Дата документу 11.07.2019 Справа № 335/3416/19
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 335/3416/19Головуючий у 1-й інстанції Проценко А.М.
Пр. № 22-ц/807/2386/19Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Кухаря С.В.

за участі секретаря Кулабухової І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2019 року про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності 1/2 частку квартири

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.в.м.с. 9-11), в якому просив встановити факт проживання з відповідачем ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу станом на час придбання квартири 29.05.2015 року; визнати за ним право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , придбаної на ім`я відповідача ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище) за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І. № 5478 від 29.05.2015 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Проценко А.М. (а.в.м.с. 4).

Ухвалою суду першої інстанції від 05 квітня 2019 року (а.в.м.с. 49) провадження у цій справі відкрито.

24 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову (а.в.м.с. 2), в якій просив накласти арешт на спірну 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви зазначав, що відповідач ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1 , про що свідчить витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.02.2019 року. На думку позивача, відповідач ОСОБА_2 робитиме усе можливе для унеможливлення виконання рішення суду, а саме відчужити своє майно, зареєструвати його на інших осіб, про що свідчить висловлювання відповідачки наміру переоформити право власності.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2019 року (а.в.м.с.6) у задоволенні вищезазначеної заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, позивач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (а.в.м.с. 52-54) просив ухвалу суду першої інстанції скасувати і прийняти постанову, якою задовольнити заяву позивача про забезпечення позову у цій справі.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (а.в.м.с. 56).

Ухвалою апеляційного суду (а.в.м.с.57) апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, справу призначено до апеляційного розгляду (а.в.м.с. 59).

Учасники цієї справи не скористались своїм правом на подачу апеляційному суду відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

В автоматизованому порядку суддею Кухарем С.В. у цій справі замінено суддю Кочеткову І.В. у зв`язку із тривалою відпусткою останньої (а.в.м.с. 67-68).

У судове засідання 11 липня 2019 року повідомлені апеляційним судом належним чином про дату, час і місце розгляду цієї справи, у тому числі позивач через свого представника, що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України (а.в.м.с. 63) сторони цієї справи не з`явились, про причини своєї неявки апеляційному суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки сторін у дане судове засідання і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Мухіної Л. Л.С. (а.в.м.с. 69-71).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши виділені матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню у цій справі з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В силу вимог ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення … і ухвалити … нове рішення …

В силу вимог ст. 258 ч. 1 п. 1, 3 ЦПК України судовими рішеннями є ухвали, постанови.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового… є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи позивачеві у забезпеченні його позову у вищезазначений спосіб у цій справі, керувався ст. ст. 149-153, 210, 258-261 ЦПК України та виходив із наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Із роз`яснень Верховного Суд України у п. 4 постанови Пленуму від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

При цьому цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

У відповідності до ч. 1 ст. 149 ЦПК суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК заходів забезпечення позову. Тобто, законодавець вказує лише на можливість, а не обов`язок суду забезпечити позов, при чому відповідно до вимог законодавства це можливо за умови, що з матеріалів справи чи самої заяви про забезпечення позову вбачається, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод як джерело права.

Згідно із ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до цієї Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивачів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, співмірності, обґрунтованості і адекватності вимог заявників щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, які заявники просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд першої інстанції вважав, що вищезазначена заява позивача про забезпечення позову у цій справі не підлягає задоволенню, оскільки на теперішній час відсутні достатні підстави вважати, що не вжиття заходів забезпечення позову, може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, а також суд першої інстанції вважав неспівмірним позовні вимоги такому заходу обмеження права власності.

Проте, із такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

За ОСОБА_5 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 29.05.2015 року(а.в.м.с. 16)., тобто укладеного до реєстрації шлюбу сторін у цій справі 07.08.2015 року (а.в.м.с. 18).

Тому, достатньо обґрунтованим є припущення позивача ОСОБА_1 у цій справі про те, що ОСОБА_6 у будь-який час, без його згоди та повідомлення, може провести відчуження зазначеної квартири, та зокрема спірної Ѕ її частини, що у подальшому може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог у цій справі.

Саме Ѕ частина вищезазначеної квартири АДРЕСА_1 , яка, зареєстрована на праві власності на ім`я відповідача у цій справі - ОСОБА_7 , є предметом спору у цій справі.

Тому, заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення його позову у цій справі саме шляхом накладення арешту не на всю вищезазначену квартиру, а лише на спірну Ѕ частину цієї квартири, є співмірним заходом забезпечення позову позивача у цій справі вищезазначеними позовним вимогам позивача, заявленим у цій справі (про визнання за ним права власності на 1/2 частку цієї квартири АДРЕСА_1 ).

За таких обставин, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо її законності і обґрунтованості, постановлена з порушенням вимог ЦПК України.

Тому, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2019 року у цій справі слід скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цій справі слід задовольнити: накласти арешт на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , яка, зареєстрована на праві власності на ім`я ОСОБА_8 .

Керуючись ст. ст. 12-13, 81-82, 89, 367-368, 372, 374, 376, 381-384, 435 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2019 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 АДРЕСА_2 ) про забезпечення позову у цій справі задовольнити.

Накласти арешт на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , яка, зареєстрована на праві власності на ім`я ОСОБА_9 (РНОКПП НОМЕР_2 АДРЕСА_3 ).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 15.07.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Кухар С.В.