ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/788/19 Справа № 204/5341/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Черкез Д.Л. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2019 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_1 про визнання договору поруки припиненим,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

18.08.2016 року позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачів ОСОБА_3 (прізвище відповідача у зв`язку з укладенням шлюбу змінене з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 ») та ОСОБА_2 солідарно заборгованість за кредитним договором на загальну суму 111 358,73 доларів США., що станом на 30.03.2016 року еквівалентно 2 944 232, 61 гривень. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що 22.02.2008 року між ОСОБА_3 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», було укладено кредитний договір № МL-301/077/2008, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати ОСОБА_3 кредит у розмірі 99 900,00 доларів США зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 4,49%, а ОСОБА_3 зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № SR-301/077/2008 від 22.08.2008 року, відповідно до умов якого ОСОБА_2 поручився перед банком за виконання ОСОБА_3 кредитного договору. Відповідно до положень ст.ст. 554, 610 ЦК України боржник і поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі. ОСОБА_3 в свою чергу не виконала умови кредитного договору та не повернула своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками відповідно до умов договору, чим порушила умови вищезазначеного договору. Таким чином станом на 30.03.2016 року у ОСОБА_3 виникла заборгованість у розмірі 111 358,73 доларів США, що станом на 30.03.2016 року еквівалентно 2 944 232,61 грн., та яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 98 235,00 доларів США, що еквівалентно 2 597 252,06 грн.; відсотків за користування кредитом у розмірі 13 123,73 доларів США, що еквівалентно 346 980,55 грн. 29 червня 2010 року згідно умов договору купівліпродажу кредитного портфелю та акту приймання передачі кредитного портфелю ПАТ «ОТП Банк» передало, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право на грошові вимоги за кредитним договором № МL-301/077/2008 від 22.02.2008 року, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 та договором поруки № SR-301/077/2008 від 22.02.2008 року укладеного між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк». Таким чином до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до ОСОБА_3 за кредитним договором та договором поруки до ОСОБА_2 . Враховуючи наведене позивач був вимушений звернутися до суду та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (том 1 а.с.1-3).

14 лютого 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_6 прізвище відповідача у зв`язку з укладенням шлюбу змінене з « ОСОБА_4 » на ОСОБА_7 ОСОБА_8 про визнання договору поруки припиненим, в якій просила визнати припиненим правовідношення (поруку) за договором поруки № SR-301/077/2008 від 22.02.2008 року, що був укладений між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк». В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 22 лютого 2008 року між ЗАТ«ОТП Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № ML-301/077/2008. За умовами даного договору ОСОБА_3 отримала від ЗАТ «ОТП Банк» кредитні кошти у розмірі 99 900,00 доларів США на строк до 22.02.2033 року, зі сплатою відсотків, у розмірі визначеному договором. 22.02.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № SR-301/077/2008, відповідно до умов якого поручитель зобов`язався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором в повному обсязі зобов`язань. Але, в подальшому, між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_3 , без погодження із поручителем - ОСОБА_2 , та без укладання відповідних додаткових умов до договору поруки, 27.02.2014 року було укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору № ML-301/077/2008 від 22.02.2008 року та угоду про порядок врегулювання відносин, що пов`язані з кредитним договором № ML-301/077/2008 від 22.02.2008 року, якими було внесено зміни до кредитного договору, внаслідок чого було збільшено обсяг відповідальності поручителя. Так, відповідно до п. 2.1.2.1. зазначеного додаткового договору № 1, без погодження із поручителем було скорочено строк та змінено підстави повернення кредиту, а також п. 2.1.5.3 додаткового договору № 1 було збільшено строк позовної давності до 5 років. Також ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було внесено умови щодо продажу предмету іпотеки за ціною встановленою кредитором (п. 3 угоди про порядок врегулювання відносин, що пов`язані з кредитним договором від 22.02.2008 року № ML-301/077/2008). Аналіз внесених змін до умов кредитного договору дозволяє стверджувати про значне збільшення обсягу відповідальності поручителя. Згідно умов договору поруки від 22.02.2008 року позивач поручався за виконання зобов`язання, що були встановленні редакцією кредитного договору від 22.02.2008 року. Зазначені зміни до кредитного договору вносились без згоди поручителя та без внесення відповідних змін до договору поруки. Крім того, в договорі відсутні будь-які вказівки на те, що такі зміни можливі без повідомлення поручителя. ОСОБА_2 не був ознайомлений зі змінами умов кредитного договору, повідомлення чи пропозиції щодо внесення відповідних змін до договору поруки йому не направлялись. Вищезазначені зміни значно збільшують обсяг прав поручителя, що є підставою для припинення договору поруки відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України. Внесення змін до кредитного договору про зміну зобов`язання, забезпеченого порукою, без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності, є підставою для визнання поруки такою, що припинена. Крім того зазначив, що позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду з вимогами до ОСОБА_2 після закінчення строку існування поруки. Згідно п. 4.1. договору поруки, сторони договору встановили, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором. Таким чином, договором поруки № SR-301/077/2008 від 22.02.2008 року не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється. Зазначення замість строку, обчисленого датою, терміну припинення договору поруки (події, з якою пов`язується таке припинення) не дає підстав не застосовувати ч. 4 ст. 559 ЦК України. При цьому, посилався на ст.ст. 251, 252, 559 ЦК України. Вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов`язання має бути пред`явлено в межах строку дії поруки (шість місяців). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред`явлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право. Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 не сплачує кошти за кредитним договором з 2009 року, у зв`язку з чим, раніше Кредитор вже звертався до виконавчої служби із вимогою звернення стягнення на нерухоме майно, що належить ОСОБА_3 , за виконавчим написом. Крім того, після підписання додаткового договору № 1 до кредитного договору від 27.02.2014 року, ОСОБА_3 , відповідно до п. 2.1.2.1 повинна погасити боргові зобов`язання в повному обсязі та в строки згідно п. 2.1.5.2 цього додаткового договору. Кредитор мав право на звернення до суду з позовом до поручителя, але не скористався ним. У зв`язку з викладеним просив в повному обсязі задовольнити вимоги зустрічної позовної заяви (том 1 а.с.130-134).

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2017 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_1 про визнання договору поруки припиненим та об`єднано в одне провадження з первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором ( том 1 а.с.148).

13 квітня 2017 року первісного відповідача ОСОБА_3 замінено на ОСОБА_9 у зв`язку з укладенням відповідачем шлюбу та зміною прізвища з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого 25 листопада 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ялтинського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, актовий запис № 857 (а.с. 164), а також копією паспорта ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , виданого Кіровським РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області 21 грудня 2011 року (а.с. 165).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2017 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволенні частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (, МФО 300528, р/р НОМЕР_3 , 03680, м. Київ, вул. Фізкультури, буд. 28Д) заборгованість за кредитним договором № ML-301/077/2008 від 22.02.2008 року станом на 30.03.2016 року у розмірі 111 160,07 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 30.03.2016 року становить 2 939 038,90 грн., яка складається з: заборгованості по кредиту у розмірі 98 235,00 доларів США, що еквівалентно 2 597 252,06 грн.; відсотків за користування кредитом у розмірі 12 925,07 доларів США, що еквівалентно 341 786,84 грн.

В іншій частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - відмовлено, також вирішено питання щодо судових витрат.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_1 про визнання договору поруки припиненим задоволено.

Визнано договір поруки № SR-301/077/2008 від 22 лютого 2008 року, укладений між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_2 , припиненим (том 1 а.с.172-175).

В апеляційній скарзі ОСОБА_9 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_9 заборгованості по кредитному договору №ML301/077/2008 року від 22.02.2008 року, ухваливши нове рішення яким відмовити у задоволенні вказаних позовних вимог (том 1а.с.197-201).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що апелянт в своїй апеляційній скарзі фактично просить скасувати рішення в частині стягнення з ОСОБА_9 заборгованості по кредитному договору №ML301/077/2008 року від 22.02.2008 року, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість вищевказаного рішення суду першої інстанції в цих межах.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в оскаржуваній частині слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, виходячи з наступного.

Судом 1 інстанції встановлено, що 22 лютого 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», та ОСОБА_3 , було укладено кредитний договір № ML-301/077/2008, відповідно до умов якого відповідачу ОСОБА_3 було надано кредит у розмірі 99 900,00 доларів США на термін до 22.02.2033 року (том 1 а.с. 6-16).

В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № SR-301/077/2008 від 22.02.2008 року, відповідно до умов якого ОСОБА_2 поручився перед банком за виконання ОСОБА_3 , зобов`язань за кредитним договором № ML-301/077/2008 від 22.02.2008 року. Сторони договору поруки обумовили, що поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і боржник і поручитель відповідають як солідарні боржники (п.п. 1.1, 1.2 договору поруки) (том 1 а.с. 17).

29 червня 2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк», яке є правонаступником всіх прав та обов`язків Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі - продажу кредитного портфелю, відповідно до умов якого ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за вказаним кредитним договором № ML-301/077/2008 від 22 лютого 2008 року, укладеним між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», що підтверджується статутом ПАТ «ОТП Банк» (а.с. 33-35) та ОСОБА_3 (том 1 а.с. 23-32).

27 лютого 2014 року між ПАТ «ОТП Банк», який діє на підставі договору комісії укладеного 29.06.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_10 було укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору № ML-301/077/2008 від 22 лютого 2008 року, відповідно до якого сторони домовились внести зміни та доповнення до кредитного договору. П. 3 частини № 1 кредитного договору викладено в наступній редакції: п. 3 Сторони наступним домовились: 3.1.3 27 лютого 2014 року та до повного погашення Боргових зобов`язань за Кредитним договором для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись процентна ставка у розмірі 0,00 %. Згідно п. 2.1.2.1 У випадку невиконання Позичальником боргових зобов`язань понад 92 календарних днів чи невиконання позичальником або третіми особами інших умов кредитного договору, документів забезпечення та/чи будь-яких інших умов договорів (правочинів) укладених між банком та позичальником, та/чи між кредитором та позичальником та/чи між банком та третіми особами, та/чи між кредитором та третіми особами, що існували на момент укладання кредитного договору чи цього додаткового договору, чи таких, що будуть укладені в майбутньому, понад 30 календарних днів, та/або у випадку пред`явлення будь-яких позовів відносно предмета іпотеки на суму, що складає більш ніж 10% від ринкової вартості предмета іпотеки, та/або у випадку пред`явлення будь-яких позовів відносно позичальника на суму (ціну), що складає більш ніж 10 % від розміру (суми) кредиту, та/або у випадку пред`явлення позичальником та/або третіми особами, будь-яких позовів до банку/кредитора на суму (ціну), що складає більш ніж 10 % від розміру (суми) кредиту, сторони домовились, що позичальник вважається таким, що допустив істотне порушення умов кредитного договору у зв`язку з чим позичальник зобов`язаний погасити боргові зобов`язання в повному обсязі та в строки відповідно до п.п. 2.1.5.2 цього додаткового договору. Відповідно до п. 2.1.5.3. сторони домовились, що до будь-яких вимог кредитора до позичальника буде застосовуватись позовна давність у 5 років (том 1 а.с. 99-100).

27 лютого 2014 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_10 було укладено угоду про порядок врегулювання відносин, що пов`язані з Кредитним договором від 22.02.2008 року № ML-301/077/2008, згідно пункту 1 якого сторони прийшли згоди про добровільну реалізацію Предмету іпотеки з метою погашення боргових зобов`язань за Кредитним договором, з урахуванням положень цієї угоди (том 1 а.с. 98).

Відповідач ОСОБА_10 скористалась наданим кредитом, проте зобов`язання належним чином за кредитним договором не виконала, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. Згідно з розрахунку заборгованості станом на 30.03.2016 року заборгованість становить 111 358,73 доларів США, що станом на 30.03.2016 року еквівалентно 2 944 232,61 гривень, яка складається з: заборгованість за кредитом у розмірі 98 235,00 доларів США, що еквівалентно 2 597 252,06 гривень та відсотків за користування кредитом у розмірі 13 123,73 доларів США, що еквівалентно 346 980,55 гривень (том 1 а.с. 5).

Згідно виконавчого напису нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіної Ліани Леонідівни від 25 серпня 2009 року № 7903 запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_3 , яке на підставі кредитного договору № ML-301/077/2008 від 22.02.2008 року та договору іпотеки № РML-301/077/2008 від 22.02.2008 року передано в іпотеку Закритому акціонерному товариству «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк». За рахунок звернення стягнення на заставлене нерухоме майно запропоновано задовольнити вимоги Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» в розмірі 109 579,96 доларів США, що за курсом НБУ на 18.08.2009 року становить 895 319, 08 грн. з урахуванням: сума основного боргу 98 235 доларів США; сума відсотків за користування кредитними коштами 11 344,96 доларів США; пеня за прострочення виконання зобов`язань 39 992,70 грн.; сума за вчинення виконавчого напису 1700,00 грн. Всього сума заборгованості, яка підлягає стягненню складає 897 019,08 грн. (том 1 а.с. 166).

Згідно відповіді Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області № 0314/3741/17 від 14 березня 2017 року встановлено, що 31 серпня 2009 року до відділу на примусове виконання надійшов виконавчий напис № 7903 від 25 серпня 2009 року, виданий НДМНО Вдовіною Л.Л., про звернення стягнення на майно ОСОБА_3 , а саме на домоволодіння АДРЕСА_2 , в рахунок погашення заборгованості в розмірі 897 019,08 грн. на користь ПАТ «ОТП Банк». 02 вересня 2009 року за вищевказаним виконавчим документом було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 01 лютого 2010 року, керуючись п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (стягувач перешкоджає провадженню або не здійснює авансування) державним виконавцем була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу, та разом з виконавчим документом направлено на адресу стягувача (том 1 а.с. 152).

Також, в судому засіданні встановлено та визнавалося сторонами, що під час розгляду у суді даної справи відповідач ОСОБА_10 здійснювала часткове погашення заборгованості за відсотками, внаслідок чого заборгованість за відсотками станом на 12.04.2017 року становить 12 925,07 доларів США, що підтверджується розрахунком заборгованості станом на 12.04.2017 року (том 1 а.с. 167-168).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої 1 інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_10 прострочила погашення поточних платежів за кредитним договором та не повернула отримані кредитні кошти не виконавши взятих на себе зобов`язань, а тому позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в частині пред`явлення вимог до ОСОБА_10 підлягають задоволенню та з відповідача ОСОБА_10 слід стягнути заборгованість за кредитним договором № ML-301/077/2008 від 22.02.2008 року станом на 30.03.2016 року у розмірі 111 160,07 доларів США, що еквівалентно 2 939 038,90 грн. за офіційним курсом НБУ (за 1 долар США - 26,4397 грн.), яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 98 235,00 доларів США, що еквівалентно 2 597 252,06 грн. та відсотків за користування кредитом у розмірі 12 925,07 доларів США, що еквівалентно 341 786,84 грн.

Із вказаним висновком суду 1 інстанції колегія суддів погоджується.

Так, з ч. 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

З матеріалів справи вбачається, що банк взяті на себе зобов`язання виконав у повному обсязі, а відповідач в порушення умов договору належним чином не виконував свої зобов`язання, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір є правомірним, оскільки його недійсність законом прямо не встановлена та судом він недійсним не визнаний, а тому відповідно до ст. 204 ЦК України, є правомірним і повинен виконуватися, виходячи зі змісту норм матеріального права та з урахуванням умов і змісту самого договору.

За змістом ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З матеріалів справи не вбачається, що існуюче зобов`язання між сторонами було виконано, або припинено іншим шляхом, передбаченим ст. ст. 600-609 ЦК України.

Отже, суд першої інстанції вірно встановив, що взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав, у зв`язку з чим існує заборгованість, яка дійсно підлягає стягненню на користь позивача в розмірі визначеному судом 1 інстанції, станом на 30.03.2016 року у сумі 111 160,07 доларів США, що еквівалентно 2 939 038,90 грн. за офіційним курсом НБУ (за 1 долар США - 26,4397 грн.), яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 98 235,00 доларів США, що еквівалентно 2 597 252,06 грн. та відсотків за користування кредитом у розмірі 12 925,07 доларів США, що еквівалентно 341 786,84 грн.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що суд 1 інстанції безпідставно не взяв до уваги те, що банк звернувся до суду із пропуском строку позовної давності, оскільки як вбачається із розрахунку заборгованості по кредитному договору № ML-301/077/2008 від 22.02.2008 року, станом на 12.04.2017 року останній платіж у сумі 69,17 доларів США в рахунок погашення кредиту було зроблено 10.09.2008 року, а згідно умов договору, при відсутності платежу в зазначений строк з наступного дня позивачу стає відомо про порушення його прав, у зв`язку з чим, починається перебіг трирічного строку позовної давності, тобто права банку на звернення до суду з вимогою захисту своїх прав та інтересів. Таким чином, строк позовної давності на думку апелянта сплинув 11.09.2011 року, а позивач звернувся із позовом до суду 18.08.2016 року з пропуском строку позовної давності. Також посилався на правовий висновок ВСУ у справі №6-1996цс16, відповідно до якого переривання позовної давності можливе виключно в межах позовної давності, а тому вважав, що укладений між ТОВ Факторинг Україна та ОСОБА_10 27.02.2014 року додатковий договір № 1 до кредитного договору № ML-301/077/2008 від 22.02.2008 року не можливо вважати перериванням перебігу позовної давності, оскільки позовна давність сплинула ще 11.09.2011 року, колегія суддів не бере до уваги виходячи з наступного.

