ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 року м. Чернівці

Справа №715/2525/16

Чернівецький апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.

секретар Скрипка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» до Глибоцької селищної ради об`єднаної територіальної громади Чернівецької області, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору відділ Держгеокадастру у Глибоцькому районі Чернівецької області, про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 13 березня 2019 року, (головуючий у 1-й інстанції Маковійчук Ю.В.),

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» звернулося до суду з позовом до Глибоцької селищної ради об`єднаної територіальної громади Чернівецької області, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору відділ Держгеокадастру у Глибоцькому районі Чернівецької області, про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що під час проведення інвентаризації земель, які перебувають у постійному користуванні державного територіального галузевого об`єднання «Львівська залізниця» виявлено, що в адміністративних межах Глибоцької селищної ради об`єднаної територіальної громади Чернівецької області земельні ділянки від 293 км+701м до 293+946м, частково, площею 0,1349 га, кадастровий номер НОМЕР_1 та 0,0973 га, кадастровий номер НОМЕР_2 накладається на смугу відведення залізниці.

____________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/526/19 Категорія 47

Указані земельні ділянки рішеннями Михайлівської сільської ради від 15 листопада 2005 року № 78-20/05 та від 22 липня 2008 року № 71-18/08 передано у приватну власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, площею 0,5300 га та товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,5033 га.

Зазначає, що рішення сільською радою прийняте з перевищенням повноважень, з порушенням норм земельного законодавства, порушує його права на користування спірними земельними ділянками для обслуговування залізничного полотна.

Просило визнати незаконним та скасувати рішення Михайлівської сільської ради № 71-18/08 від 22 липня 2008 року про передачу у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_1 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

визнати недійсним державний акт серії НОМЕР_3 від 03 листопада 2008 року на право власності на земельні ділянки;

визнати незаконним та скасувати рішення Михайлівської сільської ради № 85-20/05 від 15 листопада 2005 року про передачу у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства;

визнати недійсним державний акт серії НОМЕР_4 від 05 листопада 2008 року на право власності на земельну ділянку та скасувати державну реєстрацію права власності на земельні ділянки.

Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 27 січня 2017 року замінено неналежного відповідача Михайлівську сільську раду Глибоцького району Чернівецької області належним Глибоцькою селищною радою об`єднаної територіальної громади Чернівецької області.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 13 березня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

На вказане рішення акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» подало апеляційну скаргу, в якій вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Свої доводи мотивує тим, що технічна документація щодо інвентаризації земель, розроблена сертифікованою землевпорядною організацією згідно з Порядком проведення інвентаризації земель, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2012 року №513 та погоджена у встановленому порядку відділом Держземагенства у Глибоцькому районі Чернівецької області, виготовлена та передана залізниці у грудні 2015 року (після винесення рішення сільської ради 24.09.2014 року про надання дозволу на інвентаризацію) є належним доказом підтвердження наявності і місцезнаходження перетину земельних ділянок.

Безпідставним вважає посилання на Інструкцію від 30.01.1963 року, яка передбачала зменшення ширини смуги відведення залізниці до 28 м, оскільки вказана Інструкція визначала та узагальнювала порядок використання земель в межах та потребах для функціонування залізничного транспорту та передбачала, що ширина полоси відводу (між її межами)повинна визначатися відповідно до діючих норм проектування залізничної колії 1524 мм загальної сітки Союзу РСР і технічним показанням по проектуванню станції, вузлів на залізничних дорогах Союзу РСР. Також даною Інструкцією визначено загальні підстави та умови, які враховуються для визначення ширини смуги відведення та передбачено значну кількість технічних вимог та характеристик, які мали б враховуватися при цьому, а також різні норми такої ширини, які могли бути реалізовані відповідними розрахунковими методами та сеціальними землевпорядними органами.

Просить скасувати рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 13 березня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу Глибоцька селищна рада просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін як законне та обґрунтоване.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що частина земельної ділянки відповідача ОСОБА_1 є частиною смуги відведення залізниці, та не доведено розміру накладення чи перетину земельної ділянки відповідача із землями, які перебувають у користуванні ПАТ «Львівська залізниця».

Однак колегія суддів не погоджується з даним висновком суду, виходячи з наступного.

Судом установлено, що рішенням Михайлівської сільської ради від 15 листопада 2005 року № 85-20/05 передано ОСОБА_1 у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,5300 га.

