Справа № 417/8411/19
Провадження № 2/417/257/19
РІШЕННЯ

Іменем україни

(ЗАОЧНЕ)

"10" липня 2019 р. с. Марківка Луганської області

Марківський районний суд Луганської області в складі:

головуючого судді Рукас О.В.

за участі секретаря Брюховецької О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с. Марківка Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

02.05.2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування свого позову посилається на те, що на праві приватної власності йому належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування квартири від 14.02.2017 р., посвідченого державним нотаріусом Марківської державної нотаріальної контори Луганської області від 14.02.2017 р., реєстр за № 346 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.02.2017 р., індексний номер витягу 80330587.

Відповідно до довідки про склад сім`ї та проживання, виданої Марківською селищною радою Марківського району Луганської області № 1270 від 25.04.2019 р., до складу сім`ї (зареєстрованих) входять: його дружина ОСОБА_3 , донька ОСОБА_4 , донька ОСОБА_5 , син ОСОБА_4 та колишня дружина ОСОБА_2 . Фактично в квартирі проживають всі зареєстровані члени моєї сім`ї, крім ОСОБА_2 .

З 25.11.1997 року по 18.06.2010 р. він перебував в офіційному шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 18.06.2010 р. та штампом в паспорті на сторінці про сімейний стан. Відповідачка протягом тривалого часу - з 2008 року за вказаною адресою не проживає. Її особисті речі в квартирі відсутні, вона має інше постійне місце проживання, що свідчить про відсутність інтересу відповідача до вказаного житла. Інформацією про конкретну адресу її місця проживання не володіє. Зазначені обставини підтверджуються також актом обстеження, складеним депутатом Марківської селищної ради по округу № 13 Скиртачем П.О. від 26.04.2019 р. про не проживання відповідачки в квартирі за вказаною адресою з 2008 року. Крім того, ці обставини підтверджують свідки, які посвідчили своїм підписом в зазначеному акті депутата ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

Реєстрація відповідача ОСОБА_2 на даний час створює для нього, як власника, певні труднощі, пов`язані з реалізацією своїх прав.

Таким чином, з огляду на те, що відповідачка продовжує бути зареєстрованою у його житловому будинку, але фактично в ньому не проживає більше одинадцяти років, тобто понад встановлені законодавством терміни, тим самим порушує його права на власний розсуд розпоряджатись належним йому житлом, він, як власник житлового приміщення, вправі вимагати усунення цих перешкод шляхом визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням для зняття її в подальшому з реєстраційного обліку.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.29).

Представник позивача ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с.37).

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суду не повідомила, своїм правом на подачу відзиву не скористалася, хоча була належним чином повідомлена про дату, місце та час судового засідання, про що свідчать оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України» на веб-сайті Марківського районного суду в розділі «Повідомлення про судове засідання або про виклик до суду осіб, яким неможливо здійснити надіслати кореспонденції», оскільки відповідач за зазначеною адресою не мешкає (а.с.33).

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Тому зі згоди представника позивача суд вважає можливим провести заочний розгляд справи у відсутність сторін та ухвалити заочне рішення у справі, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

10.07.2019 року згідно ст.281 ЦПК України, без виходу суду до нарадчої кімнати, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи з занесенням до протоколу судового засідання.

В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини.

Згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_1 від 18 червня 2010 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис №18 від 18 червня 2010 року (а.с.8)

Згідно копії Договору дарування квартири від 14.02.2017 р., укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_1 , позивач є власником квартири АДРЕСА_1 , який посвідчений державним нотаріусом Марківської державної нотаріальної контори Луганської області Ченакалом О.Є. та зареєстрований в реєстрі за №346 від 14.02.2017 р. (а.с.6).

Відповідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.02.2017р., номер витягу 80330587, об`єкт нерухомого майна квартира, розташована за адресою АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування, серія та номер 346, від 14.02.2017 року, видавник Марківська державна нотаріальна контора Луганської області, на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , розмір частки 1/1 (а.с.7).

Згідно Довідки про склад сім`ї та проживання, виданої Марківською селищною радою Марківського району Луганської області №1270 від 25.04.2019 р., за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_1 , 1975 року народження, дружина ОСОБА_3 , 1984 року народження, донька ОСОБА_4 , 2010 року народження, донька ОСОБА_5 , 2013 року народження, син ОСОБА_4 , 2015 року народження та ОСОБА_2 (не родич) (а.с.9).

Із Акта депутата Марківської селищної ради Марківського району Луганської області ОСОБА_11 П ОСОБА_12 . від 26 квітня 2019 року, підписаного свідками ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 вбачається, що ОСОБА_2 , дійсно зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але за вказаною адресою не проживає з 2008 року. Дані підтверджують сусіди (а.с.10).

Таким чином в судовому засіданні судом було встановлено, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, що регулюються главою 28, 32 Цивільного кодексу України «Право власності на житло» та «Право користування чужим майном».

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд виходить з наступного.

Згідно з ч.1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ст. 41 Конституцією та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97р. відповідно до закону № 475/97-ВР від 17.07.97р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Також, правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р., у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р., у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд.

Однак, як зазначено у ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом.

Зі змісту статті 16 ЦК України вбачається, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник житлового будинку, квартири, згідно зі ст. 383 ЦК України, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Власник майна, згідно зі ст. 391 ЦК України, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Виходячи з положень ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно із ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За приписами ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідач ОСОБА_2 є колишньою дружиною позивача, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 18.06.2010 року (а.с.8).

Так, пред`явлення позову про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є належним способом захисту цивільних прав, що в подальшому є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами.

Така позиція підтверджується висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. Зокрема, у тексті постанови зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Отже суд вважає, що позивач має право вимагати визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки вона відсутня понад один рік.

Втрата права користування житловим приміщенням є підставою відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи, яка втратила право користування житловим приміщенням, оскільки зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином за наявності рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, особа підлягає зняттю з реєстрації місця проживання на підставі Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач з 2008 року не проживає у вищевказаній квартирі позивача, чим створює перешкоди у володінні та користуванні квартирою, суд приходить до висновку, що позов заявлено обґрунтовано і він підлягає задоволенню.

Згідно з п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Понесення позивачем судових витрат підтверджується дублікатом квитанції від 02.05.2019 про сплату судового збору в сумі 768 грн. 40 коп.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 386,391,405 ЦК України, ст. ст. 7, 8,12, 81, 141, 142, 258-259, 263, 264, 265, 273, 352, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити у повному обсязі.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) у якості відшкодування сплаченого судового збору 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Копію заочного рішення надіслати відповідачу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року) рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Марківський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.В.Рукас