Справа №443/1421/17
Провадження №2/443/235/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10 липня 2019 року м. Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі: головуючого судді Коліщук З.М.,

з участю секретаря Шальвіри І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жидачів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , територіальної громади м. Ходорова в особі Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, ,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті її матері- ОСОБА_3 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами у АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач покликаються на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Ходорів Жидачівського району Львівської області помер її батько - ОСОБА_4 . На випадок своєї смерті останній 23.05.2008 року залишив заповіт відповідно до якого все належне йому майно заповів їй. Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1 , будівництво якого батьком було розпочато на земельній ділянці розміром 0,06 га, відведеній для цього відповідно до вимог чинного на той час заколнодавства. Після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , вона, як спадкоємець за заповітом, не вчинили дій, які свідчать про прийняття спадщини, а тому за вказаних обставин, спадкування після смерті спадкодавця ОСОБА_4 здійснювалось за законом. Тому його дружина та її мати- ОСОБА_3 , як спадкоємець першої черги за законом, проживаючи постійно із спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини, фактично спадщину прийняла, але своїх спадкових прав не оформила та не отримала свідоцтва про право на спадщину за законом. ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Ходорів, Жидачівського району, Львівської області померла її мати - ОСОБА_3 , яка на випадок своєї смерті остання заповіту не залишила, а тому спадкування здійснюється за законом та вона, як спадкоємець першої черги за законом із врахуванням того, що відповідач ОСОБА_2 (відповідач), її сестра, відмовилась від прийняття спадщини, у встановлений законом строк, звернувшись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті матері та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний житловий будинок, отримала відмову у видачі такого, у зв`язку з тим, що неможливо встановити належність спадкового майна померлій. Вказана відмова позбавляє її можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому змушена звернутись до суду за захистом своїх прав.

Позивач ОСОБА_1 подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 подала заяву, в якій просить розглянути дану справу за її відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення.

Представник відповідача територіальної громади м. Ходорів в особі Ходорівської міської ради Жидачівської сільської ради Жидачівського району Львівської області-Коцовський О.Т. подав заяву, в якій просить розглянути дану справу за відсутності їх представника, оскільки вони позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст .13, ч. 2 ст. 49, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд, за правилом ч.1 ст.13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У судовому засіданні встановлено та підтверджується долученими до матеріалів справи копіями: рішення виконкому Ходорівської міської Ради депутатів трудящих від 11 жовтня 1954 року № 323, договору на право будівництва будинку і безстрокового користування земельною ділянкою, акта від 20.10.1954 року про те, що ОСОБА_4 здійснювалось будівництво житлового будинку в АДРЕСА_1 на виділеній за вказаною адресою під забудову земельній ділянці (арк. справи 7-9).

Відповідно до технічного паспорта від 24.10.2017 року (копія якого долучена до матеріалів справи) встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 побудований у 1954 році ( арк. справи 11-13).

Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, докази, що підтверджують право власності на житлові будинки можуть бути, наприклад, ухвалені органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічні паспорти на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що спірний житловий будинок АДРЕСА_1 дійсно на праві власності належав ОСОБА_4 . У судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що ІНФОРМАЦІЯ_4 , у віці 76 років, помер ОСОБА_4 , про що 08 жовтня 2008 року зроблено відповідний актовий запис № 127 та Ходорівською міською радою Жидачівського району Львівської області, від 08 жовтня 2008 року, видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (арк. справи 14). Спадщина відкрилася в цей же день, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Відповідно до ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що спадщина померлого складається із житлового будинку АДРЕСА_1 . З наявної в матеріалах справи копії заповіту від 23 травня 2008 року, вбачається, що ОСОБА_4 на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: "все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день моєї смерті буде належати і на що я за законом матиму право заповідаю доньці - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 " (арк. справи 15).

Спадкоємець за заповітом ОСОБА_1 , не проживаючи постійно із спадкодавцем ОСОБА_4 на момент відкриття спадщини, відповідно до приписів ч. 3 ст. 1268 ЦК України не вчинила дій, які свідчать про прийняття спадщини, а тому її слід вважати такою, що спадщину не прийняла, що стверджується Інфомаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №500061980 від 28.11.2017 року(арк. справи 20).

Відповідно до ч. ч. 2 та 3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом встановлено та підтверджується долученими до матеріалів справи копією свідоцтва про одруження, що ОСОБА_3 є дружиною ОСОБА_4 (спадкодавця) (арк. справи 18). Відтак, ОСОБА_5 відносилася до спадкоємців першої черги спадкування.

Іншим живим спадкоємцем вказаної черги є ОСОБА_2 (дочка, відповідач) (арк. справи 26), яка не проживаючи разом із спадкодавцем на час відкритття спадщини, не подала у встановлений строк заяву про прийняття спадщини, а тому її слід вважати такою, що спадщину не прийняла.

Згідно із ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 , як спадкоємець першої черги за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , постійно проживаючи із ним на момент відкриття спадщини, прийняла спадщину після його смерті, яка складається із житлового будинку разом із належними до нього господарськими спорудами у АДРЕСА_1 (арк. справи 19).

У судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 82 роки, померла ОСОБА_3 , про що 29 травня 2017 року складено відповідний актовий запис № 218 та виконавчим комітетом Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області, від 29 травня 2017 року, видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 (арк. справи 21). Спадщина відкрилася в цей же день, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Відповідно до ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Заповіту спадкодавець ОСОБА_3 щодо розпорядження своїми правами на випадок смерті не складала, що стверджується Інфоримаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 49447608 від 12.10.2017 (арк. справи 44).

Відповідно до ч. ч. 2 та 3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

З долучених до матеріалів справи копій свідоцтв про народження серії НОМЕР_3 та серії НОМЕР_4 , свідоцтва про одруження серії НОМЕР_5 вбачається, що позивач ОСОБА_1 та відповідач - ОСОБА_2 є дочками спадкодаця ОСОБА_3 , а відтак, спадкоємцями першої черги ( арк. справи 6, 26).

Згідно із ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Також, за змістом ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Так, з наявної в матеріалах справи нотаріально завіреної зави від 06 грудня 2017 року, вбачається, що ОСОБА_2 відомо про відкриття спадщини після смерті її матері, однак спадщина нею не прийнята, на видачу свідоцтва про право на спадщину не претендує, до суду із заявою про продовження строку на прийняття спадщини звертатись не буде (арк. справи 27-28).

За таких обставин, позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті своєї матері, як така, що виявила бажання прийняти спадщину та в законодавчо визначений строк звернувся з відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріуса. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Разом з тим, постановою приватного нотаріуса Жидачівського районного нотаріального округу №89/01-16 від 28 листопада 2017 року, встановлено факт відмови позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті мами на житловий будинок у зв`язку з тим, що неможливо встановити належність вказаного майна померлій ( арк.справи 29).

Таким чином, враховуючи, що позивач оформити право на спадкове майно (житловий будинок), в нотаріальному порядку не має можливості у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; відповідач позовні вимоги визнала та проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані в справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в порядку спадкування за законом після смерті її матері - ОСОБА_3 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами у АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через суд, який ухвалив рішення, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 , паспорт серія НОМЕР_6 , реєстраційний номер платника податків НОМЕР_7 .

Відповідач : ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце проживання: АДРЕСА_3 , паспорт серія НОМЕР_8 , реєстраційний номер платника податків НОМЕР_9 .

Відповідач: територіальна громада м. Ходорів в особі Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області, місце знаходження: 81750, м. Ходорів, вул. Грушевського, 38 Жидачівського району, Львівської області, код ЄДРПОУ 26269449.

Повний текст рішення складено 10 липня 2019 року.

Суддя З.М. Коліщук