Рішенням Михайлівської сільської ради від 22 липня 2008 року № 71-18/08 ОСОБА_1 передано у приватну власність земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,5033 га. Ділянки розташовані у с. Червона Діброва на території Михайлівської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області.

3 листопада 2008 року ОСОБА_1 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 1,5033 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а 5 листопада 2008 року державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,5300 га, призначену для ведення особистого селянського господарства.

На замовлення позивача приватним підприємством «Ріга» проведено роботи з інвентаризації земель ДТГО «Львівська залізниця» в адміністративних межах Михайлівської сільської ради, за наслідками яких було виявлено, що земельні ділянки площею 0,1349 та 0,0973 га, які входять до складу земельних ділянок, переданих ОСОБА_1 у власність, розташовані в смузі відведення залізниці на 293 км + 701 м до 293 км + 946 м і відносяться до земель транспорту.

Планом смуги відведення перегону Чернівці - Адинката Львівської залізниці в адміністративних межах Глибоцького району Чернівецької області 1959 року встановлено, що ширина смуги відведення на вказаній ділянці перегону складає 37,3 м та 40,0 м від осі колії.

Основними нормативними актами, що регулюють правовий режим земель залізничного транспорту, зокрема є Земельний кодекс України, Закон України «Про транспорт», Закон України «Про залізничний транспорт», п. п. 54, 55 Загальних засад землекористування і землеустрою, затверджені ЦВК СРСР від 15 грудня 1928 року, Правила технічної експлуатації залізниць України, затверджені наказом Мінтрансу від 20 грудня 1996 р. № 411, Інструкція про норми і порядок відведення земель для залізниць і використання смуги відведення, затверджена Міністерством шляхів сполучення СРСР 30 січня 1963 р., та Норми відведення земель для залізниці 468 -74, затверджені постановою Держбуду СРСР від 19 грудня 1974 року №247.

Відповідно до ст. 11 Закону «Про транспорт» до земель транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям транспорту згідно з ЗК України для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку відповідних об`єктів.

Згідно статті 68 ЗК України до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями та спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації, підзахисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.

Земельні ділянки відводилися залізниці в користування на підставі постанови Ради Міністрів СРСР від 27 січня 1962 року №83, , Інструкції про норми і порядок відведення земель для залізниць і використання смуги відведення, затвердженої Міністерством шляхів сполучення СРСР 30 січня 1963 р., та Нормами відведення земель для залізниці 468 -74, затвердженими постановою Держбуду СРСР від 19 грудня 1974 року №247. Указані правові акти не суперечать Конституції і Законам України, тому відповідно до постанови Верховної Ради України від 12 вересня 1991 року «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» застосовуються на території України до прийняття відповідних актів законодавства України.

За змістом п. «б» частини 4 статті 84 ЗК України землі під державними залізницями не можуть передаватися у приватну власність.

ЗК УРСР (ред. від 8 липня 1070 року), п. 5 постанови Верховної Ради України від 18 грудня 1990 року "Про порядок введення в дію Земельного кодексу України", іншими нормативними актами та будівельними нормами, із врахуванням Рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005, яким визнано неконституційним п.6 постанови Верховної Ради України від 18 грудня 1990 року, вимоги до залізниць щодо виготовлення та отримання державних актів на земельні ділянки, що перебувають у її користуванні, не передбачалося. Землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі відповідно до п.п. 54, 55 Загальних засад землекористування і землеустрою, затверджених ЦВК СРСР від 15 грудня 1928 року.

Наявність чи відсутність у ДТГО «Львівська залізниця» документів, які посвідчують право на користування спірною земельною ділянкою, не змінює її правового статусу, який ґрунтується на визначеному законом юридичному факті належності до земель залізничного транспорту.

Суд першої інстанції не надав оцінку доводам позивача з приводу того, що право залізниці на спірні ділянки виникло з моменту побудови залізничної колії у 1959 році, згідно з Планом смуги відведення лінії Чернівці - Адинката Львівської залізниці в адміністративних межах Глибоцького району Чернівецької області від 293 км + 701 м до 293 км + 946 м, розробленим проектною організацією Дорпроект.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 3-305гс15, у постановах Верховного Суду від 01 лютого 2018 у справі № 909/277/16, від 14 березня 2019 року у справі № 918/1373/16.

У матеріалах справи відсутні докази про вилучення у ПАТ «Українська залізниця» земельної ділянки, яка віднесена до смуги відведення залізниці та розташована в адміністративних межах Глибоцької селищної ради Чернівецької області.

Згідно пункту 10 частини другої статті 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування.

Відповідно до частини 1 статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно частини 2 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Частиною 1 статті 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

З огляду на викладені обставини колегія суддів дійшла висновку, що спірні земельні ділянки частково перебувають у користуванні залізниці, що підтверджено «Планом границ полосы ж.д. отвода линии Черновцы-Адынката Львовской ж.д. в административных границах Глыбокского района Черновицкой области, розробленого Дорпроект Юго-Западной ж.д. у 1959 році, відповідно до якого ширина смуги відведення на ділянці з 293 км + 701 м до 293 км + 946 м перегону становить 37,3 м та 40 м від осі колії.

Загальна площа перетину земельних ділянок у смузі відведення залізниці становить 0,1349 га та 0,0973. Дана обставина підтверджується Технічною документацією із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки, виготовленою приватним підприємством «Ріга» (т. 1 а.с.11-18).

Безпідставними є висновки суду про те, що технічна документація є неналежним доказом, оскільки проведена без надання дозволу органу місцевого самоврядування, не погоджена та не затверджена в установленому законом порядку. Так, в матеріалах справи міститься рішення Михайлівської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області №270-41/14 від 24 вересня 2014 року, відповідно до якого сесія сільської ради надала дозвіл ДТГО «Львівська залізниця» на проведення інвентаризації земель в межах населених пунктів Михайлівської сільської ради (т.1 а.с.12).

Апеляційним судом установлено, що частини спірних земельних ділянок площею 0,1349 га та 0,0973 га належать до земель залізничного транспорту, які не можуть передаватися у приватну власність. Тому Михайлівська сільська рада Глибоцького району Чернівецької області не мала законних повноважень розпоряджатися землями даної категорії. Наявність чи відсутність у регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» документів, що посвідчують право на користування земельною ділянкою, не змінює її правового статусу, який ґрунтується на визначеному законом юридичному факті належності до земель залізничного транспорту.

У спорах стосовно земель, що перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси, зокрема, у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт «а» частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України), та через інші законодавчі обмеження. Заволодіння приватними особами такими ділянками всупереч чинному законодавству, зокрема без належного дозволу уповноваженого на те органу, може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля. Застосовуючи критерії сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями вказаної статті, необхідно оцінити пропорційність такого втручання.

Колегія суддів вважає, що скасування рішення селищної ради про надання у власність земельної ділянки та визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, яка належить до смуги відведення залізниці, не суперечить загальним принципам і критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, закріпленим у статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому п.п. «а» п. 2 частини шостої ст. 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

З аналізу наведених норм матеріального права вбачається, що скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та внесення змін до Державного земельного кадастру можливе після ухвалення рішення про скасування записів про проведену державну реєстрацію прав.

З урахуванням викладених обставин справи та вимог закону апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, яким позов слід задовольнити частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з Глибоцької селищної ради об`єднаної територіальної громади Чернівецької області та ОСОБА_1 на користь АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» слід стягнути витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі по 5859 гривень 50 копійок.

Керуючись ст.ст. 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 13 березня 2019 року скасувати.

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення Михайлівської сільської ради від 15 листопада 2005 року № 85-20/05 та від 22 липня 2008 року № 71-18/08 про передачу ОСОБА_1 у власність земельних ділянок з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в частині передачі у приватну власність ОСОБА_1 земельних ділянок площею 0,1349 та 0,0973 га, які накладаються на земельну ділянку смуги відведення залізниці, що перебуває в користуванні Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та розташована в с. Червона Діброва Глибоцького району Чернівецької області.

Визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 від 03 листопада 2008 року та серії НОМЕР_4 від 05 листопада 2008 року, видані на ім`я ОСОБА_1 в частині посвідчення права власності на земельні ділянки площею 0,1349 та 0,0973 га, які накладаються на земельну ділянку смуги відведення залізниці, що перебуває в користуванні Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та розташована в с. Червона Діброва Глибоцького району Чернівецької області.

Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , які належать йому на підставі державних актів серії НОМЕР_3 від 03 листопада 2008 року та серії НОМЕР_4 від 05 листопада 2008 року.

Стягнути з Глибоцької селищної ради об`єднаної територіальної громади Чернівецької області та ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі по 5859 гривень 50 копійок з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 липня 2019 року.

Головуючий А.І. Владичан

Судді: Н.К. Височанська

І.М. Литвинюк