КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №761/1290/18
Апеляційне провадження №22-ц/824/8477/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів Матвієнко Ю.О., Іванової І.В., розглянувши цивільну справу у порядку письмового за наявними у справі матеріалами у місті Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 серпня 2018 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

10 січня 2018 року фізична особа-підприємць ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , згідно якого просить суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за договором купівлі-продажу №210173 від 08.02.2017 року в сумі 3 185,00 грн. та штраф за період з 09.10.2017 року по 20.12.2017 року в розмірі 53 837,50 грн., а разом - 57 022,50 грн. та за договором купівлі-продажу №210173 від 05.10.2017 року - 3 650,00 грн., штраф за період з 06.11.2017 року по 20.12.2017 року - 1 867,50 грн., а разом - 5 517,50 грн., витрати на правничу допомогу - 1 000,00 грн. та судовий збір.

Свої вимоги обґрунтував тим, що 08.02.2017 року та 05.10.2017 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу №210173 та договір купівлі-продажу №210173, відповідно,за яким передав товар.

Проте ОСОБА_1 виконала свої зобов`язання не в повній мірі та не сплатила зазначені грошові кошти.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 серпня 2018 року позовні вимоги ФОП ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , 64 244 ( шістдесят чотири тисячі двісті сорок чотири ) грн.. 80 коп., з яких: 57 022 ( п`ятдесят сім тисяч двадцять два ) грн. 50 коп. - заборгованість за договором купівлі-продажу №210173 від 08.02.2017 року 916 ( дев`ятсот тисяч шістнадцять ) грн. 97 коп. - заборгованість за постачання гарячої води; 5 517 ( п`ять тисяч п`ятсот сімнадцять ) грн. 50 коп. - заборгованість за договором купівлі-продажу №210173 від 05.10.2017 року; 704 ( сімсот чотири) грн. 80 коп. - судові витрати по сплаті судового збору; 1 000 ( одна тисяча ) грн. 00 коп. - витрати на правничу допомогу.

На обґрунтування ухваленого рішення місцевий суд зазначив, що відповідач порушив грошове зобов`язання, а у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 610 і 611 ЦК України.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухвалені.

Просить рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 серпня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги частково.

Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем за договорами купівлі-продажу №210173 та №210173, які були укладені між сторонами 08 лютого та 05 жовтня 2017 року, відповідно (а.с. 4, 9).

Так, згідно п.п. 4, 5 правочину від 08.02.2017 року ціна товару становить 14 750,00 грн.

Розрахунок за товар провадиться покупцем з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі шляхом сплати ціни товару наступним чином: покупець здійснює авансовий платіж у розмірі 850,00 грн., а залишок у розмірі 1 156,00 грн. сплачує до 13.02.2017 року.

Остаточний залишок у розмірі 12 744,00 грн. покупець оплачує рівними частками протягом 8-ми місяців по 1 593,00 грн. на місяць у національній валюті України - гривні до 08-го числа кожного місяця.

Покупець зобов`язаний розрахуватися за товар не пізніше 08.10.2017 року.

Згідно ж п.п. 4, 5 договору від 05.10.2017 року ціна товару становить 4 150,00 грн.

Розрахунок за товар провадиться покупцем з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі шляхом сплати ціни товару наступним чином: покупець здійснює авансовий платіж у розмірі - 500,00 грн.

Остаточний залишок у розмірі 3 659,00 грн. покупець оплачує рівними частками протягом 2-х місяців по 1 825,00 грн. на місяць в національній валюті України - гривні до 05-го числа кожного місяця.

Покупець зобов`язаний повністю розрахуватися за товар не пізніше 05.12.2017 року.

З огляду на те, що відповідач прострочив виконання вказаного грошового зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 610 і 611 ЦК України.

Таким чином, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення з приводу заявлених вимог, обґрунтовано прийшов до переконання про необхідність стягнення із відповідача суми грошового зобов`язання та відсотків за прострочення виконання цього зобов`язання, що передбачено умовами договору.

Проте, судом першої інстанції, на переконання апеляційного суду, помилково визначений розмір відсотків за прострочення виконання цього зобов`язання, враховуючи наступне.

Положенням частини третьої ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин які мають істотне значення, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності та враховуючи зокрема, завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між інтересами сторін у справі, особливості предмета спору, ціни позову.

