Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.07.2019 Справа №607/14614/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Сливка Л.М.,

за участі секретаря судового засідання Хамелко О.Ю., позивача ОСОБА_1 , представника позивача - адвоката Бакальця Ігоря Гнатовича, представника відповідач - адвоката Майки Андрія Борисовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ майна подружжя шляхом визнання за ним право власності на:

Ѕ земельної ділянки, площею 0,25 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер якої НОМЕР_1 ;

Ѕ земельної ділянки площею 0,0701 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер якої НОМЕР_2 ;

Ѕ автомобіля марки «Yuelin-Nj-1028DB», 01 січня 2005 року випуску, об`єм двигуна 3707 см3;

Ѕ гаража № НОМЕР_3 за адресою: с. Петриків , Тернопільського району Тернопільської області у гаражному кооперативі «Колос»;

Ѕ будівельних матеріалів, конструктивних елементів, обладнання та робіт, використаних в процесі будівництва житлового будинку № 12 , площею 234,77 м2, розташованого за адресою : АДРЕСА_1;

Ѕ будівельних матеріалів, конструктивних елементів, обладнання та робіт, використаних в процесі будівництва торгового павільйону, розташованого по АДРЕСА_6 , на території ринку «Київський», загальною площею 52,6 м2.

В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що дане майно було спільно нажито ним та ОСОБА_2 у шлюбі, котрий на даний момент розірвано. Згоди на розподіл майна їм досягти не вдалось, що і стало підставою для звернення до суду.

Представник відповідача - адвокат Майка Андрій Борисович, подав відзив у якому зазначає, що вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими, а викладені ним обставини недоведеними. Вказує, що земельні ділянки не входять до спільного майна подружжя, оскільки придбані за особисті кошти відповідача, виручені від продажу спадкового майна. Щодо незавершеного будівництва житлового будинку та торгового павільйону, то позивачем не надано доказів того, що на їх будівництво понесені спільні затрати подружжя. На гараж, в свою чергу, позивачем не надано доказів того, що він належить ОСОБА_2 .

Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судовому засіданні показали, що їм відомо про факт продажі ОСОБА_2 спадкового майна, котре вона отримала після смерті батька та придбання за виручені кошти двох земельних діляноку с. Глядки .

29 серпня 2018 року судом постановлено ухвалу, якою вжито заходів забезпечення позову. Заборонено ОСОБА_2 вчиняти будь які дії щодо відчуження земельної ділянки площею 0,2500 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 , цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , а також земельної ділянки площею 0,0701 га, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с . Глядки, Зборівського району, Тернопільської області, кадастровий номер НОМЕР_2 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .

Позивач та його представник у судовому засіданні зазначені вимоги підтримали з мотивів, викладених у позовній заяві та просили їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з мотивів, викладених у відзиві.

Суд, заслухавши пояснення учасників, покази свідків, всесторонньо, повно та об`єктивно дослідивши письмові докази у справі, прийшов до переконання, що позов слід задовольнити частково з огляду на таке.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (частина 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України)

04 серпня 1979 року між сторонами зареєстровано шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилась дочка.

Станом на 31 липня 2018 року (день подачі позову про поділ майна подружжя) зазначений шлюб не розірвано.

Позивач посилається на те, що у шлюбі з відповідачем ними набуто:

-земельну ділянку, площею 0,25 га, в АДРЕСА_1 із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер якої НОМЕР_1 (далі також може вживатись як Земельна ділянка 1). Вказане підтверджується фотокопіями державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 31 грудня 2010 року (а.с. 18) та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29 червня 2010 року (а.с. 16);

-земельну ділянку, площею 0,0701 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер якої НОМЕР_2 (далі також може вживатись як Земельна ділянка 2). Вказане підтверджується фотокопіями державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5 від 31 грудня 2010 року (а.с. 18) та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29 червня 2010 року; (а.с. 17);

-автомобіль марки «Yuelin-Nj-1028DB», 01 січня 2005 року випуску, об`єм двигуна 3707 см3 (далі також може вживатись як Автомобіль), що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів, від 18 грудня 2017 року (а.с. 10);

-гараж АДРЕСА_8 у гаражному кооперативі «Колос», що підтверджується фотокопією договору купівлі-продажу від 09 жовтня 1992 року та довідки № 99 від 12 вересня 2018 року (а.с. 28), у якій зазначено, що гараж був введений в експлуатацію 1984 року (а.с. 54).

Окрім цього у період перебування в шлюбі, а саме з 2011 по 2012 рік, на Земельній ділянці 1 розпочато будівництво житлового будинку, котре є незавершеним, загальна площа якого становить 231,77 м2. Про вказане свідчить довідка № 567 від 20 вересня 2018 року, видана сільським головою Чернихівської сільської ради Зборівського району Тернопільської області (а.с. 52). Ринкова вартість цього майна, станом на 08 травня 2018 року, складала 183'700 грн., що підтверджується копією довідки про ринкову вартість майна - незавершеного будівництвом житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , виданої Тернопільською торгово-промисловою палатою.

Також у період перебування в шлюбі сторони збудували торговий павільйон, що знаходиться у АДРЕСА_8 (на території ринку «Київський»). Даний об`єкт нерухомості не введений в експлуатацію і його державна реєстрація не проведена.

Відповідно до частин 1, 2 статті 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. (частина 1 ст. 70 СК України)

Таке ж положення міститься у частині 2 ст. 372 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Як встановлено у судовому засіданні, сторонам не вдалось досягти домовленості щодо розподілу набутого у шлюбі та переліченого вище майна. Щодо цього питання виник спір.

При його вирішенні суд бере до уваги наступне.

01 серпня 2006 року відповідачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті її батька - ОСОБА_5 . Спадкове майно складається з 4/9 житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд, що знаходиться під номером АДРЕСА_9 . (а.с. 62)

Це майно було особистою приватною власністю відповідача, відповідно до пункту 2 ч. 1 ст. 57 СК України, яким визначено, що майно, набуте чоловіком, дружиною за час шлюбу, але <…> в порядку спадкування є його особистою приватною власністю.

04 березня 2010 року вказане майно відповідачем було відчужено, про що свідчить копія договору купівлі-продажу 5/9 частин житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Кашанською М.І. Продаж вчинено за 87'000 грн.

Ці кошти також були приватною власністю відповідача.

Представник відповідача стверджує що за них і були придбані Земельна ділянка 1 та Земельна ділянка 2. Суд звертає особливу увагу, що ці доводи стосувались виключно земельних ділянок. Про те, що вказані кошти були також витрачені на придбання чи створення іншого майна відповідач не посилається, а тому суд позбавлений можливості вважати, що такі обставини мали місце.

Такі доводи сторони відповідача суд вважає обґрунтованими, позаяк вони узгоджуються з поданими доказами.

Так, згідно договорів купівлі-продажу цих земельних ділянок вони обидві придбані 29 червня 2010 року, тобто тоді коли у відповідача уже були наявні кошти від реалізації спадщини. Вартість Земельної ділянки 1 становила 13'100 грн., а Земельної ділянки 2 - 1'984,24 грн.

Таким чином особистих коштів відповідача, виручених від продажу спадкового майна, було більш ніж достатньо для того аби придбати зазначені земельні ділянки.

Також ці обставини підтверджують і свідки, допитані у судовому засіданні.

Вказаними доказами спростовуються заява ОСОБА_1 надана, приватному нотаріусу Тернопільського нотаріального округу Кашанській М.І., у якій зазначено, що кошти на купівлю Земельної ділянки 1 були спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 .

Отже Земельна ділянка 1 та Земельна ділянка 2 хоча і придбані в період перебування сторін у шлюбі, однак являються особистою приватною власністю відповідача, згідно з пунктом 3 ч. 1 ст. 57 СК України, оскільки набуті нею за кошти, які належали їй особисто.

Саме тому вони не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, поділу не підлягають та право власності на них слід залишили за відповідачем.

Щодо гаража то слід зазначити, що як вбачається з договору від 09 жовтня 1992 року, його придбано ОСОБА_2 за 4'000 карб.

На момент купівлі діяв Цивільний кодекс Української РСР від 18 липня 1963 року (далі ЦК УРСР) у його первинній редакції.

Частиною 1 ст. 128 ЦК УРСР визначено, що право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно з частиною 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином суд вважає, що на момент придбання спірного гаража сторонами договору було виконано усі вимоги закону у відповідності з якими на це майно виникло право власності.

