Справа №568/1246/18
Провадження №2/568/316/19
10 липня 2019 р. м.Радивилів
Радивилівський районний суд Рівненської області у складі:
головуючого судді Панчука М.В.,
за участі секретаря судового засідання Єрмійчук Я.Р.,
позивача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Радивилів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: відділ реєстрації фізичних осіб Радивилівської міської ради Радивилівського району Рівненської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації,
у Радивилівський районний суд Рівненської області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: відділ реєстрації фізичних осіб Радивилівськї міської ради, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, мотивуючи тим, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . В даній квартирі крім неї, зареєстрований її внук ОСОБА_2 , відповідач по справі, який в житловому будинку фактично не проживає. Оскільки останній не проживає у вказаному житловому будинку більше п`яти років, просить позовні вимоги задовольнити, визнати ОСОБА_2 такими, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений, відзиву на позов не направляв.
Представник третьої особи на розгляд справи не з`явився. У своїй заяві до суду не заперечували щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , просили справу розглядати без участі їхнього представника (а.с.24).
У зв`язку із неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про проведення судового засідання, та від якого не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності, причини неявки ним не повідомлені, відзиву на позов на подано, а позивач не заперечував проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності відповідача, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, за наявними у справі доказами (у заочному порядку).
Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні показала, що вона є сестрою позивача, та проживає по сусідству із нею. Свідок засвідчила, що відповідач ОСОБА_2 не проживає і ніколи не проживав у квартирі ОСОБА_1 , лише був зареєстрований за адресою де проживає позивач.
Ухвалою суду від 24.09.2018 р. позовну заяву прийнято до розгляду та призначено судове засідання. Інших процесуальних дій не вчинялося.
Суд, заслухавши позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно актів обстеження квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , встановлено, що ОСОБА_2 , будучи зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_2 , не проживає за даною адресою (а.с. 7, 8, 9).
Відповідно до поданого позову, суд вбачає наявність між сторонами спору, який виник у житлових правовідносинах та предметом спору є право на проживання у житловому будинку, вважаючи за необхідне визнати осіб такими, що втратили право на користування житловим будинком, з підстав, вказаних у позові, позивач звернувся до суду.
Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів:
Згідно ст.41 Конституції України та ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, особа має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд.
Згідно із ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316- 319 ЦК).
Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своє сім`ї, інших осіб.
Згідно положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
У відповідності з пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду №5 від 7.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.
Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116,156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Крім того, у пункті №3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду №5 від 7.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказано про те, що ухвалюючи рішення, суд згідно з ч.1 ст. 214 ЦПК має визначити, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Судом встановлено, що позивач з внуком зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 як члени сім`ї.
Як вбачається із ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно зі ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Також, у відповідності з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», наслідком визнання особи в судовому порядку такою, що втратила право користування житловим приміщенням є зняття її з реєстрації місця проживання.
Таким чином суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, на підставі безпосередньо досліджених наявних у справі доказів, вважає, що відповідач ОСОБА_2 , як наймач жилого приміщення в приватному будинку, втратив право на його користування, у зв`язку з відсутністю за місцем постійного проживання понад один рік без поважних причин.
При цьому, не підлягають до задоволення позовні вимоги ОСОБА_1 щодо зняття з реєстрації місця проживання відповідача ОСОБА_2 Так, відповідно до ст. 37-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», повноваження у сфері реєстрації місця проживання фізичних осіб делеговані виконавчим органам сільських, селищних, міських рад.
Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Як вбачається із ч. 1 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно квитанції №20 від 07.09.2018 року, ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. А відтак, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки сплаченого судового збору, що становить 704,80 грн.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України,
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим будинком за місцезнаходженням: АДРЕСА_3 .
В іншій частині - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 )на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 )сплачену нею при зверненні до суду суму судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду безпосередньо або через Радивилівський районний суд Рівненської області.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення 11.07.2019 року.

Суддя М.В. Панчук