РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

смт Зарічне

11 липня 2019 року Справа № 561/374/19

Зарічненський районний суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Дідика А. В.,

при секретарі судового засідання Расевич Г. І.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у приміщенні Зарічненського районного суду Рівненської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах,-

ВСТАНОВИВ:

08 жовтня 2011 року ОСОБА_1 звернулась до Зарічненського районного суду Рівненської області з позовною заявою з вимогою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по виплаті аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що за рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 11 жовтня 2011 року у справі №2-201/11 стягнуто з відповідача аліменти на утримання спільних дітей сторін у твердій грошовій сумі по 400,00 гривень на кожну дитину, починаючи з 07 вересня 2011 року і до досягнення дітьми повноліття. ОСОБА_2 аліменти на підставі виконачого листа, виданого 24 жовтня 2011 року не сплачує, внаслідок чого станом на 01 лютого 2019 року утворилась заборгованість у сумі 56 140,00 грн. Упозовній заяві позивачка просить змінити розмір аліментів до 1 000,00 грн. на кожну дитину, стягнути заборгованість по сплаті аліментів розміром 56 140,00 грн., стягнути індексацію аліментів за період з жовтня 2011 року по березень 2019 року розміром 10 450,40 грн. згідно наведених у позовній заяві розрахунків, стягнути пеню розміром 56 140,00 грн.

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності у якій вказала про підтримання позовних вимог у повному обсязі та вказала про згоду на ухвалення заочного рішення у справі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явився про дату час та місце розгляду справи у суді повідомлений належним чином, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №753, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подавав. Позивач не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, таким чином суд проводить розгляд справи згідно ст. 280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заочним рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 11 жовтня 2011 року у справі № 2-201/11 (а. с. 10-11) (далі - Рішення суду) з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 стягнуто алiменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі, яка становить по 400 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з 07 вересня 2011 pоку i до досягнення кожною дитиною повноліття.

Шлюб між сторонами розірвано, на підставі Рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 15 серпня 2012 року у справі № 1707/488/2012. Діти проживають разом з позивачкою.

У зв`язку з несплатою аліментів утворилась заборгованість по сплаті аліментів розміром 56140,00 грн., що доводиться Довідкою про неотримані аліменти та Розрахунком заборгованості по аліментах ВДВС Любомсьського РУЮ №2158/03-15.19/8 (а. с. 14-16).

Вирішуючи вимогу про стягнення заборгованості по аліментах суд зазначає наступне:

Рішенням суду з відповідача на користь позивачки стягнуто алiменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у твердій грошовій сумі, яка становить по 400 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з 07 вересня 2011 pоку i до досягнення кожною дитиною повноліття.

Вказане рішення на момент розгляду справи у суді набрало законної сили та є чинним і на його підставі стягуються аліменти з відповідача у розмірі 400,00 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з дати набрання ним законної сили.

Згідно ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016, № 1402-VIII, cудові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

За змістом ч. 8 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016, № 1404-VIII, cпори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї документів у сторін немає спору щодо розміру аліментів.

Таким чином суд приходить до переконання, що відсутні підстави для задоволення вимог позивачки про стягнення заборгованості з аліментів, оскільки суд вирішує питання заборгованості лише в разі спору про її розмір. Сума заборгованості обліковується органом державної виконавчої служби як заборгованість, що не порушує права позивачки.

Вирішуючи вимогу про збільшення розміру аліментів суд зазначає наступне:

Згідно ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Крім того, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дітей.

Крім того, ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно позовної заяви вбачається, що розмір аліментів є недостатнім для забезпечення дітей матеріально, позивачка є інвалідом 3-ї групи та її пенсії не достатньо для забезпечення дітей, а тому просить збільшити розмір аліментів, та стягувати їх у твердій грошовій сумі по 1 000,00 гривень на кожну дитину щомісячно.

Частиною третьою статті 181 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно частини другої ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що є імперативною нормою.

Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто при вирішенні справи повинно враховуватись зазначені критерії.

Враховуючи зміст статей 181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів, або погіршенням матеріального становища отримувача аліментів, останній може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів.

Як встановлено судом, як підставу для збільшення розміру стягуваних аліментів позивачка вказує, що сума стягуваних аліментів на даний час є недостатньою для матеріального утримання дітей та забезпечення їх духовного розвитку.

Надаючи оцінку вказаним обставинам, на думку суду, на даний час розмір раніше стягнутих аліментів є недостатнім, оскільки в силу свого віку діти об`єктивно, потребують більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту, лікування та інше, що тягне і відповідну зміну матеріального становища матері.

