Р І Ш Е Н Н Я
02 липня 2019 року м. Волноваха
Волноваський районний суд Донецької області
у складі: головуючого - судді Мохова Є.І.
за участю секретаря Бридні О.Л.
представників позивача ОСОБА_2
представника відповідача Галухіної ОСОБА_3 .І.
Представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа Донська селищна рада, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом демонтажу, -
ВСТАНОВИВ:
20.07.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів про усунення перешкод у користуванні майном шляхом демонтажу, свіої доводи мотивуючи тим, що позивач згідно свідоцтва про право власності на житло від 18.11.2005 року є власником квартири АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_4 та ОСОБА_6 є співвласниками квартири АДРЕСА_2 .
Відповідач ОСОБА_7 є власником квартири АДРЕСА_3 .
Відповідачі в травні 2017 року самовільно зайняли приміщення загального користування, а саме: колясочну на 1 поверсі шостого під`їзду, встановивши двері тамбуру та зачинили їх на ключ, що спричинило не можливість доступу до вказаного приміщення загального користування колясочної, позивачу та іншим власникам квартир шостого під`їзду вказаного багатоквартирного будинку.
Відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_6 04.05.2017 року зверталися до Донського будинкоуправління з заявою про закладення дверей колискової, яка зареєстрована в журналі заявок жителів с.Донське, але ніякої відповіді чи згоди від будинкоуправління вони не отримали.
В той же день 04.05.2017 року відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_6 звернулися до Донської селищної ради з заявою про звільнення приміщення колясочної від мусору, велосипедів, колисок, т.я. все це викликає шум, стук та порушує їхній спокій.
11 травня 2017 року позивач разом з іншими мешканцями під`їзду ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 звернулися до Донської селищної ради з заявою про вжиття заходів до відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які створили перешкоди у спільному користуванні нежитловим приміщенням колясочної, вхідні двері до якої вони заблокували, самовільно виставили з колясочної колиски, які вони вимушені тягати по поверхах та зберігати в квартирах.
Рішенням Донської селищної ради №43 від 11.05.2017 року заяви жителів були розглянуті та зобов`язано мешканців будинку використовувати нежитлове приміщення колискової за цільовим призначенням, не перешкоджати спільному користуванню місцями загального користування. Але відповідачі рішення селищної ради не виконують.
13.06.2017 року позивач разом з іншими мешканцями під`їзду звернувся до начальника Волноваського ВП ГУНП в Донецькій області з заявою про розблокування входу в нежитлове приміщення колясочної під`їзду №6 на підставі рішення виконкому Донської селищної ради №43 від 11.05.2017.
Листом від 16.06.2017 року начальник Волноваського ВП ГУНП в Донецькій області повідомив, що вказані обставини відносяться до цивільно-правових відносин, розгляд яких здійснюється в рамках судочинства.
Аналогічні звернення були предметом розгляду Волноваської РДА, яка рекомендувала для вирішення питання звернутися до суду.
Актом обстеження фактичного стану нежитлового приміщення від 09.07.2018 року виявлено самовільне заняття приміщення загального користування, встановлення перегородки з вхідними дверима та замком частини коридору на 1 поверсі 6 під`їзду будинку АДРЕСА_4 , що створює відсутність доступу до приміщення колясочної.
Таким чином, здійснені відповідачами переобладнання у коридорі загального користування завдають незручностей та погіршують умови проживання жителів під`їзду, перешкоджають вільному доступу до приміщення колясочної, яке є приміщенням загального користування. На прохання позивача щодо вирішення вказаної ситуації, відповідачі не реагують, не відчиняють вхідних дверей та уникають зустрічей. Тому позивач просив зобовязати відповідачів усунути перешкоди у здійсненні права користування нежитловим приміщенням колясочної, що розташована на 1-му поверсі 6 підїзду житлового будинку АДРЕСА_4 шляхом демонтажу самовільно встановлених дверей в тамбурі до нежитлового приміщення колясочної та цеглової кладки, та відновити попередній стан приміщення тамбуру.
Позивач в судовому засіданні на позові наполягав.
