справа № 489/468/19 провадження №2-о/489/33/19
РІШЕННЯ

Іменем України

15 липня 2019 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.

секретаря судового засідання Коденко К.В.

за участю:

заявника ОСОБА_1 ,

представників заінтересованих осіб Верби М.Л. , Мальченко К. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Управління Державної міграційної служби Інгульського районного відділу міста Миколаєва, Центр реінтеграції бездомних громадян Миколаївської міської ради, про встановлення факту постійного проживання на території України

встановив:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 та 13.11.1991.

Як на підставу заявлених вимог вказав, що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві та з 20.04.2012 зареєстрований в Центрі реінтеграції бездомних громадян за адресою: АДРЕСА_1 , як особа без визначеного місця проживання. До вказаного центру звернувся за допомогою у зв`язку з відсутністю житла, паспорту та джерел до існування. А тому, для отримання паспорту громадянина України йому необхідно надати підтвердження факту постійного проживання на території України на 24 серпня або 13 листопада 1991 року. Зазначив, що разом з батьками проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . У 1987 році під час відбування покарання знятий з місця реєстрації. Після відбування покарання він повернувся додому та продовжив проживати за вказаною адресою без реєстрації. В 1990 році у зв`язку з тим, що одна з кімнат перебувала в аварійному стані, квартира стала непридатною для проживання, внаслідок чого його з родиною переселили в будинок АДРЕСА_3 . У вказаному будинку проживав до 1994 року, а з 18.03.1992 по 08.06.1993 працював в ПАТ «Суднобудівний завод «Лиман» ковалем в механічному цеху. В період з 1994 року по 2012 рік був тричі засуджений, батьки його померли, будинок продали. З тих пір проживає в різних місцях. Паспорт громадянина України не отримував. 04.03.2014 начальником Ленінського РВ у м. Миколаєві УДМС України в Миколаївській області його особу встановлено без належності до громадянства будь-якої держави.

Даний факт заявнику необхідно встановити для отримання паспорта громадянина України та на підставі нього вирішити свої життєві проблеми.

Заявник у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник Центру реінтеграції бездомних громадян Миколаївської міської ради просила заяву задовольнити, а представник Управління Державної міграційної служби Інгульського районного відділу міста Миколаєва вирішити відповідно до наявних у справі доркізв.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає заяву обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно посвідчення про взяття на облік за № 3357 від 18.12.2018 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в центрі реінтеграції бездомних громадян як особа, яка не має постійного місця проживання.

Довідкою ПАТ «Суднобудівний завод «Лиман» від 22.02.2013 підтверджено, що заявник ОСОБА_1 дійсно в період з 18.03.1992 по 08.06.1993 працював на підприємстві на той час мало назву «Чорноморський судно механічний завод» ковалем в механічному цеху.

Із довідки про звільнення серії МИК № 1324 вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, раніше судимого 1981 року, 1984 року, 1994 року та 1997 року за ст. 206 ч. 3 КК України до 4 років позбавлення волі, відбував покарання в Казанківській виправній колонії № 93 управління Державного департаменту України з питань виконань у Миколаївській області з 14.04.2005 по 11.04.2012 за вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 30.06.2005 за ст. 121 ч. 2 КК України.

Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20.11.1997 також встановлено, що ОСОБА_1 раніше було засуджено 19.10.1981 Заводським районним судом м. Миколаєва, 05.04.1984 Ленінським районним судом м. Миколаєва, 21.11.1986 Заводським районним судом м. Миколаєва, 19.08.1987 Заводським районним судом м. Миколаєва за ч. 3 ст. 81 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого по відбуттю строку покарання 13.12.1990, 18.04.1994 Жовтневим районним судом Миколаївської області та 20.11.1997 Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч. 3 ст. 206 КК України до 4 років позбавлення волі.

Листом Заводського РВ у м. Миколаєві УДМС України в Миколаївській області від 22.02.2018 № 2/3-1392 повідомлено, що відповідно до заяви про видачу паспорта (Ф-1) на громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , він 14.04.1982 в Заводському РВ м. Миколаєва отримував паспорт колишнього СРСР серії НОМЕР_1 . Також повідомлено, що ОСОБА_1 надавав до Ленінського РВ у м. Миколаєві УДМС України в Миколаївській області 01.11.2013 заяву про втрату паспорта колишнього СРСР.

У листі УДМС України в Миколаївській області від 22.07.2013, адресованому ОСОБА_1 , повідомлено, що у зв`язку з втратою паспорта громадянина колишнього СРСР йому необхідно звернутись з заявою про втрату паспорта до територіального підрозділу УДМС за місцем реєстрації проживання або перебування. Після проведення необхідних перевірок видається паспорт громадянина України або довідка про те, що особу заявника встановлено належності до громадянства будь-якої держави. Одночасно роз`яснено, що для документування паспортом громадянина України необхідно встановити належність до громадянства України, у зв`язку з тим, що він на території України не був зареєстрований станом на 24.08.1991 або 13.11.1991, тому йому необхідно звернутись до суду з позовом про встановлення факту постійного проживання на території України у вказаний період та в подальшому подати клопотання до територіального підрозділу УДМС про встановлення належності до громадянства України.

Довідкою від 04.03.2014 № 771 підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , звертався до ДМС Ленінського РВ у м. Миколаєві із заявою про видачу паспорта громадянина України та встановлення особи. Проведеною за заявою перевіркою встановлено особу заявника, але не встановлено належність до громадянства будь-якої держави.

Актом Білозірської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 16.04.2019 встановлено, що ОСОБА_1 після звільнення з місця позбавлення волі, засудженого за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 19.08.1987 за ч. 3 ст. 81 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого по відбуттю строку покарання 13.12.1990, в період з січня 1991 року по лютий 1992 року проживав за адресою: АДРЕСА_4 .

З довідки Білозірської сільської ради № 921 від 16.04.2019 видно, що ОСОБА_1 на території сільської ради не був зареєстрований, але з підтвердження свідка ОСОБА_4 , копію паспорта якого долучено до матеріалів справи, з січня 1991 року по лютий 1992 року проживав в с. Білозірка (Бармашове) за вищезазначеною адресою.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 підтвердив факт проживання заявника ОСОБА_1 протягом 1991 року в с. Бармашове.

Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права та інтересу.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 293 ЦПК України суд розглядає справи встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про громадянство України» визначено, що громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 р.

Відповідно до пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 № 215, із змінами, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13.11.1991, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991.

У пункті 44 наведеного Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24.08.1991 на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 № 5 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до позиції, наведеної у постанові Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №363/214/17-ц, перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому не виключається встановлення факту постійного проживання на території України.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991, який має юридичне значення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про доведеність заявником факту постійного проживання на території України на вказані ним дати, що має для нього юридичне значення - оформлення паспорта громадянина України, а тому заява підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 4, 5, 293, 315, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва на території України станом на 24.08.1991 та 13.11.1991.

Судові витрати з розглядом справи покласти на заявника.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з пунктом 15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

заявник: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

заінтересована особа: Управління Державної міграційної служби Інгульського районного відділу міста Миколаєва, місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. 12 Поздовжня, 42-А;

заінтересована особа: Центр реінтеграції бездомних громадян Миколаївської міської ради, місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Кругова, 47.

Повний текст судового рішення складено 18.07.2019.

Суддя І.В.Коваленко