ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6375/19 Справа № 188/660/18 Суддя у 1-й інстанції - Бурда П. О. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі

апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк

на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2019 року

по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк, яке згідно затвердженої нової редакції Статуту на підставі рішення Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 року № 519, змінило найменування банку на Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк (далі АТ КБ ПриватБанк, банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі Генеральна угода) б/н від 21.07.2014 року відповідач отримав кредит в сумі 18 523,84 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється починаючи з 1по 25 число кожного місяця, відповідач надає позивачу грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Генеральна угода разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та позивачем договір.

Відповідач зобов`язання належним чином не виконував, тому станом на 15.04.2018 року за ним утворилася заборгованість перед позивачем в розмірі 54 686,29 грн., яка складається із: 18 523,84 грн. заборгованість за кредитом; 12 642,51 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 19 249,17 грн. заборгованість за пенею та комісією; 4 270,77 грн. штраф відповідно до пункту 2.2. Генеральної угоди.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором № б/н від 21.07.2014 року в розмірі 54 686,29 грн. та судовий збір в розмірі 1 762,00 грн.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 22.04.2019 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі АТ КБ ПриватБанк, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у відповідача мається заборгованість по Генеральній угоді, укладеній 21.04.2014 року між позивачем та відповідачем, а предметом розгляду справи № 188/1087/14-ц була заборгованість за кредитним договором б/н від 08.10.2010 року. Згідно з наданим розрахунком заборгованості та виписки по карті відповідач сплачував заборгованість, але її було недостатньо для погашення платежів, на підставі чого йому нараховано пеню та штрафні санкції.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом першої інстанції установлено, що сторони 21.07.2014 року уклали Генеральну угоду, відповідно до якої АТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 з метою створення задовільних умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № SAMDN9460 від 08.10.2010 року (далі Договір 1). У п.1.1.2 Генеральної угоди зазначено, що заборгованість за Договором 1 з дати підписання угоди складає 19 980,84 грн. Пунктом 1.1.3 передбачено дату закінчення погашення заборгованості по Договору 1 31.07.2016. Пунктом 2.1 Генеральної угоди передбачено, що банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 18 523,84 грн. на строк 24 місяці з 21.07.2014 року по 31.07.2016 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку для споживчих цілей в сумі 18 523,84 грн. в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків в розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, у зазначені в заяві, Умовах і правилах, строки. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31.07.2016 року.

Відповідач зобов`язання належним чином не виконував, тому станом на 15.04.2018 року за ним утворилася заборгованість перед позивачем в розмірі 54 686,29 грн., яка складається із: 18 523,84 грн. заборгованість за кредитом; 12 642,51 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 19 249,17 грн. заборгованість за пенею та комісією; 4 270,77 грн. штраф відповідно до пункту 2.2. Генеральної угоди.

Також встановлено, що заборгованість за договором від 08.10.2010 року в сумі 21 749,51 грн., яка складається із: 9 711,62 грн. заборгованість за кредитом; 10 526,01 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 1 011,88 грн. штраф (процентна складова), вже стягнута з ОСОБА_1 заочним рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 08.10.2014 року у справі № 188/1087/14-ц.

Із заробітної плати відповідача утримувалася заборгованість протягом 2016-2018 років на користь позивача, що підтверджується довідками, виданими філією Павлоградське регіональне управління по водопостачанню та очистці каналізаційних стоків Приватного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля.

Відповідач подав до суду супровідний лист від 22.11.2018 року з постановою про закінчення виконавчого провадження ВП № 49930459 від 22.11.2018 року, відповідно до якої державним виконавцем Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області Муштей Ю.А. закінчено примусове виконання виконавчого листа № 188/1087/14-ц виданого 23.12.2014 року Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 21 749,51 грн. з ОСОБА_1 на користь АТ КБ ПриватБанк у зв`язку з його фактичним виконанням, борг сплачено.

Судом досліджувались матеріали цивільної справи № 188/1087/14-ц, провадження № 2/188/515/2014 за позовом АТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, з якої вбачається, що позивач звернувся 20.06.2014 року до суду з позовними вимогами до ОСОБА_1 Його позовні вимоги були обґрунтовані тим, що згідно з Анкетою-заявою № SAMDN9460 від 08.10.2010 року відповідачу видано платіжну картку для отримання заробітної плати та кредитну карту з кредитним лімітом, бо він працював в СФГ Вільне трактористом.

У зв`язку з неявкою відповідача, суд ухвалив у справі заочне рішення про стягнення з відповідача заборгованості на користь позивача в сумі 21 749,51 грн., яка складається із: 9 711,62 грн. заборгованість за кредитом; 10 526,01 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 1 011,88 грн. штраф (процентна складова).

Рішення суду набрало законної сили 05.12.2014 року, на підставі якого був виданий виконавчий лист 23.12.2014 року про стягнення заборгованості та виконавчий лист від 08.10.2014 року про стягнення судових витрат з ОСОБА_1 на користь АТ КБ ПриватБанк.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності та недоведеності, прийшовши до висновку, що сума заборгованості, зазначена в Генеральній угоді, укладеній між сторонами 21.07.2014 року в розмірі 18 523,84 грн., раніше входила в суму боргу за первісним кредитним договором від 08.10.2010 року в розмірі 21 749,51 грн., яка була стягнута з відповідача на користь позивача заочним рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 08.10.2014 року у справі № 188/1087/14-ц, що було повністю виконане у примусовому порядку Павлоградським МВ ДВС. Позивач не повідомив суд про існування заочного рішення суду, ухваленого в спорі між тими самими сторонами і з тих же підстав спору та приховав від суду факт примусового виконання цього рішення суду. Позивач, змінивши предмет спору, не надав суду належного розрахунку заборгованості, з якого можна було б встановити реальну заборгованість відповідача після виконання попереднього рішення суду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно із вимогами статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, у встановлений строк, згідно умов договору та вимог закону.

Відповідно до вимог статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із статтею 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням. Заміна боргу позиковим зобов`язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу).

Відповідно до умов пункту 2.1 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості (приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт) банк надав позичальнику ОСОБА_1 терміновий кредит в розмірі 18 523,84 грн. на строк 24 місяців з 21.07.2014 року по 31.07.2016 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в обмін на зобов`язання позичальника повернути кредит, сплатити відсотки в розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом у вказані в заяві, Умовах та правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється з 1 по 25 число кожного місяця позичальник здійснює повернення кредиту банку в розмірі 926,93 грн. для погашення заборгованості по кредиту, яка складається із заборгованості по кредиту, процентів, а також інших витрат відповідно до Умов та правил. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31.07.2016 року.

Підпунктами 1.1.2, 1.1.3 Генеральної угоди визначена заборгованість за Договором 1 з дати підписання Генеральної угоди становить 19 980,84 грн., остання дата погашення заборгованості за договором 31.07.2016 року.

Сторони згідно із підпунктом 1.1.1 Генеральної угоди, погодили по Договору 1 зменшити розмір заборгованості, яка виникла в період з дати надання кредиту, а саме: відсотки на 3 044,92 грн.; комісію на 0,0 грн.; пеню на 0,0 грн.; штраф на 1 398,55 грн.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність. Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

З наданого розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем здійснено нарахування відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 18 %. Разом з тим, в Генеральній угоді визначено розмір відсотків 1,5 %. Докази які б підтвердили домовленість сторін про збільшення відсоткової ставки за користування кредитом матеріали справи не містять.

Позивач не довів наявності у відповідача заборгованості у вказаному ним розмірі. Так, позивач не надав суду жодного доказу, який би свідчив про отримання відповідачем кредиту в розмірі 18 523,84 грн. чи перерахування цих коштів на платіжну картку відповідача, як про це зазначено у п.2.1 Генеральної угоди. Саме по собі підписання Генеральної угоди від 21.07.2014 року не підтверджує отримання коштів по кредиту.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, що визначено статтею 82 ЦПК України.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк залишити без задоволення.

Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 09 липня 2019 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко