23-1/09 Солом`янського районного суду м. Києва та шляхом приєднання кожного з цих шести виконавчих проваджень за №14817018, №14816799, №14816630, №14816411, №14816192 та №14811745 до зведеного виконавчого провадження, в якому боржником є ОСОБА_4 , 1962 р.н., засуджений вироком Апеляційного суду м. Києва від 25.01.2012 року; винести окрему ухвалу щодо головного державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Шевченка Сергія Павловича, оскільки з його боку є зловживання владою; визнати протиправною бездіяльність начальника відділу ДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві щодо незаконних всіх оскаржених заявниками постанов від 20.06.2013 р., отриманих ними 29.06.2013 р. по пошті, і бездіяльність головного державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Шевченка Сергія, що мала місце з 08.02.2013 р. по 19.06.2013 р., внаслідок якої виконавчі листи повернуті без виконання; зобов`язати головного державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Шевченка Сергія Павловича звернутись із запитом щодо майна ОСОБА_4 у ДП «Центр державного земельного кадастру», увійти до квартири АДРЕСА_1 з понятими у присутності заявників, звернутись в Шевченківський райсуд м. Києва із поданням про примусове проникнення у квартиру АДРЕСА_1 та із поданням про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно із іншими особами, яке не описувалось і здобуто внаслідок підприємницької діяльності дружини боржника ОСОБА_5 , 1959 р.н., вчинити інші дії, направлені на виконання виконавчих листів Солом`янського районного суду м. Києва №2-23-1/09 від 18 і 19 серпня 2009 р.; встановивши обставини, що викликали в заявників сумнів у неупередженості начальника ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Гоція Богдана Ігоровича та головного державного виконавця Шевченко Сергія Павловича при внесенні у Шевченківський районний суд м. Києва подання від 29.01.2013 р. про примусове проникнення до квартири ОСОБА_4 та під час утаювання 21.02.2013 р. постанови, якою об`єднано виконавчі провадження по яких боржником є ОСОБА_4 у зведене №36258494, визнати бездіяльність начальника ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Гоція Богдана Ігоровича та головного державного виконавця Шевченко Сергія Павловича щодо виконання ними зобов`язання заявити самовідвід протиправною; зобов`язати начальника Відділу ДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Гоція Богдана Ігоровича та головного державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Шевченко Сергія Павловича видати заявникам копії постанови, якою об`єднано виконавчі провадження в яких боржником є ОСОБА_4 у зведене №36258494; зобов`язати головного державного виконавця Шевченко Сергія Павловича провести у присутність заявників та експерта опис рухомого та нерухомого майна боржника, розташованого у Шевченківському районі м. Києва по вказаній адресі; визнати протиправними дії (бездіяльність) начальника ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Гоція Богдана Ігоровича та головного державного виконавця Шевченко Сергія Павловича при складенні та внесенні у Шевченківський районний суд м. Києва необґрунтованого належними доказами та аргументами подання від 29.01.2013 р. про примусове входження у квартиру і протиправною бездіяльність при його судовому розгляді, за наявності підстав для оскарження ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 08.02.2013 р.; встановивши вину головного державного виконавця Шевченко Сергія Павловича, начальника ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Гоція Богдана Ігоровича у непоновленні станом на 29.12.2012 р. виконавчих проваджень з виконання шести виконавчих листів Солом`янського районного суду м. Києва №2-23-1/09 від 18 і 19 серпня 2009 року і у невиконанні станом на 29.12.2012 р. виконавчих листів №2-23-1/09 з огляду на зміст запиту начальника Відділу ДВС від 04.11.2010 р., адресованого судді Демидовській А.І., визнати бездіяльність цих посадових осіб ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві протиправною і такою, що порушила право заявників на своєчасне поновлення виконавчих проваджень, на їх об`єднання у зведене, на їх приєднання до зведеного, на арешт і оголошення заборони на відчуження 1/2 частини квартири боржника, на опис та оцінку арештованого майна, на звернення стягнення на майно боржника; визнати протиправними дії провідного спеціаліста відділу контролю та організації за виконанням рішень УДВС ГУЮ у м. Києві Александрової Ірини Володимирівни з подачі 13.11.2012 р. Апеляційної скарги на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 20.06.2012 р. у справі №4-с-40/12 та такими, що є втручанням в діяльність головного державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Шевченко Сергія Павловича по виконанню виконавчих листів Солом`янського районного суду м. Києва №2-23-1/09 від 18 і 19 серпня 2009 року, і перешкоджало своєчасному виконанню ним покладених на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»; зобов`язати начальника Відділу ДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Гоція Богдана Ігоровича винести постанову про перевірку виконавчих проваджень №14817018, №14816799, №14816630, №14816411, №14816192 та №14811745 з примусового виконання шести виконавчих листів від 18.08.2009 р. та від 19.08.2009 р. за №2-23-1/09 Солом`янського районного суду м. Києва, у якій зазначити: підстави перевірки цих виконавчих проваджень, строки проведення перевірки, у мотивувальній частині - реквізити виконавчих проваджень, дата відкриття виконавчих проваджень, державного виконавця, який здійснює виконання, опис дій (бездіяльності) державного виконавця, документа виконавчого провадження, які визнаються незаконними, та посилання на