Як вбачаться із матеріалів справи, 27 лютого 2014 року між ПАТ «ОТП Банк», який діє на підставі договору комісії укладеного 29.06.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_10 було укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору № ML-301/077/2008 від 22 лютого 2008 року, відповідно до якого сторони домовились внести зміни та доповнення до кредитного договору. П. 3 частини № 1 кредитного договору викладено в наступній редакції: п. 3 Сторони наступним домовились: 3.1.3 27 лютого 2014 року та до повного погашення Боргових зобов`язань за Кредитним договором для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись процентна ставка у розмірі 0,00 %. Згідно п. 2.1.2.1 У випадку невиконання Позичальником боргових зобов`язань понад 92 календарних днів чи невиконання позичальником або третіми особами інших умов кредитного договору, документів забезпечення та/чи будь-яких інших умов договорів (правочинів) укладених між банком та позичальником, та/чи між кредитором та позичальником та/чи між банком та третіми особами, та/чи між кредитором та третіми особами, що існували на момент укладання кредитного договору чи цього додаткового договору, чи таких, що будуть укладені в майбутньому, понад 30 календарних днів, та/або у випадку пред`явлення будь-яких позовів відносно предмета іпотеки на суму, що складає більш ніж 10% від ринкової вартості предмета іпотеки, та/або у випадку пред`явлення будь-яких позовів відносно позичальника на суму (ціну), що складає більш ніж 10 % від розміру (суми) кредиту, та/або у випадку пред`явлення позичальником та/або третіми особами, будь-яких позовів до банку/кредитора на суму (ціну), що складає більш ніж 10 % від розміру (суми) кредиту, сторони домовились, що позичальник вважається таким, що допустив істотне порушення умов кредитного договору у зв`язку з чим позичальник зобов`язаний погасити боргові зобов`язання в повному обсязі та в строки відповідно до п.п. 2.1.5.2 цього додаткового договору. Відповідно до п. 2.1.5.3. сторони домовились, що до будь-яких вимог кредитора до позичальника буде застосовуватись позовна давність у 5 років (том 1 а.с. 99-100).

Також, 27 лютого 2014 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_10 було укладено угоду про порядок врегулювання відносин, що пов`язані з Кредитним договором від 22.02.2008 року № ML-301/077/2008, згідно пункту 1 якого сторони прийшли згоди про добровільну реалізацію Предмету іпотеки з метою погашення боргових зобов`язань за Кредитним договором, з урахуванням положень цієї угоди (том 1 а.с. 98).

Отже, укладаючи 27.02.2014 року додатковий договір № 1 до кредитного договору №ML-301/077/2008 від 22 лютого 2008 року ОСОБА_10 в повній мірі виразила своє волевиявлення та визнала чинність та дійсність кредитного договору та наявність заборгованості.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивач не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, оскільки згідно із ч. 1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч., ч. 1, 5, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду в оскарженій частині відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід в оскарженій частині залишити без змін.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 липня 2018 року ОСОБА_10 відстрочено сплату судового збору за подачу її апеляційної скарги на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2017 року, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Враховуючи зазначене, необхідно стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП - НОМЕР_2 ) на користь держави суму відстроченого судового збору в розмірі 66 112, 74 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2017 року в оскарженій частині - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП - НОМЕР_2 ) на користь держави суму відстроченого судового збору в розмірі 66 112, 74 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: