ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/1036/19
Провадження № 22-ц/4820/1330/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя - доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Медведчук Н.Д.

за участю прокурора Коломий О.Є.

розглянув в спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні цивільну справу №670/422/19 за апеляційною скаргою заступника керівника Хмельницької місцевої прокуратури на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 24 травня 2019 року (суддя Карплюк О.І.) про закриття провадження у справі за позовом заступника керівника Хмельницької місцевої прокуратури в інтересах держави до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним наказу та витребування земельних ділянок.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

В січня 2019 року заступник керівника Хмельницької місцевої прокуратури звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 13.06.2017 року №22-11274-СГ, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельні ділянки загальною площею 2 га (кадастрові номери НОМЕР_1 та НОМЕР_2 по 1 га кожна) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташовані за межами населених пунктів Чабанівської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області; витребувати у ОСОБА_2 на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області земельні ділянки загальною площею 2 га (кадастрові номери НОМЕР_1 та НОМЕР_2 по 1 га кожна), що розташовані за межами населених пунктів Чабанівської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 24 травня 2019 року провадження в справі в частині позовних вимог до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про визнання недійсним наказу від 13.06.2017 року №22-11274-СГ про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність ОСОБА_1 закрито. Також закрито підготовче провадження по справі за позовом заступника керівника Хмельницької місцевої прокуратури в інтересах держави до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про витребування земельних ділянок та призначено справу до судового розгляду.

Не погоджуючись із цією ухвалою суду в частині закриття провадження у справі Хмельницька місцева прокуратура оскаржила її в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Апелянт зазначає, що вимога про визнання рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних правовідносин незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за ст. 16 ЦК України. Прокуратура вказує, що позовні вимоги до кількох відповідачів, серед яких є хоча б одна фізична особа мають розглядатися в одному провадженні, якщо такі вимоги однорідні, нерозривно пов`язані між собою та від вирішення однієї з них залежить вирішення інших вимог. На думку апелянта, помилковим є висновок суду, що позов у частині вимог про визнання недійсним наказу про затвердження землеустрою та надання земельної ділянки у власність ОСОБА_1 віднесено до компетенції господарських судів, а тому прокурор просив суд скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Прокурор Коломий О.Є. підтримала апеляційну скаргу з підстав у ній наведених.

Представник Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, відповідачі ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 до суду не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлені у відповідності до норм цивільно-процесуального законодавства.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Згідно положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог до ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області суд першої інстанції виходив з того, що спір в цій частині підлягає розгляду в порядку господарського судочинства та підвідомчий господарському суду.

Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Крім того, у статті 6 Конвенції, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції»).

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Згідно ст. 20 ЦПК України не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті) та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

З огляду на положення ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Разом з тим, нарівні із предметним критерієм для визначення юрисдикції має враховуватися також суб`єктний критерій.

У порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Позовні вимоги до кількох відповідачів, серед яких є хоча б одна фізична особа мають розглядатися в одному провадженні, якщо такі вимоги однорідні, нерозривно пов`язані між собою та від вирішення однієї з них залежить вирішення інших вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, прокурор оскаржує наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 13.06.2017 року №22-11274-СГ про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність ОСОБА_1 земельних ділянок загальною площею 2 га (кадастрові номери НОМЕР_1 та НОМЕР_2 по 1 га кожна) для ведення особистого селянського господарства. В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 02.08.2017 року №1213 та договору купівлі-продажу від 02.08.2017 року №1214 ОСОБА_1 спірні земельні ділянки продав ОСОБА_2 , а тому прокурор просить витребувати у ОСОБА_2 на користь держави в особі ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області земельні ділянки загальною площею 2 га (кадастрові номери НОМЕР_1 та НОМЕР_2 по 1 га кожна), що розташовані за межами населених пунктів Чабанівської сільської ради Хмельницького району.

З огляду на вищенаведене, судова колегія вважає, що у цьому випадку позовна вимога щодо визнання недійсним наказу може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за ст. 16 ЦК України в порядку цивільного судочинства, оскільки її основою метою пред`явлення є оспорення цивільного речового права ОСОБА_1 (права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації розпорядження суб`єкта владних повноважень.

Вирішення за правилами господарського судочинства такого спору в частині позовних вимог до юридичної особи, а за правилами цивільного судочинства - в частині позовних вимог до фізичних осіб порушуватиме принцип повноти, всебічності й об`єктивності з`ясування обставин справи, що випливає, зокрема, зі змісту ст. 12 ЦПК України, оскільки дослідження одного і того ж предмета, а також одних і тих самих підстав позову здійснюватиметься судами різних юрисдикцій, що не гарантує, на думку колегії суддів, дотримання принципу правової визначеності.

Враховуючи вищенаведене, помилковими є висновок суду першої інстанції про те, що позовна вимога до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про визнання недійсним наказу від 13.06.2017 року №22-11274-СГ про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність ОСОБА_1 підлягає розгляду в порядку господарського судочинства і, як наслідок, закриття провадження у справі в цій частині.

А тому, ухвала суду в частині закриття провадження у справі підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В силу положень п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2015 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги підлягає вирішенню судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу заступника керівника Хмельницької місцевої прокуратури задовольнити.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 24 травня 2019 року в частині закриття провадження скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 липня 2019 року.

Судді (підпис) А.П. Корніюк

(підпис) І.В. П`єнта

(підпис) О.І.Талалай

Згідно з оригіналом

Суддя А.П. Корніюк