норму Закону з обґрунтуванням незаконності відповідних дій (бездіяльності, документа), у резолютивній частині - висновок з урахуванням вимог чинного законодавства щодо дій (бездіяльності) державного виконавця у виконавчому провадженні, особа, яку зобов`язано вжити заходів щодо усунення порушень законодавства (у разі їх виявлення), особа, на яку покладено здійснення контролю за виконанням цієї постанови, строки виконання даної постанови, коло осіб, яким надсилаються копії постанови, та порядок її оскарження; визнати протиправними дії начальника ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Гоція Богдана Ігоровича, головного державного виконавця Шевченко Сергія Павловича, які полягають у прийнятті клопотання ОСОБА_6 від 12.04.2013 р. з додатками до матеріалів виконавчого провадження з виконання виконавчих листів Солом`янського районного суду м. Києва №2-23-1/09 від 18 і 19 серпня 2009 р.; визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця Шевченко Сергія Павловича, які полягають у нез`ясуванні з 30.01.13 р. по 19.06.2013 р. сімейного стану боржника ОСОБА_4 і у невиявленні майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , невирішенні питання про виділ частки майна ОСОБА_4 із спільної сумісної власності подружжя; визнати оскаржені дії, рішення і бездіяльність заінтересованих осіб, такими що мають дискримінаційний характер.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 19 березня 2019 року вищезазначені скарги задоволені частково, визнано неправомірними дії головного державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Шевченка Сергія Павловича, які полягали у виведенні 20.06.2013 року виконавчих проваджень №14817018, №14816799, №14816630, №14816411, №14816192, №14811745 з примусового виконання шести виконавчих листів, виданих 18.08.2009 року та 19.08.2009 року за №2-23-1/09 Солом`янським районним судом м. Києва із зведеного виконавчого провадження №36258494; визнано неправомірними та скасовано постанови від 20.06.2013 року головного державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Шевченка Сергія Павловича про виведення виконавчих проваджень №14817018, №14816799, №14816630, №14816411, №14816192, №14811745 з примусового виконання шести виконавчих листів, виданих 18.08.2009 року та 19.08.2009 року за №2-23-1/09 Солом`янським районним судом м. Києва, із зведеного виконавчого провадження №36258494; визнано неправомірними та скасовано постанови від 20.06.2013 року головного державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Шевченка Сергія Павловича про повернення виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні №14817018, №14816799, №14816630, №14816411, №14816192 та №14811745 з примусового виконання шести виконавчих листів, виданих 18.08.2009 року та 19.08.2009 року за №2-23-1/09 Солом`янським районним судом м. Києва; визнано неправомірною бездіяльність начальника відділу ДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Гоцій Богдана Ігоровича щодо бездіяльністі головного державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Шевченка Сергія Павловича та визнано неправомірною бездіяльність головного державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Шевченка Сергія Павловича при виконанні шести виконавчих листів, виданих 18.08.2009 року та 19.08.2009 року за №2-23-1/09 Солом`янським районним судом м. Києва, у виконавчому провадженні №14817018, №14816799, №14816630, №14816411, №14816192 та №14811745; зобов`язано начальника Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Гоцій Богдана Ігоровича видати ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 копії постанови, якою об`єднано виконавчі провадження, в яких боржником є ОСОБА_4 , у зведене під №36258494; зобов`язано начальника Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Гоція Богдана Ігоровича винести постанову про перевірку виконавчих проваджень №14817018, №14816799, №14816630, №14816411, №14816192 та №14811745 з примусового виконання шести виконавчих листів, виданих 18.08.2009 року та 19.08.2009 року за №2-23-1/09 Солом`янським районним судом м. Києва. В задоволенні решти вимог скарг відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, старший державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Красноштан Інна Леонідівна, діючи від імені органу виконавчої служби, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нове судове рішення про відмову в задоволенні скарги. Свою апеляційну скаргу обґрунтувала тим, що за результатом розгляду даної скарги судом фактично вже здійснено захист прав та інтересів стягувачів, здійснено перевірку матеріалів виконавчого провадження, надано правову оцінку діям державного виконавця та усунено порушення законодавства, а тому відсутні підстави для здійснення начальником відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві Гоція Б.І. повторної перевірки зазначених виконавчих проваджень. Крім того стягувач не був позбавлений права протягом строку пред`явлення виконавчого листа до виконання повторно пред`явити виконавчі документи до виконання після виявлення нових обставин, що мають значення при примусовому виконанні виконавчого документу. Крім того у відділі ДВС Шевченківського РУЮ знаходиться на виконанні в рамках нового виконавчого провадження один з шести виконавчих листів, по якому проведені виконавчі дії та по якому стягнуто з боржника частину боргу. Таким чином ухвала суду в частині скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві №14816630 від 20.06.2013 року буде перешкоджати новому виконавчому провадженню. При цьому дії стягувача щодо скасування вищезазначених постанов від 20.06.2013 року є незрозумілими, оскільки він скористався правом повторного пред`явлення виконавчих документів до виконання.

Не погодилася з вказаною ухвалою суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні скарги й ОСОБА_1 , яка оскаржила ухвалу в апеляційному порядку. Свою позицію обґрунтувала тим, що оскаржувана ухвала є незаконною і необґрунтованою, що виразилося у неповноті і неправильності встановлення обставин, які мають значення для правильного розгляду справи. Вважає, що суд допустив ряд процесуальних порушень, неправильно дослідив та оцінив докази по справі. Зокрема не погоджується з тим, що зведене виконавче провадження було фактично розпочате, відтак суд мав встановити виведення 20.06.2013 року виконавчих проваджень із зведеного, і лише потім встановити відсутність підстави, передбаченої ст.49 Закону України „Про виконавче провадження". Також судом не встановлено тих підстав, що свідчать про необхідність вчинення дії по завершенню проведення виконавчих дій, і відповідно суд мав встановити незаконність постанов у шести виконавчих провадженнях; суд, задовольняючі вимоги в частині визнання неправомірними дій із виведення виконавчого провадження із зведеного, не встановив ту обставину, що такі дії суперечать вимогам ст.49 Закону України „Про виконавче провадження"; кожна постанова про виведення виконавчого провадження із зведеного не містить жодної підстави, передбаченої ст.49 Закону України „Про виконавче провадження"; суд окремо не зазначив про те, що визнає дії з виведення виконавчих проваджень із зведеного порушенням права стягувача. Окрім наведеного вважає за необхідне змінити мотивувальну частину оскаржуваної ухвали, доповнивши її тим, що повернення 20.06.2013 року стягувачу виконавчого документу на підставі п.2 та (або) п.9 ст. 47 Закону України „Про виконавче провадження" не є завершенням виконавчого провадження і не тягне застосування наслідків такого завершення. Окремо зазначає, що не погоджується й з рішенням суду на задоволення її вимог щодо зобов`язання начальника видати стягувачам копії постанови про об`єднання виконавчих проваджень у зведене, оскільки така постанова в матеріалах виконавчого провадження відсутня. При цьому ряд її доводів не було оцінено судом. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 зазначила, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а тому вважає, що судове рішення не ґрунтується на вимогах закону і є необґрунтованим, відтак підлягає скасуванню.

В подальшому ОСОБА_3 , діючи від свого імені та від імені апелянта ОСОБА_1 , надіслала заяву, зміст якої вбачається відзивом на апеляційну скаргу старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби. Зазначила, що державний виконавець Красноштан І.Л. не брала участі у розгляді справи в суді першої інстанції і не є державним виконавцем чи посадовою особою виконавчої служби, чиї дії чи бездіяльність оскаржується. З представленої Красноштан І.Л. довіреності вбачається, що вона має право представляти лише Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, а не окремих її посадових осіб, відтак державний виконавець Красноштан І.Л. не наділена правом подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції в рамках даної справи. На підставі наведеного просила суд про повернення даної апеляційної скарги державного виконавця, про закриття апеляційного провадження, про постановлення відносно неї окремої ухвали суду.

27 травня 2019 р. апелянтом ОСОБА_1 та її представником ОСОБА_3 було подано до суду наступну заяву про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою державного виконавця Красноштан І.Л., яку заявники також мотивували відсутністю повноважень у останньої на оскарження ухвали суду першої інстанції у справі.

06 червня 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 була подана чергова заява про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою державного виконавця Красноштан І.Л., яку заявники окрім вже викладених доводів мотивувати ще й тим, що відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань керівником Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві значиться Гоцій Б. І., в той час як довіреність на право Красноштан І.Л. представляти інтереси відділу в суді була підписана в.о. начальника Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Ярмоленко І. А., що в свою чергу додатково з точки зору заявників обґрунтовує відсутність у Красноштан І.Л. права подання апеляційної скарги. Також вказані доводи серед іншого містилися й у заяві ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про визнання дій Красноштан І.Л. щодо подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції зловживанням правами та про повернення апеляційної скарги.

З метою оцінки вищевказаних доводів заявників та перевірки добросовісності здійснення учасниками справи їх процесуальних прав апеляційним судом в порядку п. 7 ст. 81 ЦПК України були витребувані від Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ документи на підтвердження видачі Красноштан І.Л. вищевказаної довіреності та підстав її підписання виконуючим обов`язки начальника відділу. У відповідь відділ виконавчої служби підтвердив факт видачі такої довіреності а також надав до суду належним чином завірену копію наказу Головного територіального управління юстиції у місті Києві про покладення виконання обов`язків начальника Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ в означений період на Ярмоленко І. О . Зважаючи на наведене, в задоволенні вищевказаних заяв ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 апеляційним судом було відмовлено.

При вирішення вищевказаних заяв колегія суддів апеляційного суду враховувала й наступне:

Згідно положень ст. 1 Закону України „Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України „Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Положеннями ст. 7 вищевказаного Закону встановлено, що державними виконавцями є керівники органів державної виконавчої служби, їхні заступники, головні державні виконавці, старші державні виконавці, державні виконавці органів державної виконавчої служби. Державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Враховуючи положення ст. 447 ЦПК України, суб`єктом оскарження окрім приватного виконавця може бути державний виконавець чи інша посадова особа державної виконавчої служби, які представляють орган державної виконавчої служби, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України „Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом. Вказана правова позиція також кореспондується з позицією, викладеною в п. 5 постанови Пленуму ВССУ України від 07.02.2014 р. під № 6 „Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах". Також про необхідність участі відповідного органу державної виконавчої служби при розгляді скарги на дії/бездіяльність державного виконавця чи посадової особи виконавчої служби прямо зазначено й у положеннях ч. 2 ст. 448 ЦПК України.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що судове рішення по справі щодо оскарження дій/бездіяльності державного виконавця та посадової особи виконавчої служби може бути оскаржене в апеляційному порядку як безпосередньо такими особами, так і відділом виконавчої служби, від імені якого вони діють при здійсненні примусового виконання судових рішень. За таких умов посилання заявників на відсутність у належним чином уповноваженого представника Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві права на оскарження ухвали суду першої інстанції в даній справі не ґрунтується на вимогах закону.

В ході розгляду справи ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заявляли численні відводи складу суду та секретарю судового засідання.

Ухвалою колегії суддів Київського апеляційного суду 27 травня 2019 року відмовлено у задоволенні відводу секретарю судового засідання, а відвід колегії суддів було визнано невмотивованим. Ухвалою судді Київського апеляційного суду Кулікової С. В. від 28 травня 2019 року в задоволенні заяви про відвід складу колегії суддів по справі було відмовлено.

Ухвалю колегії суддів Київського апеляційного суду від 06.06.2019 року у задоволенні відводу секретаря судового засідання було відмовлено, два відводи заявників, заявлені колегії суддів та головуючому судді по справі, визнано необґрунтованими, заяви про відвід в порядку ст. 40 ЦПК України передано для вирішення іншому судді, який не входить до складу колегії суддів, що розглядає справу.

Ухвалою судді Київського апеляційного суду Мережко М. В. від 07.06.2019 року в задоволенні заяв про відвід складу колегії суддів та головуючому судді по справі відмовлено.

В наступне судове засідання, призначене на 01.07.2019 р., до суду була подана чергова заява ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про відвід колегії суддів. Враховуючи те, що дана заява про відвід як і попередні була мотивована фактичною незгодою заявників з процесуальними рішеннями колегії по справі, що прямо заборонено положеннями процесуального законодавства, і про що заявникам неодноразово було роз`яснено при вирішенні їх попередніх заяв, подання заяви про відвід було визнано зловживанням заявниками їх процесуальними правами, направленим на безпідставне затягування розгляду справи, у зв`язку з чим заява залишена без розгляду.

З таких же підстав були залишені без розгляду й наступні 2 заяви про відвід складу колегії суддів, подані ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від свого імені та від імені ОСОБА_1 в судовому засіданні 01.07.2019 р., а також і наступні заяви про відвід, надані цими заявниками через канцелярію суду 01.07.2019 р. та 15.07.2019 р.

Окрім вищевказаних заяв, в ході розгляду ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 була подана й заява про зупинення провадження по даній справі. У зв`язку з недоведеністю наявності передбачених положеннями ст. ст. 251-252 ЦПК України підстав для зупинення провадження у справі колегія суддів прийшла до висновку про необґрунтованість такої заяви, відтак й про відсутність підстав для її задоволення. Відсутні з точки зору колегії суддів й підстави для задоволення іншої заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а саме заяви про долучення до матеріалів справи ряду представлених останніми документів, оскільки заявниками не було доведено наявності передбачених ст. 367 ЦПК України підстав для долучення таких нових доказів на даній стадії розгляду справи.

Іншим апелянтом - старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Красноштан І. Л. було направлено до апеляційного суду заяву про розгляд справи за відсутності представника відділу державної виконавчої служби.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги та їх підстави, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Частково задовольняючи вимоги скарг ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що в ході розгляду справи знайшли своє підтвердження посилання скаржників на невідповідність вимогам закону дій державного виконавця в рамках виконання шести виконавчих листів Солом`янського районного суду м. Києва за №2-23-1/09, виданих 18 і 19 серпня 2009 року на примусове виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 06.08.2009 року. Зокрема такими, що не відповідають вимогам закону, суд першої інстанції визнав дії державного виконавця при виведенні 20.06.2013 року виконавчих проваджень №14817018, №14816799, №14816630, №14816411, №14816192, №14811745 із зведеного виконавчого провадження №36258494 та при поверненні вказаних виконавчих листів стягувачам. З наведеною позицією суду першої інстанції погоджується й колегія суддів апеляційного суду, вважаючи її законною та обґрунтованою.

Повернення виконавчих документів стягувачам державним виконавцем було обґрунтовано тим, що прокуратурою 05.10.2002 р. в рамках кримінальної справи №62-2222 накладено арешт на все описане 22.10.2002 р. майно боржника ОСОБА_4 , відтак звернення стягнення на нього є неможливим. При цьому іншого майна боржника виконавцем виявлено не було, відтак з точки зору виконавця у боржника взагалі відсутнє майно, на яке може бути звернуте стягнення в рамках даного виконавчого провадження. В той же час з точки зору як заявників, так і суду, державним виконавцем не було вжито усіх передбачених законом дій щодо виявлення іншого майна боржника, на яке може бути звернуте стягнення. Зокрема державний виконавець не звертався до суду з відповідними поданнями щодо визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами. При цьому колегія суддів не може погодитися з позицією апелянта - відділу виконавчої служби щодо відсутності у державного виконавця повноважень на це, оскільки як положеннями ЦПК України, так і вимогами Закону України „Про виконавче провадження", що діяли як на час вчинення оскаржуваних дій, так і на час розгляду справи, передбачене звернення стягнення на частку боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, для чого виконавець має звернутися до суду з відповідним поданням. В той же час в даному випадку виконавець таких дій не вчиняв. Наведене свідчить, що державний виконавець не вжив достатніх заходів щодо примусового виконання судового рішення, не використав всіх передбачених ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час винесення оскаржуваних постанов) прав під час здійснення виконавчого провадження. За таких умов правові підстави для повернення виконавчих листів стягувачам в даному випадку були відсутні. З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині наявності підстав для задоволення вимог скарги щодо визнання неправомірними вищевказаних дій державного виконавця та скасування його постанов з цього приводу.

Погоджується колегія суддів й з висновками суду першої інстанції в частини визнання неправомірною бездіяльності начальника відділу державної виконавчої служби, який в порушення покладеного на нього положеннями ст. 83 Закону України „Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на час винесення оскаржуваних постанов) обов`язку з контролю за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем, такого належного контролю виконання судового рішення не здійснював, в силу чого така бездіяльність останнього не може вважатися правомірною.

Колегія суддів апеляційного суду критично відноситься до посилань апелянта - відділу виконавчої служби щодо недоцільності ухвалення такого рішення по справі з огляду на те, що у відділі ДВС Шевченківського РУЮ на даний час знаходиться на виконанні в рамках нового виконавчого провадження один з шести виконавчих листів, по якому проведені виконавчі дії та по якому стягнуто з боржника частину боргу, відтак ухвала суду в частині скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві №14816630 від 20.06.2013 року буде перешкоджати новому виконавчому провадженню. У відповідності до положень ст. 451 ЦПК України предметом розгляду справ даної категорії не є доцільність чи недоцільність вчинення певних дій. Суд перевіряє законність чи незаконність оскаржуваних дій/бездіяльності виконавця/посадової особи виконавчої служби та задовольняє скаргу у разі встановлення неправомірності таких дій (бездіяльності), що й було належним чином зроблено судом першої інстанції по даній справі.

З іншої сторони не підлягають до задоволення й вимоги апеляційних скарг ОСОБА_1 . Зокрема такі свої апеляційні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовувала неповнотою та неправильністю встановлення судом обставин, які мають значення для правильного розгляду справи, та невідповідністю його висновків матеріалам справи.

Проаналізувавши обставини справи, дослідивши заявлені скаржниками вимоги та позицію суду, вкладену в оскаржуваному судовому рішенні, колегія суддів приходить до висновку про те, що наведені доводи апелянта є безпідставними, судом першої інстанції було ретельно та детально досліджено як обставини справи, так доводи її учасників, яким була дана відповідна правова оцінка, в результаті якої суд й прийшов до висновку про часткове задоволення скарги. За таких умов вказані посилання апелянта не можуть бути прийняті апеляційним судом.

Окрім зазначеного колегія зважає й на те, що відповідно до положень ст. 2 ЦПК України метою цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. При цьому суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках.

З матеріалів справи вбачається, що судом було встановлено порушення прав скаржників, за захистом яких вони звернулися до суду, як і встановлено неправомірність дії державного виконавця та бездіяльності начальника відділу виконавчої служби, оскаржуваних в рамках даної справи. При цьому викладена в апеляції незгода ОСОБА_1 з таким рішенням суду першої інстанції фактично зводиться не до спростування висновків суду та ухваленого ним судового рішення по суті поставленого питання, а фактично є незгодою із застосованими судом формулюваннями та обґрунтуваннями при задоволенні вимог скарги. При цьому запропоновані в апеляційній скарзі зміни таких формулювань є формальними та не призводять до додаткового захисту прав заявників, порушення яких було визнано судом, окрім того, фактично змінюють вимоги скарги та їх обґрунтування, які були предметом розгляду суду першої інстанції, що є неприпустимим.

Не вбачає колегія суддів й підстав для скасування оскаржуваного рішення й з огляду на посилання апелянта на положення п. 2) ч. 3 ст. 376 ЦПК України. Відповідно до зазначеної норми обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення по справі є порушення норм процесуального права, що виразилися в ухваленні судового рішення суддею, якому було заявлено відвід, за умови, що підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими. В той же час обґрунтованості заявлених скаржниками відводів судді Кушнір С. І. колегія суддів апеляційного суду не вбачає, що обумовлює й відсутність підстав задоволення апеляційних вимог в цій частині.

Не вважає колегія судів обґрунтованими й посилання апелянта ОСОБА_1 на неналежну оцінки судом першої інстанції усіх доводів скаржників та ненадання судом відповіді на усі поставлені в ході розгляду справи питання, відтак неналежну вмотивованість оскаржуваного рішення.

Згідно з розробленими теоретичними підходами, зробленими на основі аналізу прецедентної практики ЄСПЛ, існують такі критерії мотивованості судового рішення: 1) у рішенні вмотивовано питання факту та права, проте обсяг умотивування може відрізнятися залежно від характеру рішення та обставин справи; 2) у рішенні містяться відповіді на головні аргументи сторін; 3) у рішенні чітко та доступно зазначені доводи і мотиви, на підставі яких обґрунтовано позицію суду, що дає змогу стороні правильно аргументувати апеляційну або касаційну скаргу; 4) рішення є підтвердженням того, що сторони були почуті судом; 5) рішення є результатом неупередженого вивчення судом зауважень, доводів та доказів, що представлені сторонами; 6) у рішенні обґрунтовано дії суду щодо вибору аргументів та прийняття доказів сторін.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), зазначається, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Як вбачається з матеріалів справи та оскаржуваного судового рішення, вказані критерії при його ухваленні судом першої інстанції були дотримані. Висновки суду дають відповідь на усі поставлені скаржниками питання, а з їх викладення та аргументації можна зрозуміти те, що доводи скаржника були почуті та оцінені судом. При цьому колегія суддів не погоджується з позицією апелянта щодо необхідності зазначення в ухвалі суду ряду обставин, які є другорядними та не впливають на вирішення заявлених у скарзі вимог по суті питання. При цьому підстав для неоднозначного трактування позиції суду щодо заявлених вимог оскаржуване рішення не містить.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а його судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права. За таких умов наявності передбачених законом підстав для скасування ухвали суду першої інстанції при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Красноштан Інни Леонідівни та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 19 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Д.О. Таргоній

К.П. Приходько