Представник позивача- адвокат Лісодід О.В.- підтримав позовні вимоги позивача, просив позов задовольнити.
Відповідач ОСОБА_7 -позов не визнала, просила в позові відмовити.
Відповідач ОСОБА_4 надав відзив на позовну заяву, в якому послався на те, що він квартиру АДРЕСА_2 отримав більше тридцяти років. Квартиру АДРЕСА_5 у цьому ж будинку на першому поверсі тоді ж отримав ОСОБА_16 . Це було його рішення і його бажання поставити самовільно тамбур та поставити двері у тамбурі. Він не заперечував. ОСОБА_17 за свої кошти, своїми силами це зробив. Більш 20 років потому ОСОБА_17 продав належну йому квартиру ОСОБА_7 . Повідомив її про те, що це його тамбур, його двері у тамбурі. ОСОБА_7 вирішила у двері поставити замок. У травнічервні 2017 року ОСОБА_7 купила замок і попросила його вставити у двері, що він зробив. Згідно технічної документації на першому поверсі у їх підїзді немає колясочної, є побутова кімната. Цією кімнатою користувалися не всі мешканці будинку, а поодинокі - ставили велосипеди, коляски. А в основному її використовували не по призначенню - збиралися чоловіки - розпивали спиртні напої, курили, ставили пальне у каністрах, дуже голосно і довго розмовляли. Завжди забруднювали, залишая багато сміття. Мешканці звернулися до будинкового управління з питанням ремонту, де погодилися зробити ремонт і попросили звільнити побутову кімнату від речей. Тому вони попросили забрати свої речі і не впускати для того, щоб здійснити ремонтні роботи, це червень 2017 року. Його ніколи не запрошуали до селищної ради по питанню створення ним перешкод у користуванні побутової кімнати. Рішення Донської селищної ради № 43 від 11.05.2017 року він побачив уперше, коли отримав позовну заяву. Рішення зобовязує мешканців будинку використовувати нежилі приміщення у підїзді № 6 за цільовим призначенням. Він ніколи не користувався нежилим приміщенням. Вважає себе не належним відповідачем. Його дії ніяк не порушували права позивача. Докази, якими обгрунтовуються позовні вимоги-не мають достовірності в питаннях - хто побудував тамбір?, встановив двері?. Чи є ключ від двері тамбуру? У кого він? Чи є можливість зробити дублікат ключа для загального користування? Які маються перешкоди, які чиняться саме ним. Побутова кімната відчинена і ніхто, тим паче він не перешкоджає у її використанні мешканця будинку. Тому просив у позовних вимогах відмовити. Справу розгялунти у його відсутність.
Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - просила в позові відмовити.
Відповідач ОСОБА_18 в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність.
Представник третьої особи Донської селищної ради в судове засідання не зявився надали заяву про розгляд справи без участі представника селищної ради.
Треті особи ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 в судове засідання не зявились, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що в позові необхідно відмовити.
Судом встановлені такі фактичні обставини та суть спірних правовідносин.
Згідно свідоцтва про право власності на житло від 18.11.2005 року позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . (а.с.7).
На першому поверсі будинку розташовано нежитлове приміщення колясочної.
Тамбур, перегородку у якому позивач просить демонтувати, та приміщення колясочної, належать відповідачам на праві спільної сумісної власності з усіма мешканцями будинку. Між сторонами виникли правовідносини співвласників, щодо належного їм на праві спільної сумісної власності майна.
Натомість, перепланування вхідного тамбура шляхом встановлення перегородки з дверима, проведено без дотримання порядку, встановленого нормами законодавства в галузі містобудування, внаслідок чого порушено права та інтереси позивача, оскільки перекрито вхід до приміщення колясочної.
Відповідно до технічного плану, вхідний тамбур був місцем загального користування для двох квартир, які належать відповідачам на праві приватної власності, та для усіх мешканців будинку яким належить приміщення колясочної на праві спільної сумісної власності.
Проектна та дозвільна документація на встановлення перегородки з дверима біля групи житлових квартир № АДРЕСА_6 та нежитлового приміщення колясочної - відсутня.
