Головуючий суду 1 інстанції - Ковальов В.М.
Доповідач -Дронська І.О.
Справа № 414/3324/18
Провадження № 22-ц/810/476/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Луганського апеляційного суду:

головуючого судді Дронської І.О.,

суддів Авалян Н.М., Карташова О.Ю.,

за участю секретаря Вовчанської С.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2

відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Кремінського районного суду Луганської області від 21 травня 2019 року, постановленуу складі судді Ковальова В.М. 21.05.2019 року в м.Кремінна

у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поділ спадкового майна

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, в обґрунтування якої зазначила, що в провадженні Кремінського районного суду Луганської області знаходиться цивільна справа №414/3324/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поділ спадкового майна, під час розгляду якої було встановлено, що відповідачі користуються транспортними засобами, які входять до складу спадщини. Позивач вважає, що у разі невжиття заходів забезпечення позову існують ризики у подальшому, що виконати рішення у даній справі буде неможливим. Посилаючись на положення п.7 ч.1 ст.150 ЦПК України, а також наявну згоду ОСОБА_6 на відповідне зберігання транспортних засобів на період розгляду справи до набрання рішенням законної сили, позивач просила зобов`язати відповідачів передати ОСОБА_6 автомобіль ВАЗ 21033 та автомобіль Mitsyubihi Pajero на відповідальне зберігання на період розгляду даної цивільної справи до набрання рішенням законної сили та допустити негайне виконання ухвали в порядку для виконання судових рішень.

Ухвалою Кремінського районного суду Луганської області від 21.05.2019 року заяву ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом останньої до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поділ спадкового майна задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_3 , ОСОБА_4 передати ОСОБА_6 на зберігання автомобіль Mitsubihi Pajero реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1995 року випуску, автомобіль ВАЗ 21033, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 1983 року випуску, на час розгляду справи і до набрання остаточним рішенням у справі законної сили.

Ухвалу суду допущено до негайного виконання.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції відповідачем ОСОБА_3 подана апеляційна скарга в якій, посилаючись на неправосудність судового рішення, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, скаржник просив скасувати ухвалу суду першої інстанції, скасувати засоби забезпечення позову та зобов`язати ОСОБА_6 повернути відповідачам спірні автомобілі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що обидва автомобіля є спадковим майном та на момент відкриття спадщини знаходились за місцем проживання ОСОБА_3 , який, відповідно до технічного паспорту на автомобіль ВАЗ 21033 має право на керування цим автомобілем. Жодних дій щодо псування автомобілів, їх розукомплектування, реалізації тощо в період розгляду справи допущено не було, ОСОБА_3 до цього майна ставився дбайливо, жодної заборони щодо користування автомобілем ані нотаріусом, ані судом встановлено не було, автомобілем ВАЗ 21033 користувалися всього двічі: 10 та 14 травня 2019 року, тобто всього двічі за період спору майже півроку. Зі сторони заявника не надано жодних доказів псування автомобілів. Автомобілі судом першої інстанції на зберігання передані не сторонній особі, а товаришу представника позивача, що останніми у судовому засіданні підтверджено. Судом не з`ясовано, чи має можливість ОСОБА_6 зберігати автомобілі, що є специфічним майном, яке потребує специфічних умов зберігання. Передача автомобіля особі, яка не займається спеціальними видами господарської діяльності зі зберігання більш вірогідно надає сумніви щодо збереження автомобілів до розгляду справи по суті та можливості виконання судового рішення щодо подальшої долі транспортних засобів. Також скаржник вважає, що судом першої інстанції не врахована невідповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач, обставинам, на які позивач посилалась, у той час як представником скаржника заявлялось суду, що у даному випадку існують інші способи забезпечення позову, зокрема, заборона користування автомобілем ВАЗ, а автомобіль Mitsubihi Pajero взагалі ні ким не використовувався і ніяких підстав для його передачі стороннім особам не існує. Скаржник вважає, що судом першої інстанції не враховані та не оцінені доводи представника скаржника про неможливість передачі такого специфічного майна, як транспорті засоби стороннім особам.

Відповідачі, яких повідомлено належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, заяв про відкладення розгляду справи на адресу апеляційного суду не надходило

Справу розглянуто на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України без участі відповідачів, за участю позивача та його представника, а також за участю представника відповідача-скаржника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника скаржника, позивача та його представника, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені ст.150 цього Кодексу заходи забезпечення позову.

Частиною другою статті 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Із системного аналізу зазначених норм права вбачається, що підставою для забезпечення позову має бути обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача.

Згідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" № 2 від 12.06.2009 року вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен враховувати, що ця обставина може спричинити шкоду відповідачеві та іншим особам. У зв`язку з цим суд чи суддя повинні роз`яснити позивачеві, який просить забезпечити позов, наслідки можливого завдання відповідачеві збитків і за наявності для цього відповідних підстав вимагати застави.

Відповідно до вимог ст.260 ЦПК України ухвала суду, що викладається окремим документом, складається з вступної частини; описової частини; мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу; резолютивної частини.

Проте в мотивувальній частині ухвали від 21.05.2019 року відсутні мотиви, з яких суд дійшов висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвала суду першої інстанції не містить в собі будь-якого обґрунтування того, чому суд дійшов висновку про те, що забезпечення позову має бути здійснено саме у такий спосіб, на якому наполягав позивач. Не містить ухвала суду про забезпечення позову обґрунтування того, чому суд дійшов висновку про те, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, суд не зазначив доказів і не навів мотивів існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову та відповідності заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог.

Зміст оскаржуваної ухвали свідчить, що суд першої інстанції, задовольняючи заяву, не навів жодних обґрунтованих мотивів з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у цивільній справі, для відновлення яких необхідно буде докласти значних зусиль.

Не дослідив обставин, які повинні бути враховані на етапі дослідження заяви про вжиття заходів забезпечення позову, а саме: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, враховуючи, що спір між сторонами виник з приводу поділу спадкового майна, у тому числі й спірних транспортних засобів, не перевірив доводів відповідачів про відсутність у ОСОБА_6 належних умов для зберігання транспортних засобів.

Докази того, що невжиття заходів забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду матеріали виведеного провадження не містять.

Крім того, висновок суду першої інстанції про те, що із пояснень сторін не вбачається зацікавленості ОСОБА_6 у вирішенні справи спростовується скаржником з посиланням на встановлені у судовому засіданні обставини щодо наявності дружніх відносин між ОСОБА_6 і представником позивача, який зацікавлений у вирішенні справи в інтересах ОСОБА_1 .

Отже, ухвала суду від 21.05.2019 року не відповідає вимогамст.260 ЦПК України, оскільки в ній не викладені обставини та відсутня мотивувальна частина ухвали.

Відповідно до ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду першої інстанції; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Колегія суддів вважає, що скаржником ОСОБА_3 за доводами апеляційної скарги, доведена наявність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а також недоведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, що потягло за собою невідповідність висновків суду першої інстанції, а також судом першої інстанції порушені норми процесуального права, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині скасування заходів забезпечення позову та зобов`язання ОСОБА_6 повернути відповідачам спірні автомобілі, то колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги у цій частині, оскільки оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а спірне питання щодо забезпечення позову - розгляду судом першої інстанції, відповідно до норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Кремінського районного суду Луганської області від 21 травня 2019 року скасувати та передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 15.07.2019 року.

Головуючий І.О. Дронська

Судді Н.М. Авалян

О.Ю. Карташов