Постанова

Іменем України

17 липня 2019 року

м. Київ

провадження № 22-ц/796/10320/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Житомирській області, в інтересах якого діє ОСОБА_1 ,

на ухвалу Печерського районного суду м. Києва

в складі судді Матійчук Г.О.

від 11 квітня 2019 року

про визнання неподаною та повернення заяви

у справі №757/6782/19-ц Печерського районного суду м. Києва

за заявою Головного управління ДФС у Житомирській області

про розкриття Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Акціонерним товариством «Перший інвестиційний банк» інформації, яка містить банківську таємницю щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

07 лютого 2019 року заявник - Головне управління ДФС у Житомирській області (далі - Управління ДФС) звернувся до Печерського районного суду м. Києва із заявою про розкриття одночасно трьома банками, а саме: Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та Акціонерним товариством «Перший інвестиційний банк» (далі - АТ «Перший інвестиційний банк») інформації, яка містить банківську таємницю, щодо фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_2 .

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12 лютого 2019 року заяву визнано неподаною та повернуто заявнику.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, заявник звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилався на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права, що є підставою для скасування ухвали.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що судом першої інстанції не враховано, що в заяві про усунення недоліків від 26.03.2019 зазначено правове обґрунтування звернення до суду із заявою про розкриття банківської таємниці одночасно кількома, а також зазначено межі розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, а саме за період з 01.01.2015 по дату ухвалення судом рішення.

Посилаючись на те, що суд дійшов безпідставного висновку про наявність правових підстав для повернення заяви, просив скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 11.04.2019 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення позовної заяви розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, Управління ДФС в лютому 2019 звернулося до суду із заявою про розкриття АТ КБ «ПриватБанк», ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Перший інвестиційний банк» інформації, яка містить банківську таємницю, щодо ФОП ОСОБА_2 .

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12 лютого 2019 року заяву залишено без руху. Згідно ухвали заявнику необхідно було надати заяву в новій редакції, в якій викласти обґрунтування необхідності та обставини, за яких вимагається розкрити інформацію, яка містить банківську таємницю, щодо ФОП ОСОБА_2 , трьома різними банками в одній заяві (ст. 347 ЦПК України); зазначити обсяги (межі) розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, щодо особи та мету її використання (п. 5 ч. 1 ст. 348 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання ухвали суду заявник 26.03.2019 подав заяву про усунення недоліків, в якій обставину подання заяви про розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, одночасно трьома банками, обґрунтовував тим, що на підставі ч. 15 ст. 28 ЦПК України позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача. Позивач має право на вибір між кількома судами, яким підсудна справа (ч. 16 ст. 28 ЦПК України). Вказав, що заяву подано до Печерського районного суду м. Києва за місцезнаходженням одного з банків, а саме АТ КБ «ПриватБанк».

Також, вказав, що метою розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, є з`ясування наявності та розміру доходів платника податків ФОП ОСОБА_2 для визначення сум її податкового зобов`язання у зв`язку з тим, що особа ухиляється від проведення перевірки, що тягне за собою ухилення від сплати податків і відповідно втрат бюджету України.

Щодо меж розкриття інформації заявник зазначив, що платник ФОП ОСОБА_2 має закриті та відкриті рахунки в банках, відповідно до чого в Управління ДФС виникає необхідність отримання інформації про обсяг та обіг коштів по банківським рахункам платника із зазначенням контрагентів за період з 01.01.2015 по дату ухвалення рішення суду.

11 квітня 2019 року Печерським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про визнання заяви неподаною та повернення заявнику.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не усунуто недоліки, зазначені в ухвалі суду від 12.02.2019, а саме не надано правового обґрунтування звернення до суду з вимогою про розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, одночасно кількома банками.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи Головне управління ДФС у Житомирській області в порядку окремого провадження звернулося до суду із заявою про розкриття банками інформації, яка містить банківську таємницю, щодо ФОП ОСОБА_2 .

Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

В частині 2 статті 293 ЦПК України визначено перелік справ, які підлягають розгляду в порядку окремого провадження. Зокрема, згідно п. 11 цієї статті в порядку окремого провадження суд розглядає справи про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичної та фізичних осіб.

Окреме провадження є самостійним видом цивільного судочинства і відрізняється від інших проваджень за своєю правовою природою та особливостями процесуального порядку розгляду справ.

Скаржник помилково вважає, що до справ щодо розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, можуть застосовуватися положення ЦПК України, що регулюють питання підсудності у позовному провадженні.

Особливості розгляду справ в порядку окремого провадження передбачено ч. 3 ст. 294 ЦПК України.

Особливості розгляду судом справ щодо розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб, в тому числі щодо підсудності та вимог до змісту заяви, законодавцем визначено в Главі 12 Розділу ІV ЦПК України (статті 347-350).

Статтею 347 ЦПК України визначено, що заява про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичної та фізичної особи у випадках, встановлених законом, подається до суду за місцезнаходженням банку, що обслуговує таку юридичну або фізичну особу.

З аналізу вказаної норми вбачається, що законодавцем визначено порядок подання заяви про розкриття банківської таємниці виключно за місцезнаходженням банку.

Зміст цієї статті не підлягає розширеному тлумаченню, і не передбачено право заявника вибору підсудності.

Разом з тим, зі змісту заяви вбачається, що Управління ДФС звернулося до суду із заявою про розкриття одночасно трьома банками інформації, яка містить банківську таємницю, щодо ФОП ОСОБА_2 , та при цьому зазначило, що заява подається за місцезнаходженням одного з банків.

Правові обґрунтування, викладені в заяві про усунення недоліків, щодо розгляду заяви за місцезнаходженням одного збанків за вибором заявника, є необґрунтованими, оскільки положення ст. 28 ЦПК України не підлягають застосуванню у справах окремого провадження.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим та мотивованим висновок суду першої інстанції, що заявником не усунуто недоліки вказані в ухвалі суду від 12.02.2019, а не наведені підстави звернення до суду з вимогою про розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, одночасно трьома різними банками, не відповідають вимогам закону.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що заяву подано у відповідності до вимог ч. 15 ст. 28 ЦПК України, за місцезнаходженням одного з банків, а саме АТ КБ «ПриватБанк».

Положеннями ч. 15 ст. 28 ЦПК України визначено, що позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

Однак, як зазначалось вище Головне управління звернулося до суду із заявою в порядку окремого провадження, особливості розгляду якого визначено в Розділі ІV цього Кодексу, яким не передбачено можливості подання заяви про розкриття банківської таємниці одночасно кількома банками, за місцезнаходженням одного з таких банків, на вибір заявника.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції не враховано того, що в заяві про усунення недоліків зазначено межі розкриття інформації, яка містить банківську таємницю. Разом з тим, дана обставина не спростовує висновку суду першої інстанції щодо не усунення заявником всіх недоліків, вказаних в ухвалі суду від 12.02.2019, зокрема подання заяви в новій редакції із зазначенням одного з банків.

Оскільки суд на власний розсуд не може обирати банк, якому необхідно розкрити інформацію, що містить банківську таємницю, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення ухвали суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Житомирській області, в інтересах якого діє ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 11 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 17 липня 2019 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай