Номер провадження: 22-ц/813/168/19
Номер справи місцевого суду: 495/1095/18
Головуючий у першій інстанції Прийомової О.Ю
Доповідач Кравець Ю. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання Павлючук Ю.В.,

учасники справи:

скаржник: Військова частина НОМЕР_1 ,

особа, чиї дії оскаржуються: Державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконачої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Реутов Є.О.,

боржник: ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м.Одеса апеляційну скаргу представника Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайоного суду Одеської області від 14.11.2018 року, постановлену суддею Прийомовою О.Ю.,

встановив:
13.02.2018 року заявник - Військова частина НОМЕР_1 звернувся до суду зі скаргою про визнання бездіяльності (рішення) неправомірними, визнання постанови незаконною та скасування її, зобов`язання вчинити певні дії, вказуючи, що вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.03.2017 року по кримінальній справі №495/398/17 на користь держави в особі військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України з ОСОБА_1 стягнуто суму збитків завданих державі в розмірі 5740,00 грн. Вказане рішення набуло чинності 06.04.2017 року, та військовій частині НОМЕР_1 , через втрату оригіналу, за ухвалою суду від 03.07.2017 року було видано відповідний дублікат виконавчого листа №495/398/17, який 03.08.2017 року із відповідною заявою було напарвлено до Дніпропетровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області для примусового виконання. 15.08.2017 року державним виконавцем вказаного відділу державної виконавчої служби Реутовим Є.О. за заявою військової частини НОМЕР_1 було винесено постанову (ВП №54512453) про відкриття виконавчого провадження та розіслано її сторонам виконавчого провадження. Однак, 26.01.2018 року від державного виконавця у цій справі на адресу військової частини НОМЕР_1 надійшла постанова від 14.12.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу. Скаржник вважає, що в порушення ст.28 Закону України «Про виконавче провадження», вказана постанова стягувачу направлена не наступний день після її винесення, а 22.01.2018 року. Крім того, державний виконавець безпідставно та необґрунтовано, посилаючись на п.5 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», повернув дублікат виконавчого листа, оскільки вказана норма передбачає можливість державного виконавця повернути виконавчий документ виключно, коли за ним не мають бути стягнуті кошти, тоді як за вказаним дублікатом виконавчого листа стягуються саме кошти. Отже, на думку скаржника, державний виконавець нерівно застосував норму права, протиправно прийняв постанову про повернення дубліката виконавчого листа про стягнення коштів, а відтак постанова є незаконною та підлягає скасуванню, а рішення державного виконавця визнанню неправомірним. Також, на порушення ч.8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем у всатвновлені законодавством строки не було проведено перевірку майнового стану боржника, не звернувся із поданням до суду про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, не звернувся до правоохоронних органів з метою надання ними правової оцінки можливої наявності у діях боржника ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, та не повідомив про це боржника, що було б дієвим заходом до спонукання останнього, як працездатної особи, знайти собі заробіток, з якого була б можливість відкохувати грошові кошти для покриття заборгованості перед військовою частиною НОМЕР_1 .

На підставі вищевикладених обставин, вважає бездіяльність та постанову державного виконавця Реутов Є.О. протиправними та просив суд: визнати противною бездіяльність державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області Реутова Євгена Олександровича, що виразилася у не вчиненні ним всіх можливих дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», спрямованих не неухильне та повне виконання чинного судового рішення за дублікатом виконавчого листа №495/398/17, виданого 24.07.2017 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області; визнати неправомірним рішення державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області Реутова Євгена Олександровича, що проявилося у винесенні ним постанови від 14.12.2017 року привернення дублікату виконавчого листа №495/398/17, виданого 24.07.2017 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області; визнати незаконною та скасувати постанову від 14.12.2017 року державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області Реутова Євгена Олександровича про повернення дублікату виконавчого листа №495/398/17, виданого 24.07.2017 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області; зобов`язати державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області Реутова Євгена Олександровича за заявою військової частини НОМЕР_1 відновити виконавче провадження та вжити всі можливі, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», заходи щодо примусового виконання вироку Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.03.2017 року у кримінальній справі №495/398/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави в особі військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у розмірі 5740,00 грн.

Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайоного суду Одеської області від 14.11.2018 року у задоволенні скарги Військової частини НОМЕР_1 відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити скаргу у повному обсязі.

Апеляційну скаргу представник ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що районним судом не було враховано те, що документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення, однак державний виконавець Реутов Є.О., порушуючи норми Закону України «Про виконавче провадження» повторно надіслав постанову від 14.12.2017 року лише 23.01.2018 року, тобто на місяць пізніше, що вказує про незаконність такої постанови та підтверджує протиправність дій державного виконавця. Також представник апелянта звертає увагу на те, що суд перешої інстанції фактично погодився з тим, що оспорювана постанова від 14.12.2017 року була винесена помилково, зокрема в ній невірно зазначено підставу для поверненя виконавчого документу. Крім того ОСОБА_2 зазначає, що суд першої інстанції не надав правової оцінки діям щодо не звернення державного виконавця Реутова Є.О. із поданням до суду про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України у порядку ст.441 ЦПК України та до органів з питань пробації. Також представник апелянта зазначає, що суд першої інстанції помилково застосував положення ч.4 ст.82 ЦПК України вважав преюдиційним рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.07.2018 року по справі №804/1097/18, оскільки обставини, які підлягали з`ясуванню при розгляді адміністративної справи №804/1097/18 та розгляді цивільної справи №495/1095/18 є різнми.

Вважаючи апеляційну скаргу безпідставною, начальник Дніпровського районного відділу ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Р.Ю. Дзіжко Р.Ю. звернувся до суду апеляційної інстанції з відзивом на неї, у якій зазначив, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги такими, що не можуть прийматись до уваги.

В судове засідання учасники справи не з`явилися. Про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялися належним чином.
Відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.
Справа розглянута судом на підставі ч. 2 ст. 247 та ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи у задоволені скарги, суд першої інстанції встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

Матеріалами справи встановлено, що до Дніпропетровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від Військової частини НОМЕР_1 за вих. №5708 надійшла заява щодо примусового виконання виконавчого листа №495/398/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 шкоди заподіяної під час проходження військової служби в сумі 5740,00 грн.

15.08.2017 року державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління у Дніпропетровській області Реутовим Євгеном Олександровичем на підставі статей 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №54512453 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 матеріальної шкоди заподіяної під час проходження військової служби в сумі 5740,00 грн. (а.с.88).

Разом з відкриттям виконавчого провадження державним виконавцем винесено постанову про арешт рухомого та нерухомого майна боржника ОСОБА_1 а також направлено запити до Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державної фіскальної служби України, Пенсійного фонду України.

В жовтні 2017 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою мешкання боржника, вказаною у виконавчому документі, під час якого зі слів сусіда ОСОБА_3 , було з`ясовано, що громадянин ОСОБА_1 в кв. 63 не мешкає та винаймає житло у м. Дніпро разом зі своєю дівчиною, але де саме йому невідомо, про що було складено акт державного виконавця (а.с. 92).

Згідно відповіді Територіального сервісного центру №1241 Міністерства внутрішніх справ України від 20.10.2017 року №31/4-1241-4356 на запит державного виконавця від 11.10.2017 року №15984 повідомлено, що за ОСОБА_1 , станом на 20.10.2017 року автотранспортних засобів не зареєстровано (а.с. 91).

За результатами обробки запитів державного виконавця Державною фіскальною службою України надано відповіді від 12.10.2017 року № та №, відповідно до яких платник податків з податковим номером на обліку в органах ДПС не перебуває, а також інформація щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом та користь платника податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня (а.с. 93, 94).

З відповідей Пенсійного фонду України від 11.10.2017 року № та № інформація про працю за трудовими та цивільно-правовими договорами, останнє місце роботи та отримання пенсії щодо боржника відсутня (а.с. 93, 94).

З інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 11.10.2017 року вбачається, що реєстрації прав власності, рухомого та нерухоме майно за боржником не виявлено (а.с. 95-96).

14.12.2017 року виконавче провадження №54512453 було завершено з підстав відсутності майна, про щодо державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, у якій ним зроблено посилання на пункт 5 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.47).

Зазначена постанова направлена стягувачу разом з оригіналом виконавчого документа засобами поштового зв`язку 15.12.2017 року, але відділенням поштового зв`язку вказаний лист був повернутий до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з позначкою «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення», про що свідчить копія конверту наданого до матеріалів справи (а.с. 90).

23.01.2018 року державним виконавцем повторно направлено листа з постановою про повернення виконавчого документа та оригіналом виконавчого листа на адресу стягувача.

Стаття 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає право на порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби, частиною першої якої встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За положеннями ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами статті 129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положеннями ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Законом України «Про виконавче провадження» встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч1, 2 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою ст. 26 цього Закону.

Обов`язки і права виконавців регламентовані ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до частини першої якої виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

На підставі положень пункту 1 частини другої зазначеної статті виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначений порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника. Так, частиною першою вказаної статті визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до частини 8 вказаної статті виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника

Частинами першою та другою статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

На виконання наведених норм, 11.10.2017 року державним виконавцем винесено постанову про арешт рухомого та нерухомого майна ОСОБА_1 , а також проведено перевірку майнового стану боржника, а саме: направлено запити до Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державної фіскальної служби України, Пенсійного фонду України.

Частиною першої статті 37 закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: 1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; 4) стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника); 6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі; 7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; 8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася; 9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення; 10) відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»; 11) запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру.

В ході судового розгляду судом з`ясовано, що посилання на підставу повернення виконавчого документа є технічною помилкою під час завершення виконавчого провадження, яка допущена державним виконавцем у зв`язку зі збоями роботи Автоматизованої системи виконавчих проваджень та замість вірного зазначення пункту 2 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у вищевказаній постанові зазначено пункт 5 зазначеної статті, на підтвердження чого до матеріалів справи надано скріншоти з вказаної системи (а.с. 97, 98, 99).

Судом встановлено, що під час проведення виконавчих дій державним виконавцем було з`ясовано, що у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення і всі заходи по розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Отже, суд першої інстанції прийняв доводи відповідача, що ним, на підставі п.2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», було прийнято рішення про повернення виконавчого документа стягувачу.

Також суд зазначив, що на виконання наведених приписів законодавства відповідачем у постанові про повернення виконавчого документу стягувачу від 14.12.2017 року вказано, що виконавчий лист може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 14.12.2020 року.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до висновку, що скаржник жодним чином не обмежений у праві пред`явити вказаний виконавчий документ до примусового виконання до 14.12.2020 року.

Крім того, посилання скаржника про винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови лише 22.01.2018 року, а не 14.12.2017 року, також спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що доводи заявника, зазначені у скарзі, є такими, що не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Крім того, вказані обставини вже були визначені та з`ясовані рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.07.20918 року по адміністративній справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до Дніпропетровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності, визнання неправомірним рішення, визнання незаконною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії, яким в задоволенні адміністративного позову відмолено (а.с. 101-106).

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.1 ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно до ч.2, 3 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі вищевикладеного, суд вважав за необхідне в задоволенні скарги Військової частини НОМЕР_1 відмовити, як в необґрунтованій та такій, що не підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Колегія суддів не погоджується з твердженнями апеляційної скарги, що повторне надсилання постанови від 14.12.2017 року лише 23.01.2018 року, тобто на місяць пізніше, вказує про незаконність такої постанови та підтверджує протиправність дій державного виконавця, з огляду на те, що не вчасне направлення постанови про повернення виконавчого документу стягувану, не вказує на те, що відсутні підстави для повернення виконавчого документу.

Суд першої інстанції було правильно встановлено обставини щодо правомірності дій держаного виконавця. На думку апеляційного суду, технічна помилка не може бути підставою для скасування правильного по суті рішення.

Посилання апелянта, що суд першої інстанції не надав правової оцінки діям щодо не звернення державного виконавця Реутова Є.О. із поданням до суду про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України у порядку ст.441 ЦПК України та до органів з питань пробації, апеляційний суд відхиляє оскільки такі обставини не мають правового значення для вирішення даної справи.

Апеляційний суд погоджується з доводами апелянта щодо не правильного застосування положення ч.4 ст.82 ЦПК України, разом тим це не вплинуло правильність рішення про відмову у задоволені заяви, а тому рішення суду першої інстанції необхідно змінити резолютивній частині, виключивши посилання суду на преюдиційність рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.07.2018 року по справі №804/1097/18, як помилкове.

У зв`язку з ухваленням рішення за відсутності учасників справи, відповідно до ч.5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:
Апеляційну скаргу представника Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайоного суду Одеської області від 14.11.2018 року змінити, виключивши з мотивувальної частини посилання суду на преюдиційність рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.07.2018 року по справі № 804/1097/18, як помилкове.

В решті судове рішення залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16.07.2019 року.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

О.С.Комлева