Судом встановлено і це не заперечували всі учасники судового процесу, що вказану перегородку з дверима було встановлено попереднім власником квартири ОСОБА_19 .
Таким чином суд встановив, що вказана перегородка з дверима у тамбурі де розташовані квартири відповідачів та колясочна не належать відповідачам як власникам квартир, оскільки на вказану споруду відсутні будь-які правовстановлюючі документи.
Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
Згідно ч. ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві спільної сумісної власності є спільною сумісною власністю.
В ч.1 ст.369 ЦП України зазначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Положеннями ч.2 ст.382 ЦК України передбачено, що власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належить на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.
Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку (далі - Закон).
Згідно ч.1 ст.5 Закону спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.
Співвласники мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників (п.1 ч.1 ст.6 Закону).
Верховний Суд у своїх правових позиціях по справі про зобов`язання усунути перешкоди в користуванні приміщенням вказував, що відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Звертаючись до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом демонтажу перегородки та зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні власністю, позивач посилався на те, що відповідачі встановили цегляну перегородку з дверима, внаслідок чого спільний вхідний тамбур розподілили між собою, обмеживши доступ до дверей, які ведуть до належного йому на праві спільної сумісної власності приміщення колясочної.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
При цьому використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Так, у статті 13 Конституції України закріплено, що власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.
Аналогічні положення містяться й у статті 319 ЦК України.
Власність не тільки надає переваги тим, хто її має, а й покладає на них певні обов`язки. Це конституційне положення пов`язане з принципом поєднання інтересів власника, суспільства та інших власників і користувачів об`єктами власності. Власність зобов`язує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, всього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання та гарантує їм рівність перед законом. Порушення прав власників з боку держави, громадянина чи юридичної особи зумовлює настання відповідних правових наслідків.
Громадяни користуються рівними умовами захисту права власності. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.
Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч ці порушення і не призвели до позбавлення володіння майном, а також вимагати відшкодування завданих цим збитків.
Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Але, здійснюючи свої права, власник зобов`язаний не порушувати права, свободи, гідність та охоронювані законом інтереси громадян, суспільства, не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не погіршувати природну якість землі, води, інших об`єктів природи. Під час здійснення своїх прав і виконання обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства.
Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, але саме від особи яка створила ( або має намір створити) такі перешкоди
Порядок будівництва нерухомого майна врегульовано відповідними нормативними актами, а саме: Земельним кодексом України ; ЦК України ; законами України: від 16 листопада 1992 року № 2780-XII «Про основи містобудування» , від 17 лютого 2011 року № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» , від 20 травня 1999 року № 687-XIV «Про архітектурну діяльність» , від 24 лютого 1994 року № 4004-XII «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», від 25 червня 1991 року № 1264-XII «Про охорону навколишнього природного середовища» , від 9 лютого 1995 року № 45/95-ВР «Про екологічну експертизу» , від 8 червня 2000 року № 1805-III «Про охорону культурної спадщини» ; Порядком видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 5 липня 2011 року № 103 та інш.
Відповідно до статті 16 Закону України від 16 листопада 1992 року № 2780-XII «Про основи містобудування» будівельні норми, державні стандарти, норми і правила щодо планування, забудови та іншого використання територій, проектування і будівництва об`єктів містобудування розробляються і затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, іншими центральними органами виконавчої влади в порядку, визначеному законом.
Згідно з пунктами 1.4.1, 1.4.5 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 перепланування дозволяється робити лише після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства. Для одержання дозволу на переобладнання або перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень їх власник або уповноважена ним особа, наймач (орендар) приміщення за згодою його власника подають до органу місцевого самоврядування заяву про надання дозволу на переобладнання або перепланування та, у разі необхідності, можуть подаватися такі документи: копія свідоцтва на право власності або договору найму (оренди) приміщення; копія поповерхових планів, завірених в установленому порядку; проект переобладнання або перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, погоджений в установленому порядку; згода власників, співвласників (наймачів) або уповноважених ними осіб на переобладнання та перепланування приміщень, що перебувають у їх спільній власності.
Суд встановив, що доказів того, що встановлення спірної перегородки у вхідному тамбурі, через який первинно було сплановано вхід до квартир та колясочної на першому поверсі будинку погоджувалось у передбаченому законом порядку, матеріали справи не містять.
Суд також встановив, що встановленням цегляної перегородки порушено низку Державних будівельних норм України (далі - ДБН), зокрема: пункт 2.53 ДБН В.2.2.-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення»; пункт 4.2. ДБН В.3.2.-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», пункти 6.1.1, 9.1.14 ДБН В.2.2.-9-2009 «Громадські будинки та споруди. Основні положення»; пункти 5.1, 5.3, 5.13, 5.15, 5.18, 5.44 ДБН В.1.1.7-2002 «Пожежна безпека об`єктів будівництва», а також пункти 4.2.2, 4.3.1 Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій від 19 жовтня 2004 року № 126.
Крім того, незаконне облаштування перегородки у зазначеному тамбурі підтверджується й іншими наявними в матеріалах справи письмовими доказами: листами Волноваського міського бюро технічної інвентаризації , рішенням Донської селищної ради№43 від 11.05.2017 року, з якого вбачається, що заяви жителів були розглянуті та зобов`язано мешканців будинку використовувати нежитлове приміщення колясочерї за цільовим призначенням, не перешкоджати спільному користуванню місцями загального користування.(а.с.11).
Депутатом ОСОБА_20 , представником Донської селищної ради ОСОБА_21 , виконуючого обовязки директора Будинкоуправління Куренковою ОСОБА_22 В.. мешканців квартири АДРЕСА_7 ОСОБА_23 . ОСОБА_24 АДРЕСА_8 ,к вартири АДРЕСА_9 - ОСОБА_8 складено акт від 09.07.2019 року огляду не житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_4 , шостий під АДРЕСА_10 .. З акту вбачається, що комісія виявила самовільно заняття приміщення загального користування, частини коридору на першому поверсі 6 підїзду за рахунок встановлення перегородки, дверей та замка. Доступ до приміщення обмежений установленими дверима та замком. Зі слів мешканців цього підїзду ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_12 , двері та замок установив ОСОБА_4 Висновок комісії: згідно поетажного плану 1-го поверху технічного паспорта даного будинку в даному приміщенні перегородка та двері не передбачені (а.с.8). Як встановлено в судовому засіданні перегородка та двері встановлені попереднім власником квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_19 .
Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачений обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже, суд, дійшов обґрунтованих висновків про те, що перепланування вхідного тамбура будинку проведене без дотримання встановленого законом порядку та не відповідає нормам законодавства в галузі містобудування, унаслідок чого порушено права та інтереси позивача, третіх осіб, оскільки перекрито вхід до приміщення колясочної, та відповідача як співвласника місць та приміщень загального користування у будинку.
Виходячи з наведеного, суд вважає, що задоволення вимог позивача по відношенню до відповідачів, призведе до порушення прав відповідачів на сумісну власність.
Тому, враховуючи вимоги статті 212 ЦПК України, не надає переваги одним доказам перед іншими, оцінюючи усі докази у справі у взаємозв`язку, вражає вимоги позивача до відповідачів безпідставними та такими що задоволенню не підлягають.
Вирішуючи питання заявлені позивачем, суд діє в рамках заявлених ним вимог, оскільки сторонами не ставилися вимоги про притягнення до розгляду справи керуючих органів будинкоуправлінь.
Будь-яких доказів того, що відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 роблять перешкоди в користуванні спірним приміщенням позивачем суду не надано, а тому в задоволенні позову до ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , необхідно відмовити.
Відповідно до ст.ст.368 , 386, 389 , 382, 391 ЦК України, , керуючись ст.ст.4 , 19 , 81 , 141 , 263-265, 354 ЦПК України , суд, -
ВИРІШИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа Донська селищна рада, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом демонтажу, - відмовити.
Повне рішення суду складене 11 липня 2019 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, повністю або частково до Донецького апеляційного суду через Волноваський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення витання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя Є.І.Мохов