За змістом ст. 12 ЦПК України Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно довідок Серницької сільської ради Зарічненського району Рівненської області (а. с. 19, 20), діти сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 проживають разом з матір`ю - ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання про час з якого повинні бути присуджені аліменти суд враховує, що з 07 вересня 2011 року аліменти на утримання дітей сплачувались за рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області у справі № 2-201-2011, яке є обов`язковим до виконання згідно ст. 18 ЦПК України. Як роз`яснено у ч. 1. 4 п. 23 Постанови Пленум Верховного Суду України, від 15.05.2006, № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів". Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Отже у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Вирішуючи вимогу про стягнення заборгованості по пені суд зазначає наступне:

Згідно ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України (далі - СК України) у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

З урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Порядок визначення розміру пені вказаний у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц, де зазначено, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У ст. 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

З приводу визначення розміру пені зі сплати аліментів, позивачка у позовній заяві обмежуються твердженням, що заборгованість виникла з 2012 року та розмір пені набагато перевищує 100% заборгованості, яка складає 56140,00 грн., а тому з ОСОБА_2 необхідно стягнути 100% заборгованості. У позовній заяві та у доданих до неї документах немає розрахунків пені.

Суд не вправі самостійно проводити розрахунок пені, оскільки згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про відмову в задоволені позовної вимоги про стягнення пені, оскільки позивач не підтвердила цієї позовної вимоги належними та допустимими доказами, як і не надала доказів того, що заборгованість виникла з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що є необхідною умовою стягнення неустойки (пені) згідно ч. 1 ст. 196 СК України.

Правова позиція, що пеня обраховується позивачем, підтверджується Постановою ВС від 12 вересня 2018 року у справі № 759/9457/15-ц, де у формулі, яка використовується для обрахунку пені "p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову". Тобто саме на позивача, покладається обов`язок обрахувати пеню.

Таким чином у цій частині позовна заява задоволенню не підлягає.

Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з відповідача індексації аліментів, суд зазначає наступне:

У відповідності до ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Порядок проведення індексації визначений Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" №1282-ХІІ та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ від 17.07.2003 р. №1078.

До 17 травня 2016 року спеціального Закону про індексацію аліментів в Україні прийнято не було, а діяв Закон України "Про індексацію грошових доходів населення". Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові №6-113цс13 від 06.11.2013 р., розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі ч. 2 ст. 184 СК України, підлягає індексації за аналогією закону згідно з п. 8 ст. 8 ЦПК України (редакції до 15.12.2017 р.).

Законом України від 17.05.2016 р. "Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом в твердій грошовій сумі" №1368-VІІІ в Закон України "Про індексацію грошових доходів населення" внесено зміни, якими передбачена індексація аліментів та порядок їх здійснення.

Відповідно до ч. 7 ст. 5 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів і здійснюється вона підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами, фізичними особами-підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів з доходу платника аліментів.

Статтею 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Сума індексації визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на розмір приросту індексу споживчих цін, поділений на 100%.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" (в редакції від 02.12.2012 р. та 01.01.2015), індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.

Проте, Законом України №911-19 від 24.12.2015 р. до зазначеного Закону були внесені зміни, згідно з якими, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється у розмірі 103 відсотка (зміни набрали чинності 01.01.2016 р.).

З огляду на викладене, суд вважає, що оскільки за весь період сплати аліментів індексація не проводилася, то слід застосувати аналогію закону та стягнути індексацію аліментів за рішенням суду.

Судом перевірено розрахунок індексу інфляції, наданий позивачкою, неточностей та невідповідності у розрахунках не виявлено. Таким чином вказаний розрахунок приймається судом як належний доказ тому з ОСОБА_2 підлягає стягненню сума індексації аліментів за період з жовтня 2011 року по березень 2019 року в розмірі 10 450,00 грн.

Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази у їх сукупності дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивачкою заявлено 4 вимоги, а саме: вимогу про зміну (збільшення) розміру аліментів. яку задоволено повністю, у задоволенні вимоги про стягнення заборгованості по сплаті аліментів відмовлено у повному обсязі, у задоволенні вимоги про стягнення пені зі сплати аліментів відмовлено за необґрунтованістю, вимогу про стягнення індексації аліментів задоволено у повному обсязі. Таким чином з відповідача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1 536,80 грн. на користь держави за дві задоволені вимоги.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. ст. 180, 194, 196 СК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76, 83, 141, 259, 263, 264, 265, 280- 282, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (місце реєстрації та проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (місце реєстрації АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості по аліментах, зміну розміру аліментів, стягнення пені по аліментах та індексації аліментів задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 11 жовтня 2011 року в твердій грошовій сумі в розмірі 400, 00 грн. на кожну дитину та стягувати, починаючи з дня набрання рішенням законної сили з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень 00 копійок щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дати набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 індексацію з заборгованих аліментів за період з жовтня 2011 року по березень 2019 року у сумі 10 450,00 (десять тисяч чотириста п`ятдесят) гривень.

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 судовий збір на користь держави у розмірі 1 536,80 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) гривень 80 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто Зарічненським районним судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення (підписання).

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Зарічненський районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його підписання суддею.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя А. В. Дідик