Провадження № 2/243/2074/2019
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 липня 2019 року Слов?янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
Головуючого судді Мірошниченко Л.Є.
секретаря судового засідання Плаксіної Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 7 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1
відповідача Публічного акціонерного товариства Сєвєродонецьке об`єднання АЗОТ
вимоги позивача: про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та стягнення моральної шкоди, -
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
1. У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ Сєвєродонецьке об`єднання АЗОТ про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та стягнення моральної шкоди, обґрунтувавши свої вимоги тим, що він працював у відповідача на посаді слюсаря-ремонтника, зайнятого ремонтом обладнання насосних станцій дільниці по виробництву річкової декарбонізованої води цеху зовнішнього водопостачання по 5 розряду з 16 березня 1992 року по 12 грудня 2017 року.
Він був звільнений з роботи за п.1 ст. 40 КЗпП України (скорочення чисельності працівників), згідно наказу № 0489-КП від 11.12.2017 року.
Станом на день його звільнення і по даний час заборгованість по заробітній платі складає 15 786 грн. 71 коп., згідно з листом № 309 від 08.02.2018 року.
Крім того, за час затримки розрахунку утворилась заборгованість з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у відповідності до ст. 117 КЗпП України.
Не виплата заробітної плати йому завдало моральної шкоди. Він дуже переживав з приводу того, як йому тепер жити. Після звільнення різко знизився матеріальний стан його сім`ї, де він є годувальником. Це відбилося на його душевному стані, він став дратівливим і нервовим. Таким чином, вважає, що має право на відшкодування моральної шкоди.
У зв`язку з вищевикладеним, просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, в сумі 15 786 грн. 71 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення рішення суду, та моральну шкоду в сумі 50 000 грн. 00 коп.
2. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства Сєвєродонецьке об`єднання АЗОТ в судове засідання не з`явився, незважаючи на те, що про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини своє неявки не повідомив.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи
3. Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с.23).
4. Представник позивача адвокат Клочкова О.М., яка діє на підставі ордера серії ДН № 074934 від 10.06.2019 року (а.с.16), у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
5. Ухвалою суду від 13.06.2019 року витребувано з Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області інформацію з системи персоніфікованого обліку (ОК-5), щодо суми доходу ОСОБА_1 , станом на теперішній час (а.с.19).
6. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
7. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.
8. З копії трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що з 16.03.1992 року він був прийнятий на роботу до Сєвєродонецьке об`єднання АЗОТ на посаду слюсаря-ремонтника, зайнятого ремонтом обладнання насосних станцій дільниці по виробництву річкової декарбонізованої води цеху зовнішнього водопостачання по 5 розряду (а.с.8,9).
9. Згідно виписки з приказу № 0489-КП від 11.12.2017 року (а.с.11), ОСОБА_1 було звільнено 12.12.2017 року, у зв`язку зі скороченням штату на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України.
10. Відповідно до листа ПАТ Сєвєродонецьке об`єднання АЗОТ за № 309 від 08.02.2018 року (а.с.10), вбачається, що, у зв`язку з тривалою зупинкою виробництва, підприємство знаходиться в тяжкому фінансово-економічному стані. Таким чином, у зв`язку з відсутністю грошових коштів на рахунках підприємства, виплата заробітної плати при звільненні ОСОБА_1 , - не проводилася. Сума заборгованості по заробітній платі на момент звільнення складає 15 786 грн. 71 коп.
11. 16.03.2018 року Слов`янським міськрайонним судом було видано судовий наказ, щодо стягнення з ПАТ Сєвєродонецьке об`єднання АЗОТ на користь ОСОБА_1 заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, в сумі 15 786 грн. 71 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 11 503 грн. 74 коп. (а.с.5).
12. Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду від 12.04.2018 року, скасовано судовий наказ від 16.03.2018 року про стягнення з ПАТ Сєвєродонецьке об`єднання АЗОТ на користь ОСОБА_1 заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, в сумі 15 786 грн. 71 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 11 503 грн. 74 коп., та судового збору у розмірі 176 грн. 20 коп. (а.с.6).
V. Оцінка суду.
14. Конституція України закріплює основні засади правового статусу людини і громадянина в Україні, тобто ті провідні ідеї, що покладені в основу змісту й умов реалізації прав та обов`язків людини і громадянина в нашій державі. Передусім це стосується частин 1, 2 ст. 24 Конституції України, відповідно до яких, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.
15. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
16. Зі змісту ч.7 ст.43 Конституції України, ч.1ст.115 КЗпП України, відповідач мав виплачувати працівнику заробітну плату регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженому у встановленому порядку, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
17. Частиною першої ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України.
18. Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата-це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.
19. У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно - правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття «заробітна плата».
20. Згідно з ст. 2 Закону України «Про оплату праці», основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок ( окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
21. Відповідно до ст.115 КЗпП України, статті 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлено колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництва трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представникам обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
22. Вирішуючи справу по суті, суд виходить із того, що Конституцією України, як Основним Законом, закріплено право на працю і заробітну плату, а саме у статті 43 зазначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
23. Згідно ст. 97 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.
24. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
26. ЄСПЛ неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 Конвенції є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.
27. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону- суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.
28. Відповідно до вимогст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
29. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з наданих до суду документів ОСОБА_1 дійсно працював у ПАТ Сєвєродонецьке об`єднання АЗОТ. 12 грудня 2017 року позивач був звільнений з роботи на підставі п.1 статті 40 КЗпП України, що підтверджено копією трудової книжки (а.с.8,9).
30. Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», а позивач ОСОБА_1 перебував з відповідачем в трудових відносинах до 12 грудня 2017 року, виконував свої трудові обов`язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримав усі належні йому платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду.
31. Враховуючи, що відповідач не виконав своїх зобов`язань, щодо виплати позивачу нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 15 786 грн. 71 коп. (а.с.10), тому суд вважає, що вказану заборгованість необхідно стягнути з ПАТ Сєвєродонецьке об`єднання АЗОТ на користь ОСОБА_1
32. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення рішення суду, суд виходить з наступного.
33. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
34. Згідно з абзацом 3 пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995, середньомісячна зарплата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
35. Відповідно до пункту 8 цього Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством,на число календарних днів за цей період.
36. З огляду на викладене при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні, виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку.
37. Такий порядок розрахунків узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 21.01.2015 у справі № 6-195цс14 та від 01.03.2017 у справі № 6-2807цс16.
39. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року,установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі,наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
У відповідність до листа Міністерства праці та соціальної політики України Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2018 рік від 19.10.2017 р. N 224/0/103-17/214, кількість робочих днів у 2018 році становить 250 днів.
У відповідність до листа Міністерства праці та соціальної політики України Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2019 рік, кількість робочих днів у 2019 році до 08.07.2019 року складає 126 днів.
41. У відповідності до викладеного розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення рішення суду складає 67 977 грн. 00 коп. (174 грн. 30 коп. х 390 робочих днів), який слід стягнути з відповідача на користь позивача.
42. Вирішуючи питання стосовно стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди у розмірі 50 000 грн., суд виходить з наступного.
43. Так, відповідно до п. 3Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб та згідно п. 4 у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
44. Абзац 2 пункту 5Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"регламентує, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
45. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
46. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно до частин 1 та 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
47. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в заподіянні йому відповідачем моральної шкоди в розмірі 50 000 грн., не тільки є не співмірними з сумою основної вимоги, але й позивачем не надано суду доказів, що дії відповідача завдали йому моральних страждань, які він оцінив в грошовому еквіваленті у розмірі 50 000 грн.
В той же час, суд приймає до уваги, що право на заробітну плату, не важливо, за поточну працю або заборгованість після звільнення є одним з найважливіших прав людини, які забезпечують її право на життя та порушення якого само по собі викликає моральні страждання.
48. У зв`язку з наведеним, враховуючи принцип розумності та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди у розмірі 500 грн.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
49. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
50. Згідно до вимог Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Законом України «Про Державний бюджет на 2019рік», встановлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2019 року у сумі 1921 грн.
51. Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою 1206.2019 року, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп.
На підставі викладеного та керуючись 9,12,19,81,82,141,263-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 115-117,237-1 КЗпП України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Сєвєродонецьке об`єднання АЗОТ про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства Сєвєродонецьке об`єднання АЗОТ, код ЄДРПОУ 33270581, розташованого за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Пивоварова, будинок № 5, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, в сумі 15 786 (п`ятнадцять тисяч сімсот вісімдесят шість) грн. 71 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення рішення суду у сумі 67 977 (шістдесят сім тисяч дев`ятсот сімдесят сім) грн. 00 коп., та моральну шкоду в сумі 500 (п`ятсот) грн. 00 коп.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі не більше ніж за один місяць.
В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити, у зв`язку з відсутністю підстав.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення, або відповідно до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України до Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Повний текст рішення складений 11.07.2019 року.
Суддя Слов`янського
міськрайонного суду Л.Є. Мірошниченко