Якимівський районний суд Запорізької області
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 330/2636/18

2/330/129/2019

"18" червня 2019 р. Якимівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Нестеренко Т.В.,

при секретарі - Корнієнко М.М.,

за участю представника позивача - Касьяненка М.І.

за участю представника відповідача - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Якимівка Запорізької області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросіненергія`Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення збитків.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ТОВ «Агросіненергія`Плюс» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення збитків, мотивуючи тим, що на підставі договору оренди, укладеного у жовтні 2007 року між підприємством ТОВ «Агросіненергія`Плюс» та ОСОБА_2 , спадкоємець якої на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом є ОСОБА_3 , ТОВ "Агросіненергія Плюс" здійснює користування земельною ділянкою, площею 10,8279, яка розташована на території Переможненської сільської ради, контур 141, для ведення товарного виробництва. Пунктом 12.5 Договору оренди передбачено, що у разі смерті фізичної особи - Орендаря, права за Договором оренди переходять до спадкоємців. Перехід права власності на орендовану земельну ділянку не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Вищевказаний договір оренди пройшов реєстрацію у Якимівському районному відділі Запорізької регіональної філії ДП "Центр ДЗК при державному комітеті України по земельним ресурсам" та продовжував діяти у 2017 році. Стаття 125 ЗК України передбачає підстави виникнення права на земельну ділянку, а саме - право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно зі ст. 126 ЗК України оформлення речових прав на земельну ділянку здійснюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. В порушенні вищевказаних норм права з весни 2017 року користування земельними ділянками почав здійснювати ОСОБА_1 , який провів посів насіння соняшнику. Факт переходу права власності на земельну ділянку в порядку спадкування до ОСОБА_3 та користування ОСОБА_1 орендованою нашим підприємством земельною ділянкою було встановлено рішенням Якимівського районного суду Запорізької області по цивільній справі № 330/1437/17 від 27.12.2017 року, яке вступило в законну силу. Відповідно до затвердженого плану у 2017 році наше підприємство з урахуванням агротехнічних норм та правил на орендованій ОСОБА_2 земельній ділянках планувало здійснити посів сої та отримати вражай на рівні 30 ц з га. Однак в наслідок неправомірних дій ОСОБА_1 зробити це не змогло, в наслідок чого підприємству спричинені збитки у розмірі 173247,75 грн., виходячи з наступного розрахунку: 10,8279 га х 2,56 т га х 11289,24 грн. - 139683,49 грн., де: 10,8279 га - загальна площа земельної ділянок, 2,56 т га - середня врожайність сої відповідно до даних бухгалтерського обліку нашого підприємства (форма 29-сг додається);11289,24 грн. (в т.ч. ПДВ) - середньо ринкова вартість сої за 1 т га (довідка додається); 139683,49 грн. - витрати при вирощуванні сої (12900,33 грн. (в т.ч. ПДВ) х 10,8279 га, калькуляція витрат на 1 га додається). Відповідно до ст. 509 ЦК України Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 156 ЗК України передбачено, що власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. За таких обставин вважаємо, що в наслідок неправомірних дій ОСОБА_1 та невикористання орендованих земельних ділянок нашому підприємству спричинені збитки у розмірі 173247,75 грн.. Іншого позову до відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав не заявлялося. На підставі вищевикладеного просить задовольнити позов. Стягнути з ОСОБА_1 на користь нашого підприємства збитки у розмірі 173247,75грн.. Стягнути з ОСОБА_1 на користь нашого підприємства усі понесені по справі судові витрати.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що в провадженні Якимівського районного суду Запорізької області знаходиться цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросіненергія`Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення збитків. Із позовною заявою повністю незгоден з наступних підстав:

1. Позивач при обґрунтуванні своєї позовної заяви посилався на ст. 509, 611 ЦК України, а також на ст. 156 Земельного кодексу України. Вважаємо за неможливе застосування вищезазначених норм права до спірних правовідносин. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 509 ЦК України, Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2)зміна умов зобов`язання;

3)сплата неустойки;

4)відшкодування збитків та моральної шкоди.

За таких обставин, вищезазначені норми права застосовуються лише у випадку порушення однією із сторін зобов`язань, а саме - Договору. Проте будь-яких Договорів ОСОБА_1 із ТОВ «Агросіненергія «Плюс» не укладав, а значить не порушував їх та взагалі не міг порушити (оскільки їх не існує). У такому випадку будь-яких підстав для застосування ст. 509 та ст. 611 ЦК України не має. Відповідно до ст. 156 ЗК України, Власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок: а) вилучення (викупу) сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для потреб, не пов`язаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом; б) тимчасового зайняття сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для інших видів використання; в) встановлення обмежень щодо використання земельних ділянок; г) погіршення якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей

сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників; ґ) приведення сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників у непридатний для використання стан; д) неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки; е) використання земельних ділянок для потреб нафтогазової галузі. В той же час статтею 157 ЗК України, встановлено порядок відшкодування збитків власникам земельних ділянок та землекористувачам. Відповідно до ч. 1 та ч.3 ст. 157 ЗК України, Відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України. Таким чином, для застосування статті 156 ЗК України, необхідно було скористатися Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам затвердженою Постановою КМУ від 19 квітня 1993 року. Відповідно п. 2 Порядку, Розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольськими міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. Результати роботи комісій оформлюються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії. Звертаю увагу суду на те що, будь-яких доказів дотримання положень вищенаведеного порядку в матеріалах даної цивільної справи не існує. Розрахунки збитків здійснені позивачем самостійно. Компетентна комісія будь-яких актів не складала розмір збитків не визначала. Крім того, вважаємо, що взагалі ст. 156 ЗК України, взагалі не застосовується до спірних правовідносин, оскільки мається на увазі правомірне використання (у випадку суспільної необхідності) земельної ділянки. 3. Більше того, вважаємо, що ст. 509, 611 ЦК України, та ст. 156 ЗК України, регулюють

різні правовідносини, а їх одночасне застосування неможливе, оскільки вони взаємовиключні. 4. У своїй позовній заяві Позивач навів розрахунок збитків а саме: площа земельної ділянки на якій позивач планував провести посів сої, складає 10,8279 га; середня врожайність сої відповідно до даних бухгалтерського обліку підприємства 2,56 т/га; середня ринкова вартість сої за 1 т/га 11289,24 грн (з ПДВ); витрати на вирощування сої 139683,49 грн.. Більше того, в матеріалах цивільної справи міститься повідомлення Держстату у Запорізькій області, відповідно до якого, вартість сої станом на 01.11.2017 року склала 9407,7 гривень за тонну без урахування ПДВ. Проте Позивач у своїх розрахунках, зазначає вартість сої з урахуванням ПДВ, а саме зазначає, що вартість сої становить 11289,24 грн. (вартість з ПДВ). Позивач незаконно та безпідставно нарахував податок на додану вартість на збитки. Відповідно до ч. 1 ст. 163 Податкового кодексу України: «Об`єктом оподаткування резидента є: - загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; -доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); - іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України». Таким чином, нарахування податку на додану вартість, на збитки діючим законодавством не передбачено. А значить, що розрахунок збитків є необгрунтованим та незаконним. Більше того, в матеріалах справи відсутні докази того, що ТОВ «Еліта-Агроінвест» є платником такого податку. Суд також має скептично поставитися до Довідки наданої Позивачем, щодо врожайності сої на підприємстві у 2017 році, оскільки Позивач є заінтересованою стороною у даній справі. 5. 18.06.2018 року Якимівський районний суд Запорізької області виніс Ухвалу по справі № 330/227/18, якою затвердив мирову угоду між ОСОБА_3 (власницею спірної земельної ділянки по даній справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агросіненергія «Плюс». Мировою угодою встановлено, що за період з 2009 року по 2017 рік у ТОВ «Агросіненергія «Плюс» винкла заборгованість з орендної плати перед ОСОБА_3 у розмірі 40414 грн.. Таким чином, Позивач дев`ять років не сплачував орендну плату за спірну земельну ділянку, а тепер ще й намагається стягнути збитки. Вищенаведеною ухвалою суду було достроково розірвано Договір оренди земельної ділянки площею 10,8279 га, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території колишньої Переможненської сільської ради Якимівського району Запорізької області, від 10 жовтня 2007 року, укладений між ОСОБА_5 та ТОВ «Агросіненергія «Плюс», та який було зареєстровано 22 грудня 2008 року у Якимівському відділі ЗРФ ДП ЦДЗК. Таким чином, Позивач безпідставно посилається на Договір оренди земельної ділянки, який на теперішній час втратив чинність. За таких обставин, вважаємо, що права користувача визначені у Договорі оренди землі, який втратив свою чинність, не підлягають захисту. Крім того, слід також зазначити, що земельна ділянка яка знаходиться у власності ОСОБА_3 не знаходиться на зрошенні. У той же час, така сільськогосподарська культура як