Посилання у цьому договорі на статтю 227 ЦК УРСР суд до уваги не бере, оскільки вона стосується виключно форми договору купівлі-продажу жилого будинку, тоді як сторонами було придбано нежитлове приміщення.

Отже, зазначений гараж є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу.

Підстав для відступу від засад рівності часток членів подружжя у цьому майні не встановлено, а тому за кожним із них слід визнати право власності на Ѕ вказаного гаража.

Щодо Автомобіля, то слід зазначити, що він є неподільною річчю, а тому провести її поділ в натурі (реальний поділ) неможливо.

Окрім цього, суд звертає увагу на те, що представник відповідача у відзиві не заявляє претензій щодо цього майна, а тому його слід виділити у власність позивачу.

При вирішенні питання про поділу незавершеного будівництва та не введеного в експлуатацію торгового павільйону суд виходить з такого.

Частиною 2 ст. 331 ЦК України визначено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). (частина 3 ст. 331 ЦК України)

Таким чином позивач та відповідач являються співвласниками будівельних матеріалів, конструктивних елементів, обладнання та робіт, використаних в процесі будівництва як вказаного незавершеного будівництва так і торгового павільйону, на який право власності не виникло.

Підстав для відступу від засад рівності часток членів подружжя у цьому майні не встановлено, а тому за кожним із них слід визнати право власності на Ѕ будівельних матеріалів, конструктивних елементів, обладнання та робіт, використаних в процесі будівництва зазначених об`єктів.

Питання судових витрат, а у даному випадку ними є лише судовий збір, слід вирішити відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України, якою визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем сплачено 3'648,54 грн. судового збору.

Суд прийшов до переконання про лише часткову обґрунтованість позовних вимог. Загальна вартість майна на яке визнано право власності за позивачем складає 279'584,5 грн. ( + 88'000 = 279'584,5)

Отже позивачу за рахунок відповідача слід компенсувати 2'795,84 грн. судового збору.

Згідно з частинами 7 та 8 ст. 158 ЦПК України, заходи забезпечення позову у даній справі діятимуть протягом дев`яноста днів з дня набрання цим рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Керуючись статтями 4, 13, 81, 82, 263, 265, 280-284 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити частково.

В порядку розподілу спільного майна подружжя визнати:

за ОСОБА_1 право власності на:

-Ѕ (половину) будівельних матеріалів, конструктивних елементів, обладнання та робіт, використаних в процесі будівництва житлового будинку № 12, площею 234,77 м 2 , АДРЕСА_1 ;

-Ѕ (половину) будівельних матеріалів, конструктивних елементів, обладнання та робіт, використаних в процесі будівництва торгового павільйону, розташованого по АДРЕСА_6 , на території ринку «Київський», загальною площею 52,6 м2;

-Ѕ (половину) гаража № НОМЕР_3 у гаражному кооперативі «Колос», що за адресою: с. Петриків, Тернопільського району Тернопільської області, площею 0,25 га, що знаходиться в АДРЕСА_1;

-автомобіль марки «Yuelin-Nj-1028DB», від 01 січня 2005 року випуску, об`єм двигуна 3707 см3;

за ОСОБА_2 право власності на:

-земельну ділянку, площею 0,25 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 ;

-земельну ділянку, площею 0,0701 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , кадастровий номер НОМЕР_2 ;

-Ѕ (половину) гаража № НОМЕР_3 у гаражному кооперативі «Колос», що за адресою: с. Петриків, Тернопільського району Тернопільської області;

-Ѕ (половину) будівельних матеріалів, конструктивних елементів, обладнання та робіт, використаних в процесі будівництва житлового будинку № 12 , площею 234,77 м 2 , АДРЕСА_1 ;

-Ѕ (половину) будівельних матеріалів, конструктивних елементів, обладнання та робіт, використаних в процесі будівництва торгового павільйону, розташованого по АДРЕСА_6 , на території ринку «Київський», загальною площею 52,6 м2.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 2'795 (дві тисячі сімсот дев`яносто п`ять) грн. 84 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручену у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дата складення повного судового рішення 11 липня 2019 року.

Реквізити сторін:

- ОСОБА_1 - місце проживання: АДРЕСА_13 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ;

- ОСОБА_2 - місце проживання: АДРЕСА_13 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 .

Головуючий суддяЛ. М. Сливка