Ухвала

11 липня 2019 року

м. Київ

справа № 755/15467/14-ц

провадження № 61-12115 ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Воробйової І. А. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 21 травня 2019 року у справі заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лекос» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Магік», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ТОВ «Лекос» звернулося до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 березня 2019 року

у задоволенні вищезазначеної заяви відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 21 травня 2019 року ухвалу суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким заяву ТОВ «Лекос» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 755/15467, виданий 16 вересня 2016 року Дніпровським районним судом м. Києва, про звернення стягнення виділеної частини майна ТОВ «Лекос» пропорційної частці учасника товариства ОСОБА_2 у статутному капіталі у розмірі 25% на користь ОСОБА_1 у межах суми

6 063 555,70 грн.

У червні 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного суду

від 21 травня 2019 року та залишити в силі ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 04 березня 2019 року, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права

та порушенням норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження на оскаржуване судове рішення слід відмовити з таких підстав.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України як і пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачають, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.

Частиною першою статті 389 ЦПК України визначено, що учасники справи,

а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити

у касаційному порядку:

1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи

та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених

у частині третій цієї статті;

2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду

в апеляційному порядку;

3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову

у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень

у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення

за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладенняштрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Постанова Київського апеляційного суду від 21 травня 2019 року прийнята за результатами здійснення апеляційного перегляду ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 04 березня 2019 року, яка віднесена

до категорії ухвал, вказаних у пункті 25 частини першої статті 353 ЦПК України, які не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень

та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services

v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 9 частини третьої статті 2, частиною третьою статті 3, частиною першою статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду

від 21 травня 2019 року у справі заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лекос» про визнання виконавчого листа таким,

що не підлягає виконанню, заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Магік», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. А. Воробйова