Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/3423/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2019 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Кондрацької Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Мелещенко О.В.,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивує тим, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.02.2018 на праві власності належить 57/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд по АДРЕСА_1 .

Також зазначає, що відповідач є її сином. Співвласником будинку відповідач не являється. В 2007 році відповідач виїхав з будинку і в ньому не проживає більше року, його речі відсутні. Крім того, перешкод в користуванні житлом відповідачу ніхто чинив. Таким чином, відповідач у вищевказаному будинку не проживає, але залишається в ньому зареєстрованим, чим порушує її права як власника домоволодіння, оскільки, вона вимушена нести додаткові витрати по утриманню будинку, сплаті житлово-комунальних послуг, не може оформити субсидію.

У зв`язку з вищезазначеним позивачка просить визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування жилим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 22.05.2019 відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Сторонам визначено строк для подання заяв по суті справи. Проти такого порядку розгляду справи сторони не заперечували.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилася. Подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 повторно не з`явився, про причину неявки суду не повідомив, був належним чином повідомлений про дату час та місце розгляду справи рекомендованими листами, які повернулися до суду не отриманими, що є належним повідомленням сторони про день та час розгляду справи. Відзив на позовну заяву подано не було.

Суд, на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється (ст. 247 ЦПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків.

Враховуючи думку позивачки, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.02.2018 спадкоємцем 57/100 часток в праві власності на житловий будинок АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 (а.с. 3).

Таким чином, ОСОБА_1 на праві приватної (спільної часткової) власності належить 57/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 113654099 від 12.02.2018 (а.с. 5).

Відповідно до довідки комітету самоорганізації населення мікрорайону «Кривалівський» від 22.04.2019 в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , 1951 року народження, ОСОБА_3 , 1950 року народження (чоловік), ОСОБА_2 , 1970 року народження (син), ОСОБА_4 , 1980 року народження (син) (а.с. 6).

Крім того, як вбачається з акту опитування сусідів № 249 від 18.04.2019, посвідченого головою комітету самоорганізації населення мікрорайону «Кривалівський», ОСОБА_2 , 1970 року народження зареєстрований але не проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 2007 року (а.с. 7).

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_2 , 1970 року народженнябез поважних причин повністю втратив зв`язок з помешканням, його речі в квартирі відсутні, оплату за комунальні послуги він не здійснює, не займається утриманням житла. Судом також не встановлено жодних обставин щодо вчинення будь-якими особами перешкод відповідачеві у користуванні житлом. Крім того, відсутні об`єктивні дані вважати, що відповідач не проживає в помешканні з поважних причин.

За таких обставин, на думку суду, між сторонами має місце спір, що виникає із правовідносин щодо захисту права власності, що регулюється главою 28, 29 Цивільного Кодексу України.

Статтею 41 Конституції України, статтею 319 ЦК України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Як передбачено статтею 405 ЦК України, члени сім?ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім?ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Так, Верховний Суд у постанові від 17 жовтня 2018 року (справа № 521/17805/16-ц) роз`яснив, що положення статті 405 ЦК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, за результатами розгляду справи, судом встановлено, що цивільні права позивачки порушуються відповідачем, тобто, останнім створені власнику нерухомого майна перешкоди у здійсненні права володіння, користування, розпоряджання майном, а тому вони підлягають захисту у спосіб, що обраний позивачем.

Слід зазначити, що відповідачем не надано до суду жодних належних, допустимих та переконливих доказів в спростування обставин позову.

Під час розгляду справи встановлено, що відповідач, як член сім?ї позивачки, не проживає в будинку АДРЕСА_1 без поважних причин з 2007 року, його особисті речі відсутні, комунальні послуги не сплачує, не приймає участі в утриманні житла. Відсутні будь-які належні, допустимі та переконливі докази про те, що позивачка, як власник будинку, вчиняє дії, направлені на перешкоджання відповідачу користуватися житловими приміщеннями. Отже, судом встановлено, що позивачка не може користуватися своїми правами щодо володіння, користування та розпорядження нерухомим майном, оскільки відповідач чинить їй відповідні перешкоди, а тому суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. 150 ЖК України, ст.ст. 6, 15, 16, 316, 317, 319, 391, 321, 379, 383, 405, розд. ІІ гл. 52 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 141, 12, 13, 77-81, 280, 281, 259, 353, 354 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП та паспортні дані в матеріалах справи відсутні, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий: Н. М. Кондрацька