Справа № 191/2197/19
Провадження № 2/191/552/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2019 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Твердохліб А.В.

за участю секретаря Яришевої Н.В.

згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання технічними засобами, розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до територіальної громади Синельниківської міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

06.06.2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до територіальної громади Синельниківської міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилась спадщина на Ѕ частку кварти АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 30.10.2007 року виконавчим комітетом Синельниківської міської ради, взамін свідоцтва про право власності на житло, виданого 30.01.1995 року Синельниківським ресорним заводом ім. Комінтерну, зареєстроване КП «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» 30.10.2007 року в книзі 152 під номером 2480. Заповіту ОСОБА_2 не залишила. Єдиним спадкоємцем першої черги в порядку спадкування за законом був її чоловік ОСОБА_3 , який є батьком позивача, та який заяву про прийнятття спадщини до нотаріальної контори у 6-місячний строк не подавав, але фактично прийняв спадщину, як це передбачено п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України 1963 року, так як фактично вступив в право управління та володіння спадковим майном, оскільки проживав та був зареєстрованим разом із ОСОБА_2 на час відкриття спадщини. Тобто, спадщину після смерті дружини ОСОБА_2 , ОСОБА_3 прийняв, але спадкових прав не оформив. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилась спадщина на:

- Ѕ частку вищезазначеної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 ;

- гараж Г, 1990 р.з. (цегляний, загальною площею 23,4 кв.м) з цегляним погребом П та цегляною оглядовою ямою, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , без номера.

Заповіту ОСОБА_3 не залишив. ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею першої черги в порядку спадкування за законом, та в порядку ст. 1269 ЦК України у 6-місячний строк подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Постановами державного нотаріуса від 12.04.2019 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтв про право власності на Ѕ частку квартири та гараж, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане майно за спадкодавцем.

Позивач зазначає про те, що у 1990 році спадкодавець ОСОБА_3 збудував гараж з погребом за адресою: АДРЕСА_3 , без номера. Відповідно до довідки №398, виданої 05.04.2019 року КП «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області, гараж, розташований за вказаною адресою, заінвентаризований за ОСОБА_3 , право власності не зареєстровано. Згідно з ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, право власності та інші речові права на нерухоме майно набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності вказаним Законом нерухоме майно, набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням держави такого права, а не підставою його виникнення (Постанова ВСУ від 13.06.2012 року №6-54цс/12). Так, постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність), вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва. Тобто, до 05.08.1992 року не передбачалась процедура введення приватних будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень ч. 1 ст. 58 Конституції України та ЦК України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05.08.1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 01 вересня 2011 року №40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 05.08.1992 року»). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема, для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. В зв`язку із викладеним, позивач ОСОБА_1 , просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , на:

- Ѕ частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 55,9 кв.м;

- цегляний гараж Г, 1990 р.з., з погребом, загальною площею 23,4 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , без номера.

До початку проведення підготовчого судового засідання позивача надала суду заяву про підтримання заявлених вимог та розгляд справи без її присутності.

Представник відповідача ОСОБА_4 до початку проведення підготовчого судового засідання надала суду заяву про визнання заявлених позовних вимог та розгляд справи без її присутності.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.10.2007 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які є подружжям (а.с.8), в рівних частках, тобто по Ѕ, на праві спільної часткової власності належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.9-10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , про що суду надано копію свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 , виданого 15.04.1997 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Синельниківської міської Ради народних депутатів Дніпропетровської області (а.с.5).

Після смерті ОСОБА_2 до Першої Синельниківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини звернувся її чоловік ОСОБА_3 , що встановлено з копії спадкової справи №108 за 2002 рік.

Довідкою про склад сім`ї, виданою СМКП «ЖЕК-2» від 14.08.2018 року №773, підтверджено, що померла ОСОБА_2 проживала та була зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 , з 02.04.1977 року по день смерті. Разом із нею був зареєстрованим та проживав її чоловік ОСОБА_3 (а.с.11).

Викладені обставини свідчать про прийняття ОСОБА_3 спадщини, у виді Ѕ вищевказаної квартири, в порядку ст. 549 ЦК Української РСР 1963 року, так як він фактично вступив у володіння спадковим майном та у визначений строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, після смерті дружини ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 (Копія свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_2 , видана 18.07.2018 року Синельниківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.6), який був зареєстрованим та проживав за адресою: АДРЕСА_2 , з 02.04.1977 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.12).

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Заповіту ОСОБА_3 за життя складено не було.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу спадкоємців за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємицею першої черги в порядку спадкування за законом, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , є його дочка, позивач у справі, ОСОБА_1 , що встановлено із наданих суду копій Свідоцтва про народження ОСОБА_5 Серії НОМЕР_3 від 25.07.1962 року, Свідоцтва про укладення шлюбу від 09.08.1980 року, згідно з яким ОСОБА_5 змінила прізвище на « ОСОБА_6 » (а.с.7).

17.08.2018 року ОСОБА_1 звернулась із заявою до Першої Синельниківської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до спадкової справи №196/2018 до майна померлого.

Але, 20 квітня 2019 року отримала від державного нотаріуса Першої Синельниківської державної нотаріальної контори постанови про відмову у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 на Ѕ частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 55,9 кв.м. та цегляний гараж Г, 1990 р.з., з погребом, загальною площею 23,4 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , без номера, у зв`язку з ненаданням правовстановлюючих документів (а.с.22-23).

Статтею 1218 ЦК України, визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Позивач надала суду копію інформаційної довідки та Технічний паспорт на гараж, що видані КП «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області, з яких встановлено, що гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , без номера, який збудовано в 1990 році, заінвентаризований за ОСОБА_3 (а.с.14-19).

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність).

Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1).

Таким чином, з огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , яка є спадкоємицею першої черги в порядку спадкування за законом, є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами, визнаними відповідачем, а тому підлягають задоволенню, шляхом визнання за нею права приватної власності на гараж та Ѕ частку квартири, в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 батька ОСОБА_3 .

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року зазначено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а саме: 1) право власності на нерухоме майно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 81, ч. 4 ст. 206, ст. ст. 259, 263-265, 354 ЦПК України, ст. ст. 1217, 1218, 1220, 1221, 1261, 1262 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до територіальної громади Синельниківської міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на:

- Ѕ частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 55,9 кв.м;

- цегляний гараж Г, 1990 р.з., з погребом, загальною площею 23,4 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , без номера,

в порядку спадкування за законом, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області безпосередньо шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя:А. В. Твердохліб