КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/9205/2019 Суддя-доповідач: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 липня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кулікової С.В.,

при секретарі Бондаренко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 05 квітня 2019 року у складі судді Григоренко І.В. у справі за поданням Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванюти Івана Миколайовича про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_1 за межі України до виконання зобов`язань за рішенням суду, -

в с т а н о в и в :

У березні 2019 року Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванюта І.М. звернувся до Печерського районного суду м. Києва із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_1 за межі України до виконання зобов`язань за рішенням суду.

Подання обґрунтовував тим, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України перебуває виконавче провадження №52946397 з примусового виконання виконавчого листа № 2-7572/12 від 07.10.2016 року, виданого на виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19.09.2014 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 21.09.2016 року у справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , третя особа: ТОВ «Західбудінвест Компані Консалтинг» про стягнення заборгованості за кредитним договором із загальною сумою боргу в доларах на суму 5 847 004, 69 (п`ять міліонів вісімсот сорок сім тисяч 004, 69) доларів США та в гривнях на суму 5 509 901 грн. 29 коп. (п`ять міліонів п`ятсот дев`ять тисяч дев`ятсот одна гривня 29 коп.).

З часу відкриття виконавчого провадження боржник ухиляється від виконання рішення суду, не вчиняє жодних дій, спрямованих на погашення заборгованості, проте неодноразово перетинає державний кордон України. Таким чином, встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України буде спонукати боржника до вчинення дій щодо погашення заборгованості згідно рішення суду.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05 квітня 2019 року подання задоволено.

Тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України шляхом заборони перетинати державний кордон, без вилучення паспортного документу, до виконання зобов`язань, покладених виконавчим листом №2-7572/12, виданим на виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва від 19.09.2014 року у справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Західбудінвест Компані Консалтинг», про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали суду першої інстанції та прийняття постанови, якою в задоволенні подання відмовити повністю.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив з наявності доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання судового рішення щодо стягнення значної суми грошових коштів у якості погашення заборгованості, та з того, що боржник, не виконуючи рішення суду, здійснює виїзди за межі України, і з метою повного і своєчасного виконання рішення суду.

Такі висновки відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що 07 жовтня 2016 року Дарницьким районним судом м. Києва видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 4 073 677,19 доларів США заборгованості за тілом кредиту, 1 773 327,50 доларів США заборгованості за відсотками; 4 952 714 грн. 51 коп. пені за прострочення зобов`язань за кредитом; 557 186 грн. 78 коп. пені за прострочення сплати відсотків, а всього - 5 509 901 грн. 29 коп.

Постановою Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванюти І.М. від 23.11.2016 року відкрито виконавче провадження №52946397 по виконанню виконавчого листа №2-7572/12 та копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Встановлено, що постановою державного виконавця від 23 листопада 2016 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 .

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 22.11.2016 року №73593071 за ОСОБА_1 на праві приватної спільної сумісної власності (2/3 частки) зареєстрована квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з відомостями ДФС України та Пенсійного фонду України від 23 листопада 2016 року у боржника відсутні рахунки, відкриті в банківських установах, але останнім місцем роботи боржника є ТОВ «Медіа експерт плюс» та ГО «Інформаційний захист».

Крім того, згідно декларації про майновий стан і доходи ОСОБА_1 за 2016 рік, останньою задекларовано об`єкти нерухомого майна, транспортні засоби, ювелірні вироби та твори мистецтва.

28 лютого 2017 року на адресу відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшло клопотання ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про звернення до суду з поданням щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_1 за межі України у зв`язку з невиконанням боржником рішення суду.

13 травня 2017 року державним виконавцем направлено на адресу місця роботи ОСОБА_1 виклик про явку до державного виконавця для надання підтверджуючих документів про сплату боргу або надання пояснень з приводу невиконання рішення суду.

Проте, ОСОБА_1 до державного виконавця не з`явилася і декларацію про доходи та майно не подала, а також не надала будь-яких доказів виконання судового рішення.

22 травня 2017 року на адресу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшла заява представника боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 22.11.2016 року про зупинення виконання рішення Дарницького районного суд міста Києва від 19.09.2014 року та рішення Апеляційного суду міс та Києва від 21.09.2016 року.

Постановою державного виконавця Іванюта І.М. від 14 червня 2017 року було зупинено вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №52946397 з примусового виконання виконавчого листа №2-7572/12, виданого 07.10.2016 року Дарницьким районним судом міста Києва.

Постановою державного виконавця Іванюта І.М. від 28 січня 2019 року поновлено виконавче провадження №52946397 з примусового виконання виконавчого листа №2-7572/12, виданого 07.10.2016 року Дарницьким районним судом м. Києва.

