ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2019 року м. Київ

справа № 754/413/19

провадження № 22-ц/824/8868/19

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Іванової І.В. (суддя-доповідач), Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

сторони :

позивач - Моторне (транспортне) страхове бюро України

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 11 березня 2019 року у складі судді Зотько Т.А., повний текст складений 30.03.2019 року,

встановив:

У січні 2019 року позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України -звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 22 липня 2015 року приблизно о 12:20 год. в місті Київ по просп. Перемоги, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Шкода» д.н.з НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 та «Тайота» д.н.з НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_3

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 02.09.2015 року, відповідача було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність потерпілого була застрахована в ПрАТ СК «Брокбізнес» при використанні транспортного засобу - «Тайота» д.н.з НОМЕР_2 за договором обов`язкового страхування № АІ 0954871. Потерпілий своєчасно звернувся до позивача із повідомленням про настання ДТП та заявою про виплату відшкодування заподіяної шкоди. Вартість відновлювального ремонту автомобіля потерпілого, пошкодженого внаслідок ДТП, складала 6481,00 грн. Позивачем було виплачено ТОВ «Фінансово-Кредитна Група «ЧАЙКА» відшкодування заподіяної шкоди внаслідок ДТП у розмірі 5849,11 грн. Окрім цього позивачем було сплачено послуги аварійного комісара у розмірі 632,00 грн. 23 жовтня 2017 року відповідачу було направлено лист № 565 МТСБУ/АГ з вимого сплатити суму відшкодування заподіяної шкоди, але ним вищезазначеної суми не сплачено. У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду для захисту своїх прав та інтересів, і просив стягнути з відповідача на його користь суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 6481,11 грн. та витрати по оплаті судового збору в розмірі 1762,00 грн.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 11 березня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 6481,11 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги відповідач зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення та матеріали ДТП у встановленому законом процесуальному порядку в судовому засіданні не розглядалися, через пропущений процесуальний строк визначений для притягнення особи до адміністративної відповідальності, його не було піддано адміністративному стягненню і винність у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, в судовому порядку не доведена та судовим рішенням не встановлено. ОСОБА_1 посилається також на те, що позивачем не надано доказів вжиття заходів досудового врегулювання спору. Крім того відповідач вважає, що долучена до матеріалів справи довідка № 1 від 30 січня 2015 року не є доказом відсутності у нього діючого договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів.

У відзиві на апеляційну скаргу МТСБУ посилається на те, що закриття провадження в справі про адміністративні правопорушення на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП є нереабілітуючими підставами такого закриття. Вказує, що чинним законодавством не передбачено обов`язку позивача вживати заходів досудового врегулювання спору. Більш того, 18 січня 2016 року позивачем на адресу відповідача направлялась претензія № 3/1-05/1108 із пропозицією відшкодувати здійснену позивачем регламентну виплату у позасудовому порядку. Крім того позивач зазначає, що надав належні докази (витяг з бази даних МТСБУ) відсутності у позивача на дату ДТП договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмово провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що 22 липня 2015 року приблизно о 12 год. 20 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Шкода» д.н.з НОМЕР_1 , по проспекту Перемоги, 131 в м. Києві, перед перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху не переконався що це буде безпечно, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем «Тойота» д.н.з НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .

В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2015 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення, строків, передбачених ст. 38 КУпАП (а.с.5).

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 допустив порушення пунктів 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП - порушення учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинили пошкодження транспортних засобів.

На дату скоєння ДТП відповідач ОСОБА_1 , не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, що підтверджується в тому числі довідкою №1 від 30.12.2015 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих (а.с.38).

Цивільно-правова відповідальність потерпілого була застрахована в ПрАТ СК «Брокбізнес» при використанні транспортного засобу - «Тойота» д.н.з НОМЕР_2 за договором обов`язкового страхування № АІ 0954871 (а.с.10).

В результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль «Тайота» д.н.з НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою Управління патрульної служби МВС України в м. Києві від 21.12.2018 року (а.с.4).

Згідно Звіту №1048 про оцінку автомобіля «Тайота» д.н.з НОМЕР_2 від 06.008.2015 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Тайота» д.н.з НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження при ДТП складає 7 018,93 грн. із урахуванням ПДВ (а.с.17-25).

18 січня 2016 року МТСБУ на підставі Наказу № 278 від 16 січня 2016 року (а.с.32), відповідно до платіжного доручення № 278рв від 18.01.2016 року (а.с.39) МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування власнику пошкодженого автомобіля Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитна Група «ЧАЙКА» в розмірі 5 849,11 грн.

Також, позивачем були понесені витрати за послуги аварійного комісара у розмірі 632,00 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 27504 від 10 листопада 2015 року( а.с. 40).

Крім того, заперечуючи про позову, відповідач просив суд застосувати строк позовної давності посилаючись на те, що для потерпілого у зобов`язанні щодо відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП перебіг строку позовної давності починається з моменту дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 22 липня 2015 року.

Задовольняючи позов МТСБУ про стягнення з ОСОБА_1 суми сплаченого страхового відшкодування, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з пунктом 38.2.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Отже, законом прямо встановлено порядок стягнення коштів, виплачених МТСБУ на відшкодування шкоди особі потерпілій у ДТП, саме в порядку регресу.

До страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК України.

При вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика слід розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування.

При регресі строк позовної давності обчислюється з моменту здійснення відповідної виплати страхового відшкодування, з огляду на таке.

Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою, за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала.

При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України).

Отже, первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно.

Викладене узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 05 квітня 2017 у справі № 6-2806цс16.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Оскільки страхове відшкодування потерпілій у ДТП особі виплачена МТСБУ згідно з платіжними дорученнями № 278 рв від 18 січня 2016 року (а.с. 40), перебіг строку позовної давності необхідно обчислювати саме з цієї дати. Враховуючи, що до суду з позовом МТСБУ звернулося 22 грудня 2018 року, суд першої інстанції правильно зазначив, що строк позовної давності позивачем не пропущено.

Доводи відповідача про те, що його вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, в судовому порядку не було доведено та не встановлено судовим рішенням, судова колегія відхиляє з огляду на наступне.

Як вбачається з постанови Святошинського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2013 року, судом закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у зв`язку закінченням строків накладення адміністративного стягнення, ч. 2 ст. 38 КУпАП.

Так, згідно з ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті.

Зі змісту наведеної правової норми вбачається, що закриття провадження можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення; закінчення встановленого законом тримісячного строку, перебіг якого розпочинається з дня вчинення адміністративного правопорушення (при триваючому правопорушення - не пізніше як через три місяці з дня його виявлення).

Тобто, для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених ст. 38 КУпАП, можливе лише за умови встановлення факту вчинення особою протиправної дії чи бездіяльності, що підпадають під визначені законом ознаки адміністративного правопорушення.

У разі недоведеності складу адміністративного правопорушення та не підтвердження його належними та допустимими доказами виключається можливість закрити провадження у адміністративній справі саме за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

У цьому разі законодавець передбачив іншу підставу для закриття провадження у справі - відсутність події і складу адміністративного правопорушення ( п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП).

З огляду на те, що судом закрито провадження у справі саме з підстав закінчення строків, передбачених ст. 38 КУпАП, а не у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, суд першої інстанції правильного виходив з доведеності вини відповідача ОСОБА_1 у вчиненні ДТП, що сталася 22 липня 2015 року.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Отже, встановивши, що внаслідок компенсації МТСБУ шкоди потерпілій стороні у ДТП, позивач набув право вимоги саме у порядку регресу, а також відсутність інших підстав для відмови у позові, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про задоволення позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах,-

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 11 березня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків передбачених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: