Ухвала

Іменем України

03 липня 2019 року

м. Київ

справа № 761/20415/14-ц

провадження № 61-3091ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув касаційні скарги ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року у складі судді Вербової І. М.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15 липня 2014 року відкрито провадження у зазначеній справі.

Не погодившись з вищевказаною ухвалою суду першої інстанції, 10 березня 2015 року ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17 березня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 липня 2014 року залишено без руху та надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме: для сплати судового збору, а також подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням причин поновлення цього строку та наданням доказів на підтвердження їх поважності.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 31 серпня 2015 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 липня 2014 року на підставі частини третьої статті 297 ЦПК України, у редакції 2004 року, у зв`язку з тим, що заявник не усунув недоліки апеляційної скарги та не подав заяву про поновлення пропущеного процесуального строку.

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 вдруге подав апеляційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 липня 2014 року.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24 листопада 2015 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України, у редакції 2004 року.

У січні 2016 року ОСОБА_1 втретє подав апеляційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 липня 2014 року.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження з посиланням на пункт 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України, у редакції 2004 року.

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 вчетверте подав апеляційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 липня 2014 року.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08 листопада 2016 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України, у редакції 2004 року

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 вп`яте подав апеляційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 липня 2014 року.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 грудня 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження з посиланням на пункт 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України, у редакції 2004 року.

У червні 2018 року ОСОБА_1 вшосте подав апеляційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 15 липня 2014 року.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 26 червня 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження з посиланням на пункт 3 частини першої статті 358 ЦПК України.

У лютому 2019 року ОСОБА_1 всьоме подав апеляційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 15 липня 2014 року.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 05 лютого 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження з посиланням на пункт 3 частини першої статті 358 ЦПК України.

У квітні 2019 року ОСОБА_1 вдев`яте подав апеляційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 15 липня 2014 року.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 18 квітня 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження з посиланням на пункт 3 частини першої статті 358 ЦПК України.

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року, в якій просив скасувати вказане судове рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, та направити справу для подальшого розгляду до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 20 травня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано для усунення виявлених недоліків строк до 01 липня 2019 року, але не більше десяти днів із дня вручення ухвали, зокрема запропоновано заявнику надати докази сплати судового збору у розмірі 384,20 грн.

У липні 2019 року на адресу Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, а саме квитанція про сплату судового збору у розмірі 384,20 грн.

Таким чином, недоліки касаційної скарги ОСОБА_1 усунуто.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п`ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у частині п`ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Зі змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що касаційна скарга є очевидно необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо її незаконності та неправильності.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 липня 2014 року, апеляційний суд правильно застосував положення пункту 3 частини першої статті 358 ЦПК України та обґрунтовано виходив із того, що заявник неодноразово звертався до суду з апеляційними скаргами на оскаржувану ним ухвалу суду першої інстанції, за наслідками подання яких йому відмовлено у відкритті апеляційного провадження, а тому відсутні правові підстави для відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою зазначеної особи на одне й те ж судове рішення.

Доводи касаційної скарги про, те що будь-яких ухвал апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою заявника на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 липня 2014 року немає, Верховний Суд відхиляє, з огляду на те, що вони спростовуються інформацією, яка наявна в Єдиному державному реєстрі судових рішень за номером справи 761/20415/14-ц.

Посилання у касаційній скарзі на те, що апеляційний суд обмежив право заявника на судовий захист, Верховний Суд вважає необґрунтованими, оскільки апеляційний суд, відмовляючи у відкритті провадження у справі діяв відповідно до норм цивільного процесуального законодавства України, в межах наданих йому повноважень.

Інші наведені у касацій скарзі доводи правильність висновків апеляційного суду не спростовують.

Таким чином, оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, постановленим із дотриманням норм процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п`ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак С. О. Погрібний Г. І. Усик