соя, без зрошення взагалі не росте. А тому, посилання Позивача про наміри посіяти саме на цій земельній ділянці сою та отримати врожай 2,56 га є безпідставними. Крім того, вважаємо що Позивач не надав суду доказів, чи була у ТОВ «Агросіненергія «Плюс» технічна можливість, а також фінансова можливість, сіяти сою на спірній земельній ділянці. Позивач також не довів характер спірних правовідносин, оскільки у випадку відсутності укладених договорів, необхідно на нашу думку застосовувати положення цивільного кодексу України, що регламентує деліктні (позадоговірні) зобовязання. Позивач також не навів доказів, чи є ТОВ «Агросіненергія «Плюс» платником податку на додану вартість, чи

нараховуються податки на збитки. Всі ці обставини мають важливе значення для правильного та об`єктивного вирішення цивільної справи. На нашу думку Позивач не довів ті обставини що в нього, є збитки, а також не довів їх розмір. У матеріалах справи відсутня бухгалтерська (фінансова) та податкова звітність, яка б свідчила про наявність збитків, а саме: баланс підприємства, фінансові звіти, податкові звіти. У матеріалах справи також відсутня інформація про наявність у Позивача технічної, а також фінансової можливості виростити врожай сої на спірних земельних ділянках. Так, у матеріалах справи відсутня інформація про наявність у Позивача станом на квітень травень 2017 року спеціальної техніки, а саме тракторів, сівалок, насіння сої, добрив та інше. Позивач безпідставно зазначає, що ОСОБА_1 було самовільно зайнято спірну земельну ділянку, оскільки остання добровільно була передана для використання Позивачем ще у 2015 році. На підставі вищенаведеного, просить у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросіненергія «Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення збитків у розмірі 173247,75 грн. відмовити у повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, мотивуючи тим, що із позовними вимогами вони повністю незгодні з наступних підстав: 1 .Позивачем до позовної заяви додано копію листа Головного управління статистики у Запорізькій області № 10-05/06 від 10.01.2018 року. Відповідно до вищезазначеного листа управління статистики повідомляє директора ТОВ «Еліта Агроінвест» ОСОБА_6 про середню ціну реалізації бобів сої. Зважаючи на те, що ТОВ «Еліта Агроінвест» не є учасником даної цивільної справи, вищезазначений лист не можна приймати в якості належного доказу по цій справі. 2. До позовної заяви також додано план схему контуру 141, на якому відображено місце розташування земельних ділянок ОСОБА_7 та ОСОБА_5 .. Позивачем також додано до позову Звіт про площі та валові збори сільськогосподарський культур, плодів, ягід і винограду на 1 грудня 2017 року, далі Звіт. Відповідно до пункту 1.2 Звіту -Виробництво культур технічних, у 2017 році Позивачем було посіяно та зібрано з политих полів 450 га сої. Обсяг виробництва з политих земель склав 11519,70 ц, тобто 25,6 центнерів з гектара. Тобто середня врожайність по підприємству відповідає врожайності зазначеної у позовній заяві. Відповідно до довідки Переможненського старостинського округу Якимівської селищної ради вих.№ 362 від 11.05.2019 року, Переможненський старостинський округ повідомляє про те, що в контурі № 141 на даний час земельні ділянки сільськогосподарського призначення (рілля) не зрошуються. Зрошувальна система в даному контурі відсутня. Саме в 141 контурі знаходиться земельна ділянка ОСОБА_3 , що успадкована після ОСОБА_5 .. Позивач надав суду план посівів на 2016-2017 роки. Проте із плану посіві не можливо встановити це план посівів саме на 2016 рік чи на 2017 рік. Крім того, відповідно до планів посіву на 2016-2017 роки, Позивач мав намір посіяти 471,6562 га сої в тому числі 75,7938 га сої на контурі № 141. В той же час, відповідно до Звіту соя у 2017 році була посіяна Позивачем саме на поливних землях, до яких не відноситься контур № 141. За таких обставин Звіт суттєво суперечить плану посівів на 2016-2017 роки. Оскільки для розрахунків середньої врожайності сої у 2017 році, бралася врожайність тільки з поливних земель, а контур 141 де знаходиться спірна земельна ділянка, є не поливним, товрожайність на поливних та не поливних землях мали б суттєві розбіжності. Посилання Позивача на середню врожайність на поливних землях є безпідставною. Відповідно до плану посівів на 2016-2017 роки заплановано посівів на загальній площі 1682,2208 га. В той же час відповідно до Звіту здійснено посівів на загальній площі 2340 га, що значно перевищує запланований обсяг посівів. Це також вказує на значні суперечності між Звітом та планом посівів. 3.Позивачем також додано до позову «Калькуляція Затрати сої на 1 га». Вказаний документ не містить дати складання, та за який період такі витрати були актуальними. В той же час у графі сир`є і матеріали визначено добрива та СЗР, проте не зазначена їх кількість асортимент а також вартість. У зв`язку із чим не можливо встановити чи відповідають планові витрати на добрива та СЗР, витратам для фактичного вирощування сої. Більше того, будь-які витрати визначені у вищенаведеному документі не підтверджені жодними доказами. Так, у матеріалах справи відсутні копії квитанцій про оплату насіння сої, дизельного пального, добрив та сзр. У матеріалах справи також відсутні будь-які докази вартості робіт. За таких обставин, визнати Калькуляцію Затрати сої належним доказом не представляється можливим. 4. До матеріалів цивільної справи Позивачем додане Рішення Якимівського районного суду Запорізької області № 330/1437/17 від 27.12.2017 року. Вказане рішення було прийнято за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросінергія Плюс», ОСОБА_3 , ОСОБА_8 про визнання права власності на врожай. Цивільна справа стосувалася саме врожаю за 2017 рік із земельної ділянки яка знаходилася у власності ОСОБА_5 та була успадкована ОСОБА_3 . Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на вирощений ним у 2017 році, на земельній ділянці, що належить ОСОБА_3 , врожай, було відмовлено у повному обсязі. Відмовлено було з тієї причини, що дійсним користувачем земельної ділянки у той період було ТОВ «Агросінергія Плюс». Таким чином, Позивач, відповідно до Рішення суду отримав врожай вирощений ОСОБА_1 , а тепер намагається стягнути збитки. Проте діючим законодавством не передбачено двічі притягувати особу до відповідальності за одне й те саме правопорушення.

Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, заслухавши думку учасників процесу, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступного.

Судом встановлено, що 10 жовтня 2007 року між ТОВ «Агросінергія Плюс» та ОСОБА_5 було укладено договір оренди земельної ділянки площею 10,8279 га, яка розташована на території Переможненської сільської ради, контур 141, для ведення товарного виробництва. Також слід зазначити, що в Договорі відсутній кадастровий номер земельної ділянки. Строк дії зазначеного Договору 10 (десять) років, оскільки Договір пройшов державну реєстрацію 22 грудня 2008 року, тобто до 22 грудня 2018 року. Відповідно до п.3.1 Договору оренди землі, після закінчення строку договору Орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 6 (шість) місяців до закінчення строку дії договору повідомити письмово Орендодавця про намір подовжити його, тобто не пізніше 22 червня 2018 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 гр. ОСОБА_5 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Згідно свідоцтва про право на спадщину від 21 червня 2016 року власником зазначеної ділянки являється ОСОБА_3 . Кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2 , площею 10,8279 га, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Переможненської сільської ради, контур 141, що належала за життя ОСОБА_5 , було встановлено в судовому засіданні 27 грудня 2017 року.

27 грудня 2017 року рішенням Якимівського районного суду Запорізької області по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Агросінергія Плюс», ОСОБА_3 , ОСОБА_8 про визнання права власності на врожай, який надійшов до суду 21.07.2017 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. В частині визнання права власності на врожай, зібраний з земельної ділянки кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2 , яка за життя належала ОСОБА_5 , відмовлено, на підставі того, що зазначена земельна ділянка була орендована ТОВ «Агросінергія Плюс», а ОСОБА_1 користувався вказаною земельною ділянкою без наявності на це правових підстав у період з 2015 по 2017 роки, сплачував земельний податок за вказану земельну ділянку, обробляв зазначену земельну ділянку.

18 червня 2018 року ухвалою Якимівського районного суду за правилами загального позовного провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «Агросінергія Плюс» про розірвання договору оренди землі та стягнення грошових коштів за користування земельною ділянкою у розмірі 40414 гривень 00 копійок, затверджено мирову угоду, укладену 18.06.2018 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Агросінергія Плюс», відповідно до якої Договір оренди земельної ділянки площею 10,8279 га, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2 , цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території колишньої Переможненської сільської ради Якимівського району Запорізької області, від 10 жовтня 2007 року, укладений між ОСОБА_5 та ТОВ «Агросінергія Плюс» та який було зареєстровано 22 грудня 2008 року у Якимівському відділі Запорізької регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Державному комітеті України по земельним ресурсам» було достроково розірвано з дня набуття чинності ухвали суду про затвердження мирової угоди, тобто з 10.07.2018 року.

В своїй позовній заяві позивач ТОВ «Агросінергія Плюс» зазначає, що відповідач ОСОБА_1 з весни 2017 року почав здійснювати користування земельною ділянкою та провів посів насіння соняшнику.

Щодо спричинення підприємству ТОВ «Агросінергія Плюс» збитків з урахуванням агротехнічних норм та правил на орендованій ОСОБА_5 земельній ділянці, шляхом здійснення користування зазначеною земельною ділянкою ОСОБА_1 , слід зазначити наступне. Так, відповідно до довідки Переможненського старостинського округу Якимівської селищної ради вих.№ 362 від 11.05.2019 року, Переможненський старостинський округ повідомляє про те, що в контурі № 141 на даний час земельні ділянки сільськогосподарського призначення (рілля) не зрошуються. Зрошувальна система в даному контурі відсутня. Саме в 141 контурі знаходиться земельна ділянка ОСОБА_3 , що успадкована після ОСОБА_5 .. Позивач надав суду в якості доказів план посівів на 2016-2017 роки, де для розрахунків середньої врожайності сої у 2017 році, бралася врожайність тільки з поливних земель, а контур 141 де знаходиться спірна земельна ділянка, є не поливним, відповідно врожайність на поливних та не поливних землях мали б суттєві розбіжності.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які б могли бути реально отримані. Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України). Підставою для відшкодування є наявність складу цивільного правопорушення, зокрема, об`єктивної та суб`єктивної сторони (шкоди, протиправного діяння її заподіювача, причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, вини останнього). За відсутності хоча б одного з елементів цього складу цивільно-правова відповідальність не настає. Зокрема, особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкода заподіяна не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

Пунктом "ґ" ч.З ст.152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відшкодування заподіяних збитків.

Відповідно до п. "д" ч. 1 ст.156 ЗК України, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Згідно з ч.2 ст.157 ЗК України, порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 р. №284 (далі - Порядок).

Пунктом 2 Порядку передбачено, що розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. До складу комісій включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих комітетів міських (міст обласного значення) рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, представники державних органів земельних ресурсів і фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад, на території яких знаходяться земельні ділянки. Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії.

Відповідно до пункту 3 Порядку, відшкодуванню підлягають збитки власників землі та землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. Неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян. Отже, належним та допустимим доказом заподіяння збитків, в тому числі у вигляді неодержаного » доходу, та їх розміру може бути лише встановлений п.2 вказаного Порядку акт комісії. Такий акт комісії суду в якості доказів не надавався, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Наявність обґрунтування можливості отримання прибутку не є підставою для його стягнення. Стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності. Для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10-11, 81-82, 141, 223, 247, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 156, 157 Земельного Кодексу України, ст.ст. 11, 509, 524, 525, 526, 530, 533, 610 - 612, 638, 640, 1046-1049, 1050 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросіненергія`Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення збитків - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі (якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки) повністю або частково шляхом подання до Запорізького апеляційного суду апеляційної скарги у письмовій формі з дотриманням вимог ст.356 ЦПК України, - протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту; учасником справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - з дня отримання копії повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску й з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Т.В. Нестеренко