Ухвала

15 липня 2019 року

м. Київ

справа № 522/13485/16-ц

провадження № 61-5174ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Черняк Ю. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Одеської області від 20 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Одеської області від 20 жовтня 2017 року з пропуском строку на касаційне оскарження.

Ухвалою Верховного Суду від 25 березня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Одеської області від 20 жовтня 2017 року залишено без руху для надання доказів поважності пропуску строку на касаційне оскарження.

У травні 2019 року ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 25 березня 2019 року надав заяву про усунення недоліків, в якій зазначив, що звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із запитом про надання інформації про те, чи отримував він рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі, і після отримання відповіді на запит вона буде направлена до Верховного Суду для додаткового підтвердження факту поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження.

Ухвалою Верховного Суду від 10 травня 2019 року продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі Верховного Суду від 25 березня 2019 року.

У липні 2019 року ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 25 березня 2019 року надав заяву про усунення недоліків, в якій зазначив, що у відповіді Приморського районного суду м. Одеси від 10 травня 2019 року зазначено лише про направлення на його адресу реєстрації копії оскаржуваних судових рішень, однак не вказано про факт їх отримання. ОСОБА_1 вважає, що суд першої інстанції фактично підтвердив те, що він не отримував копії оскаржуваних судових рішень, і таким чином, він пропустив строк на касаційне оскарження з поважних причин.

У тексті відповіді Приморського районного суду м. Одеси від 10 травня 2019 року на звернення ОСОБА_1 від 22 квітня 2019 року, на яку посилався ОСОБА_1 , зазначено, що в матеріалах цивільної справи № 522/13485/16-ц містяться докази того, що 08 лютого 2017 року на адресу ОСОБА_1 було направлено копію рішення суду першої інстанції від 06 лютого 2017 року, а 26 жовтня 2017 року - копію рішення суду апеляційної інстанції від 20 жовтня 2017 року. Отже, імперативні приписи частини третьої статті 222 ЦПК України 2004 року щодо направлення копій судового рішення особам, які брали участь у справі, судом були виконані.

Крім того, відповідно до рішення Апеляційного суду Одеської області від 20 жовтня 2017 року в судовому засіданні під час розгляду цієї справи в апеляційному суді брав участь представник ОСОБА_1 , отже, він повинен був знати про ухвалення апеляційним судом рішення у цій справі.

Враховуючи викладене, недоліки касаційної скарги, зазначені в ухвалі Верховного Суду від 25 березня 2019 року, ОСОБА_1 не усунуто, докази на підтвердження поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження не надано.

Відповідно до абзацу другого частини третьої статті 393 ЦПК України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Передбачених пунктами 1 та 2 частини третьої статті 394 ЦПК України підстав для перевірки поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень за касаційною скаргою ОСОБА_1 немає.

Керуючись статтею 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Одеської області від 20 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами повернути особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Ю. В. Черняк