АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/693/19
Тальнівського районного суду Черкаської області
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

17 липня 2019 р. м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі судді Новікова О.М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 14 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промінь-АА» про стягнення сум спричиненої шкоди -

в с т а н о в и в :

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено.

На вказане рішення позивач подав апеляційну скаргу.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 15 квітня 2019 року апеляційна залишена без руху у зв`язку з недоплатою судового збору у розмірі 5930 грн. 28 коп. з наданням апелянту строку для усунення недоліків.

ОСОБА_1 звернувся з клопотанням про зменшення розміру судового збору до фактично сплаченої ним суми у розмірі 3000 грн., мотивуючи доводи низьким рівнем доходів, перенесенням операції з тривалим та витратним реабілітаційним періодом. При цьому, суму 3000 грн. за судовий збір вважає співмірним його можливостям та рівнем доходів.

На підтвердження своїх доводів апелянт надав копію листка непрацездатності, виписний епікриз та довідку Державної фіскальної служби України про суми виплачених доходів та утриманих податків.

Розглянувши клопотання, суд дійшов таких висновків.

Однією з основних засад судочинства відповідно до пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

У пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року ЄСПЛ підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

Відповідно до практики ЄСПЛ пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає від держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Разом з тим, там де такі суди існують, гарантії, що містяться у статті 6 Конвенції, повинні відповідати, зокрема, забезпеченню ефективного доступу до цих судів для того, щоб учасники судового процесу могли отримати рішення, яке стосується їх «цивільних прав та обов`язків» (Рішення ЄСПЛ у справі «Гоффман проти Німеччини» («Hoffmann v. Germany») від 11 жовтня 2001 року, пункт 65; Рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» («Cudla v. Poland») від 26 жовтня 2000 року).

ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59). Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20 лютого 2014 року, пункт 111).

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (Рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункт 44; Рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).

Згідно з вимогами ч.1 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. Відповідно до ч. 3 цієї статті з підстав, зазначених в частині першій цієї статті, суд у порядку передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Підстави для відстрочення, розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати визначені у ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

Так, відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Згідно з частиною 2 цієї статті суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Таким чином, закон визначає вичерпні підстави зменшення розміру судового збору.

Аргументуючи доводи стосовно зменшення розміру судового збору, апелянт посилається на недостатній рівень доходів, проходження вартісного лікування.

З листка непрацездатності вбачається, що скаржник перебував на стаціонарному лікуванні з 08.02.2019 року по 15.02.2019 року, у зв`язку з чим звільнявся від роботи.

З виписного епікризу вбачається, що ОСОБА_1 поступив в хірургічне відділення «Васильївської ЦРЛ» в РРЗО 21.01.2019 року, виписаний 15.02.2019 року; діагноз: гнійна атерома спини; лікування: операція 08.02.2019 року «видалення атероми».

Доказів щодо вартості понесених витрат на лікування заявником не надано.

Таким чином, твердження про перенесення операції, що була дороговартісною для апелянта, придбання дорогих за вартістю ліків, тощо є голослівними.

З аналізу п.1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судові витрати» слідує, що для вирішення питання про відстрочення, розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру чи звільнення від сплати судового збору заявнику необхідно надати підтвердження того, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік, тобто за 12 місяців, що передують зверненню з відповідною заявою.

В довідці Державної фіскальної служби України від 23.05.2019 року сформовано відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків щодо ОСОБА_1 за період з 1 кварталу 2019 року по 1 квартал 2019 року, тобто лише за перший квартал 2019 року.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 за попередній рік отримував доходи від оренди земельної ділянки, отриманої у спадок від ОСОБА_2 . Такі відомості не відображені у наданій довідці ДФС від 23.05.2019 року.

За таких обставин, доводи апелянта про наявність підстав для зменшення судового збору не є обґрунтованими та підтвердженими достатніми, належними та допустимими доказами.

Тому клопотання, з наведених апелянтом підстав, не підлягає до задоволення у зв`язку з його необґрунтованістю.

Разом з тим, суд не вважає, що відмова в зменшенні судового збору є обмеженням в доступі до правосуддя в розумінні висновків, викладених в рішенні ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року.

Апеляційне провадження не може бути відкрито, оскільки апеляційна скарга не відповідає вимогам п. 3 ч. 4 ст. 356 ЦПК України, а саме: до апеляційної скарги не додано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до п. 1.6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011 року при подачі апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Нормами п. 1.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено ставки судового збору за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна уточненого позову в даному випадку визначена в сумі 595 352 грн. 40 коп.

Таким чином, розмір судового збору, який підлягав до сплати за подання позовної заяви, становив 5953 грн. 52 коп.

Отже, розмір судового збору за подання апеляційної скарги в даному випадку становить 8930 грн. 28 коп., виходячи з розрахунку 595 352 грн. 40 коп.* 1% * 150% = 8930 грн. 28 коп.

При зверненні з апеляційною скаргою сплачено судовий збір в розмірі 3000 грн.

Розмір недоплаченої суми складає 5 930 грн. 28 коп.

Судовий збір в розмірі 5930 грн. 28 коп. сплатити за такими реквізитами:

Рахунок: 0027. Отримувач: УК у м. Черкасах/Черкаси/22030101. Код ЄДРПОУ отримувача: 38031150. Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП). МФО банку: 899998. Код класифікації доходів бюджету: 22030101. У призначенні платежу вказати: «Судовий збір», пункт 1.6.

Оригінал квитанції про сплату судового збору надати до суду.

Таким чином, апелянту рекомендовано доплатити судовий збір в розмірі 5930 грн. 28 коп. або надати документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

За правилами ст. 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 356 ЦПК України, застосовуються положення ст. 185 ЦПК України. Тому, апеляційну скаргу слід залишити без руху, а апелянту надати строк для усунення недоліків скарги.

Керуючись ст. 185, 357 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зменшення розміру судового збору відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 14 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промінь-АА» про стягнення сум спричиненої шкоди - залишити без руху, надавши апелянту строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали.

Копію ухвали направити апелянту для виконання.

Роз`яснити апелянту, що в разі невиконання цієї ухвали в зазначений строк апеляційна скарга відповідно до вимог ч. 3 ст. 185 ЦПК України буде вважатися неподаною і підлягатиме поверненню апелянту.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Черкаської області О.М. Новіков