Отже, положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Згідно з п. 12 договору від 08.02.2017 року у випадку не оплати та/або несвоєчасної оплати, продавець має право вимагати від покупця сплати ціни товару в повному обсязі та має право застосовувати до покупця штраф у розмірі 5% від загальної вартості товару за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Крім того, як передбачено п. 12 договору від 05.10.2017 року, у випадку не оплати та/або несвоєчасної оплати, продавець має право вимагати від покупця сплати ціни товару в повному обсязі та має право застосувати до покупця штраф у розмірі 1% від загальної вартості товару за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

З огляду на вище викладене, суд другої інстанції приходить до висновку про необхідність стягнення суми вартості товару передбаченої договором та штрафні санкції, які будуть забезпечувати розумний баланс між інтересами сторін у справі.

Під час розгляду справи знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідач не виконав своїх зобов`язань за договорами від 08.02.2017 року та 05.10.2017 року, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було.

А тому,апеляційний суд, приходить до висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення на його користь з відповідача суми заборгованості за договором купівлі-продажу №210173 від 08.02.2017 року в сумі 3 185,00 грн. та штраф за період з 09.10.2017 року по 20.12.2017 року, з урахуванням положень ч. 3 ст. 551 ЦК України, в розмірі 3 185,00 грн., що дорівнює сумі заборгованості по договору, а разом - 6 370 грн., а також суми заборгованості за договором купівлі-продажу №210173 від 05.10.2017 року в сумі 3 650,00 грн. та штраф за період з 06.11.2017 року по 20.12.2017 року - 1 867,50 грн., а разом - 5 517,50 грн., є такими, що підлягають задоволенню.

Також, на переконання апеляційного суду, апелянтом обґрунтовано зазначено, що суд першої інстанції вийшов за межі заявлених позовних вимог зазначивши про стягнення заборгованості за постачання гарячої води, так як таких позовних вимог не заявлялось.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом невірно визначено розмір судового збору, який стягнутий із відповідача знайшли своє підтвердження при вивченні матеріалів справи, тому що за подачу позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 640 грн., що підтверджується платіжним дорученням, яке наявне в матеріалах справи (а.с. 21).

За таких обставин, суд першої інстанції на вищенаведені обставини справи уваги не звернув, і, як наслідок, ухвалив незаконне і необґрунтоване рішення в частині визначення розміру штрафних санкцій за порушення умов договору, стягнення грошових коштів за постачання гарячої води та визначення розміру судового збору, що підлягає стягненню.

А тому, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість рішення в зазначеній частині, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухвалені, на переконання суду другої інстанції, знайшли своє часткове підтвердження при розгляді справи.

Відтак, рішення місцевого суду, на переконання апеляційного суду, підлягає зміні відповідно до ст. 376 ЦПК України в частині розміру штрафних санкцій за порушення умов договору, стягнення грошових коштів за постачання гарячої води та судового збору, що має бути стягнутий.

Доводи відзиву ФОП ОСОБА_2 на апеляційну скаргу, зокрема, про те, що відповідачу не надсилалась вимога про оплату боргу тому що, отримавши копію договору вона була повідомлена про необхідність оплати і та обставина, що судом першої інстанції було прийнято законне та обгрунтоване рішення, суд допустив арифметичні та граматичні помилки при його постановленні, на переконання апеляційного суду, із врахуванням викладеного, не спростовують доводи апеляційної скарги та не є правовою підставою для залишення без задоволення апеляційних вимог у визначеній судом другої інстанції частині.

Згідно положень ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст.ст. 137, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 сплачений судовий збір в розмірі 640,00 грн. ( а.с. 21) та витрати на правничу допомогу - 1 000, 00 грн. (а.с. 20)

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 серпня 2018 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, в частині стягнення заборгованості за договорами, судового збору, змінити і викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 суми заборгованості за договором купівлі-продажу №210173 від 08.02.2017 року в сумі 3 185,00 грн. і штраф - 3 185,00 грн., а за договором купівлі-продажу №210173 від 05.10.2017 року - 3 650,00 грн. і штраф - 1 867,50 грн., витрати на правничу допомогу - 1 000,00 грн. та судовий збір - 640,00 грн.

В решті позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: Ю.О. Матвієнко

І.В. Іванова