28 січня 2019 року державним виконавцем направлено Поповій Т.В. виклик про явку до державного виконавця для надання підтверджуючих документів про сплату боргу або надання пояснень з приводу невиконання рішення суду.

Згідно відомостей ДФС України та Пенсійного фонду України від 28.01.2019 року у боржника наявні рахунки, відкриті в АТ «ОТП Банк», а також боржник отримує доходи у ТОВ «Арена медіа експерт» та Громадській організації «Інформаційна безпека».

Постановою державного виконавця від 31.01.2019 року у виконавчому провадженні №52946397 накладено арешт на грошові кошти, які знаходяться на рахунках боржника, відкритих в АТ «ОТП Банк».

Постановою державного виконавця від 31.01.2019 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках ОСОБА_1 , відкритих в АТ «ОТП Банк», в межах суми звернення стягнення та з урахуванням виконавчого збору.

Вжитими державним виконавцем заходами встановлено, що у боржника наявне майно, що належить йому на праві власності, на яке можливо звернути стягнення.

Станом на день звернення до суду з даним поданням боржник суму боргу на користь стягувача не сплатив, жодних дій для виконання рішення суду боржник не вчиняє, та на виклики державного виконавця не з`являється, що вказує на ухилення боржника від виконання рішення суду.

Згідно листа Державної міграційної служби України від 31.05.2017 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданий 05.02.2015 року органом видачі 8089.

Відповідно до інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 05.03.2019 року № 5934-26-19 ОСОБА_1 регулярно здійснює перетин державного кордону України.

Як визначено у ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 5 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що боржник зобов`язаний: 1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; 2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; 3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; 4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; 5) своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; 6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Згідно з п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має: право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

За п.5 ч1 ст6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Пунктом 8 ст.19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» визначено, що на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладаються запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів, постановами державного виконавця; розшук у пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в`їзду - виїзду осіб, які переховуються від органів досудового розслідування та суду, ухиляються від відбуття кримінальних покарань; виконання в установленому порядку інших доручень правоохоронних та уповноважених законом державних органів, у тому числі доручень органів доходів і зборів щодо інформування органів доходів і зборів про факт наміру перетинання державного кордону України особами, стосовно яких органами доходів і зборів було виявлено порушення митних правил.

Як вбачається з роз`яснень Міністерства юстиції України та Адміністрації Державної прикордонної служби України від 27 травня 2008 року №25-32/463, наявність в особи невиконаних зобов`язань є підставою для обмеження його у праві виїзду за межі України, причому питання щодо такого обмеження вирішується судом.

Указом Президента України «Про додаткові заходи щодо підвищення ефективності виконання рішень суду» від 24 березня 2008 року №261/08 визнано за необхідне вжиття додаткових заходів, спрямованих на посилення забезпечення захисту конституційних прав і свобод людини щодо належного виконання рішень судів, підвищення ефективності виконання рішень судів.

Одним із таких засобів може бути тимчасове обмеження особам (боржникам) у праві виїзді за межі України з вилученням паспортного документа чи без такого, причому таке обмеження можливе на підставі рішення за поданням державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Обмеження у праві виїзду за межі України є винятковою мірою забезпечення виконання рішення суду, яка має застосовуватись після здійснення державними виконавцями всіх інших можливих заходів із такого забезпечення.

Так, враховуючи повноту вчинення виконавчих дій, наявність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання судового рішення щодо стягнення значної суми грошових коштів у якості погашення заборгованості, з урахуванням того, що боржник, не виконуючи рішення суду, здійснює виїзди за межі України, з метою повного, своєчасного виконання рішення суду, суд першої інстанції дійшов вірного висновку що подання Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванюти І.М. про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_1 за межі України до виконання зобов`язань за рішенням суду було обґрунтованим та підлягало до задоволення.

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 стверджує, що вона не ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, є недоведеним факт її ухилення та відсутні, на її думку, будь-які докази на підтвердження направлення їй викликів та їх отримання нею. Вона має свій дохід, який не приховує, оприлюднила свою електронну декларацію, що є загальнодоступною і на даний час є офіційно працевлаштованою у ТОВ «Арена-Медіа Експерт» та ГО «Інформаційна безпека» та зазначеної інформацією володіє державний виконавець. Також за рахунок її заробітної плати відбулося часткове погашення заборгованості за виконавчим документом. На підставі наведеного вважала відсутніми підстави вважати її такою, що ухиляється від виконання рішення суду.

Зазначає, що виконання нею посадових обов`язків у ТОВ «Арена-Медіа Експерт» та ГО «Інформаційна безпека» пов`язане з необхідністю поїздок у відрядження за межі України і матеріали подання містять копії відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації від 07 лютого 2019 року, з якої вбачається, що її поїздки мають короткостроковий характер, що свідчить про те, що поїздки мають характер робочих і надала підтвердження на поїздки: від 12.09 до 14.09.2017 року в місто Берлін (Німеччина); від 10.12. до 11.12.2017 року в місто Відень (Австрія); від 19.04 до 20.04.2018 року в місто Вільнюс (Литва); від 11.06. до 12.06.2018 року в місто Париж (Франція); від 16.06. до 23.06.2018 року в місто Канни (Франція); від 09.08. до13.08. 2018 року в місто Одесу (Україна); від 17.09. до 18.09.2018 року в місто Париж (Франція); та від 27.02. до 28.02.2018 року в місто Париж (Франція).

Вважала, що безпідставне застосування до неї, як боржника, тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон фактично позбавляє її можливості працювати, оскільки виконувана робота безпосередньо пов`язана з частими поїздками за кордон та відповідно позбавить її доходу, що не буде сприяти виконанню нею рішення суду, а навпаки, унеможливить його виконання.

Крім того, виїзд її за кордон пов`язаний також з необхідністю виконання нею свого батьківського обов`язку щодо забезпечення її дитини умовами для оздоровлення, розвитку та відпочинку і обмеження її у праві виїзду за кордон обмежує також і права її малолітньої дитини, яку вона виховує сама.

Проте, такі її твердження не відповідають дійсності.

ОСОБА_1 не надано доказів щодо не доведення фактів ухилення її від виконання рішення суду.

Відповідно до матеріалів справи та що не заперечується стороною ОСОБА_1 , колегія суддів звертає увагу на наступне.

Так, рішення Дарницького районного суду міста Києва було ухвалено ще 19 вересня 2014 року і набрало чинності 21.09 2016 року та 07 жовтня 2016 року було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» 4 073 677, 19 доларів США - заборгованості за тілом кредиту, 1 773 327, 50 доларів США - заборгованості за відсотками; 4 952 714 грн. 51 коп. - пені за прострочення зобов'язань за кредитом, 557 186 грн. 78 коп. - пені за прострочення сплати відсотків, а всього - 5 509 901 грн. 29 коп.

Тобто, загальна сума боргу становила 5 847 004, 69 доларів США та 5 509 901 грн. 29 коп.

В результаті направлення платіжних вимог про списання коштів боржника на рахунок відділу надійшли кошти лише на суму 22 226 грн. 01 коп., що і не заперечувалося в судовому засіданні представниками ОСОБА_1 , та аж ніяк ця мізерна сума в порівнянні з боргами не може бути оправданням боржниці, її не ухиленням від виконання рішення суду та не приховуванням нею своїх доходів.

Про суми боргів, які рахуються за нею, боржниці було відомо також з Постанови Верховного Суду від 19 грудня 2018 року. Ці суми боргу були встановлені також і Вищим спеціалізованим судом з розгляду цивільних і кримінальних справ в постановах від 22 квітня та 07 жовтня 2015 року.

Як згадувалося вище, постановою від 23.11.2016 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження №52946397 і зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно і попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

23.11.2016 року державним виконавцем накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника про що винесено відповідну постанову.

Згідно даних, отриманих державним виконавцем від органів ДФС України та ПФУ України ОСОБА_1 отримує дохід у ТОВ «Медіа експерт плюс» та ГО «Інформаційний захист».

28.02.2017 року до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшло клопотання стягувача від 22.02.2017 року №140/8/383 про звернення до суду з поданням щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - ОСОБА_1 за межі України у зв`язку з невиконанням нею рішення суду у справі №2-7572/12.

Відповідно до даних декларації про доходи ОСОБА_1 від 28.03.2017 року у боржника наявне майно, на яке можливо звернути стягнення, але боржник ігнорує виконання рішення суду.

13.05.2017 року державним виконавцем було направлено виклик ОСОБА_1 з вимогою з`явитися до державного виконавця для надання підтверджуючих документів про сплату та надання пояснень з приводу невиконання рішення суду. На зазначений виклик боржниця не з`явилася і пояснень не надала.

До відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надходила заява представника ОСОБА_1 та ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про зупинення виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21.09.2016 року у цивільній справі №2-7572/12 до закінчення касаційного розгляду, що свідчить про те, що ОСОБА_1 була обізнана про наявність виконавчого провадження щодо неї та про примусове виконання рішення суду у справі №2-7572/12.

Головним державним виконавцем були надані докази того, що 28.01.2019 року державним виконавцем повторно було направлено виклик ОСОБА_1 з вимогою з`явитися до державного виконавця для надання документів, підтверджуючих сплату боргу та надання пояснень з приводу невиконання рішення суду. Зазначений запит був проігнорований боржником.

31.01.2019 року державним виконавцем повторно направлено запити до органів, що посвідчують право власності на майно з метою перевірки майнового стану боржника.

Згідно відомостей, отриманих державним виконавцем з ДФС України та ПФУ України від 28.01.2019 року у ОСОБА_1 наявні рахунки в АТ «ОТП БАНК» і ОСОБА_3 отримує дохід у ТОВ «Арена медіа експерт» та ГО «Інформаційна безпека».

Постановою від 31.01.2019 року державним виконавцем накладено арешт на кошти боржника, які знаходяться на рахунку у АТ «ОТП БАНК», і в результаті направлення платіжних вимог про списання коштів боржника на рахунку до відділу надійшли кошти в сумі 22 226 грн. 01 коп.

Також Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванютою І . М. було здійснено виїзди:

- за місцем фактично проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , про що було складено відповідний акт та залишено виклик державного виконавця;

- за місцем реєстрації ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 , про що було складено відповідний акт та залишено виклик державного виконавця.

На зазначені виклики ОСОБА_1 не відреагувала, що також свідчить про те, що боржник не виконує вимоги державного виконавця та свідомо ігнорує виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21.09.2016 року у цивільній справі №2-7572/12.

Державним виконавцем було надано інформацію від Головного центру обробки спеціальної інформації від 05.03.2019 року №5934-26-19, відповідно до якої ОСОБА_1 регулярно здійснює перетин державного кордону України.

Боржник ухиляється від виконання рішення суду, а саме: не з`являється за викликом державного виконавця, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належних йому доходів та не надає декларацію про доходи та майно, одночасно регулярно здійснює перетин державного кордону України.

Як вбачається з матеріалів справи, боржниця ОСОБА_1 не з'являлася за викликом державного виконавця, сама теж не з`являлася, хоча їй було відомо про рішення суду, яке знаходилося на виконанні, та про те, що виданий виконавчий лист, не вживала заходів щодо виконання рішення за рахунок належних доходів і не надавала декларацію про доходи та майно і притому регулярно здійснювала перетин державного кордону.

Проаналізувавши відомості Головного центру обробки спеціальної інформації Державної Прикордонної служби України (а.с.79), колегія суддів приходить до висновку про відсутність в матеріалах справи і не надання боржницею ОСОБА_1 підтверджень про її поїздки за кордок у зв`язку з виконуваною неї роботою: від 31 жовтня до 07 листопада в Лондон; від 30 грудня 2016 року до 22 січня 2017 року (Київ-Хургада, Алма-Ата - Київ); від 13.02. до 15.02. 2017 року в Мюнхен; від 30.04. до 06.05.2017 року в Анталію; від 21.06. до 23.06. 2017 року в Фуімічіно ; від 23.10 до 30.10.2017 року в Стамбул; від 30.12.2017 року до 22.01.2018 року в Бангкок ; від 23.02. до 25.02.2018 року в Мюнхен; від 14.07. до 05.08.2018 року в Стамбул; від 22.08.2018 року в Фуімічіно та повернення в Київ через Рим 29.08.2018 року; та від 30.12. до 14.01.2019 року в Бангкок.

При тому, будучи відкомандированою від 19.04 до 20.04.2018 року в місто Вільнюс (Литва) на 2 (два) робочих дні, апелянт ОСОБА_1 повернулася в Київ через Лондон 20.04.2018 року.

Вищенаведене свідчить про те, що в своїй більшості ОСОБА_1 здійснює поїздки у своїх приватних справах і не задля оздоровлення, розвитку та відпочинку дитини.

Крім того, всі кошти, які витрачаються нею на поїздки та інші витрати, в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу, мали б нею витрачатися виключно на погашення боргу за виконавчим листом.

Про ухилення боржниці від виконання рішення суду та труднощі державних виконавців у її виклику до Департаменту Державної виконавчої служби свідчить і те, що нею умисно в її заявах та інших документах, як і в апеляційній скарзі, не зазначено номер засобу зв`язку, можливу офіційну електронну адресу та адресу електронної пошти і зазначено про відсутність таких.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що боржниця ОСОБА_1 всупереч частині 5 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням.

Згідно з ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 05 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складено 15 липня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: