Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/2056/18
РІШЕННЯ

Іменем України

(Заочне)

21 червня 2019 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кисіль О.А.

при секретарі Твердохліб Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготин Київської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчатись, та додаткових витрат на дитину,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Яготинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчатись, та додаткових витрат на дитину. Позовні вимоги обґрунтувала наступним. В період з 1998 року по 2005 рік ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 13 вересня 2005 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 від даного шлюбу народилася донька ОСОБА_3 , до її повноліття Шевченківським відділом ДВС міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області здійснювалося примусове стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь позивачки на підставі рішення суду. 12 серпня 2018 року доньці сторін по справі виповнилося 18 років, у зв`язку з чим державним виконавцем Шевченківського відділу ДВС міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області виконавче провадження було завершено та припинено примусове стягнення аліментів з ОСОБА_2 . З 2018 року ОСОБА_3 є студенткою І курсу денної форми навчання факультету торгівлі та маркетингу Київського національного торговельно-економічного університету з кінцевим терміном навчання червень 2022 року. У зв`язку з навчання на денній формі навчання наша донька не має можливості працювати та самостійно заробляти собі на життя, а тому потребує матеріальної допомоги від батьків. Навчання є платним та потребує значних грошових затрат. Так, 08 серпня 2018 року між Київським національним торговельно-економічним університетом та ОСОБА_1 укладено попередній договір № 3423здб-2018, згідно з яким сторони зобов`язалися за умови зарахування ОСОБА_3 упродовж одного тижня після наказу про зарахування укласти Договір про навчання (підготовку). На підтвердження укладення Основного договору позивачка зобов`язувалася надати Київському національному торговельно-економічному університету завдаток (грошову суму у рахунок належних платежів до оплати за Основним договором у розмірі 7 860,00 грн.. За умовами попереднього договору у разі зарахування ОСОБА_3 завдаток переходить у рахунок оплати за Основним договором. На виконання умов попереднього договору 09 серпня 2018 року позивачкою було сплачено на користь КНТЕУ 7 860,00 грн.. 10 вересня 2018 року між Київським національним торговельно-економічним університетом та ОСОБА_1 укладено договір № 3756 д/6к-2018 про навчання (підготовку), згідно з яким університет взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів позивачки здійснити надання освітніх послуг ОСОБА_3 . Згідно з умовами договору загальна вартість освітньої послуги становить 72 950,00 грн.. Замовник вносить плату готівкою або в безготівковій формі поетапно, а саме: 1 курс (з 01.09.2018 року по 31.08.2019 року) 15 720,00 грн., так: 1-й етап оплати 7 860,00 грн. (при укладенні цього Договору), 2-й етап оплати 7 860,00 грн. (не пізніше 20.01.2019 року) і так далі. Таким чином, навчання потребує достатньо великих фінансових витрат, оскільки щороку для цього мені потрібно буде знайти щонайменше 15 720,00 грн., однак ОСОБА_2 добровільно відмовляється надавати позивачці допомогу на утримання спільної доньки. ОСОБА_1 вважає, що оскільки за навчання доньки нею було сплачено 7 860,00 грн., що є додатковими витратами на дитину, оскільки пов`язано з розвитком її здібностей, то відповідач зобов`язаний відшкодувати половину понесених нею витрат, що становить 3 930,00 грн.. ОСОБА_3 зареєстрована разом із позивачкою та знаходиться повністю на її утриманні. Враховуючи те, що донька навчається в м. АДРЕСА_1 , аби їй було зручно щодня добиратися до університету, позивачка вимушена орендувати квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , що також потребує значних грошових коштів. Позивачка оплачує щоденні витрати доньки на харчування, одяг, взуття, проїзд у транспорті, підручники для навчання, канцелярське приладдя тощо. Таким чином, утримання доньки потребує достатньо великих грошових коштів і позивачка самостійно не взмозі в повній мірі це забезпечити. Відповідач проживає окремо, має іншу родину, жодної допомоги на утримання доньки не надає, хоч має таку можливість. Враховуючи викладене, просила стягувати з відповідача щомісячно до закінчення навчання аліменти на утримання доньки з розмірі 1 500,00 грн. з індексацією стягуваних сум та додаткових витрат на дитину в розмірі 3 930,00 грн.

Позивачка уточнила позовні вимоги посилаючись на те, що після подачі позову до суду на виконання умов договор № 3756 д/6к-2018 від 10.09.2018 року 14 грудня 2018 року вона сплатила на користь Київського національного торговельно-економічного університету (КНТЕУ): - перший платіж в розмірі 7 860,00 грн. за 1-й етап навчання, - другий платіж в розмірі 7 860,00 грн. за 2-й етап навчання. Тобто загальна сума, яку позивачка сплатила станом на 25.02.2019 року за навчання доньки в Київському національному торговельно-економічному університеті становить 15 720,00 грн. За таких обставин позивачка вважає, що скільки за навчання доньки нею вже було сплачено 15 720,00 грн., що є додатковими витратами на дитину, оскільки пов`язано з розвитком її здібностей, то відповідач зобов`язаний відшкодкодувати половину понесених нею витрат, що становить 7 860,00 грн.. Крім того, ОСОБА_1 повідомила суд, що з 05 серпня 2011 року вона працює в АТ «СБЕРБАНК» на посаді фахівця з обслуговування масових роздрібних клієнтів Київського відділення № 12 АТ «СБЕРБАНК» та в середньому отримує близько 10 000,00 грн. за місяць. В грудні 2018 року АТ «СБЕРБАНК» виплатило позивачці премію за результатами її роботи за 2018 рік. ОСОБА_4 таку виплату АТ «СБЕРБАНК» здійснило одноразово вперше за весь семирічний період її роботи в банку. Також позивачка зазначила, що донька навчається, не працює, а їй на свою заробітну плату доводиться утримувати їх обох, сплачувати за оренду житла в м. Києві, оплачувати житлово-комунальні послуги, їй періодично доводиться користуватися кредитною карткою, по якій станом на 15.02.2019 року позивачка має заборгованість у розмірі 4 598,56 грн.. Враховуючи викладене, просила стягувати з відповідача щомісячно до закінчення навчання аліменти на утримання доньки з розмірі 1 500,00 грн. з індексацією стягуваних сум та додаткових витрат на дитину в розмірі 7 860,00 грн.

В судове засідання позивачка не з`явилася, звернулася до суду з заявою про розгляд справи у її відсутність, уточнені позовні вимоги підтримала.

В судове засідання відповідач повторно не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до п. 4 ч. 8 та ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Відзиву щодо позову та клопотань до суду не направив, тому суд вважає, за можливе розглянути даний спір у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Третя особа в судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без її участі.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, враховуючи, що в справі є достатньо доказів для її заочного розгляду, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно зі статями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, рішення від 10 лютого 2010 року).

Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вислухавши учасників справи, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Яготинського районного управління юстиції Київської області, шлюб між чоловіком ОСОБА_2 і дружиною ОСОБА_1 - розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 108 від 13.09.2005 року (а.с. 6-7,9).

Від шлюбу сторони мають спільну повнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , видане Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Октябрської районної ради м. Полтави, актовий запис № 648 (а.с. 8).

Згідно попереднього договору № 3423здб-2018 від 08 серпня 2018 року сторони зобов`язалися за умови зарахування ОСОБА_3 упродовж одного тижня після наказу про зарахування укласти Договір про навчання (підготовку). На підтвердження укладення Основного договору позивачка зобов`язувалася надати Київському національному торговельно-економічному університету завдаток (грошову суму у рахунок належних платежів до оплати за Основним договором у розмірі 7 860,00 грн.. За умовами попереднього договору у разі зарахування ОСОБА_3 завдаток переходить у рахунок оплати за Основним договором (а.с. 11-12).

На виконання умов попереднього договору 09 серпня 2018 року позивачкою було сплачено на користь КНТЕУ 7 860,00 грн. (а.с. 13).

Згідно Договору № 3756д/6к-2018 про навчання (підготовку) від 10.09.2018 року ОСОБА_3 навчається в Київському національному торговельно-економічному університеті (КНТЕУ) за першим (бакалаврським) рівнем; факультет: Торгівлі та маркетингу; спеціальність: Маркетинг, форма навчання: Денна, починаючи з 1 курсу; термін навчання: 3 роки 10 місяців. Згідно п.п. 4.2 Договору - загальна вартість освітньої послуги становить 72 950,00 грн. Замовник вносить плату готівкою або в безготівковій формі поетапно, а саме: 1 курс (з 01.09.2018 року по 31.08.2019 року) 15 720,00 грн., так: 1-й етап оплати 7 860,00 грн. (при укладенні цього Договору), 2-й етап оплати 7 860,00 грн. (не пізніше 20.01.2019 року) і так далі. (а.с. 14-17).

Згідно Довідки № 979 від 12.10.2018 року ОСОБА_3 є студенткою 1 курсу денної форми навчання факультету торгівлі та маркетингу Київського національного торговельно-економічного університету. Закінчує навчання за навчальними планами бакалавр в червні 2022 року (а.с. 10, 19).

Позивач зазначила, що Відповідач як батько дитини не надає матеріальної допомоги на навчання дитини, витрати за навчання їх спільної доньки остання несе самостійно.

Повнолітня дочка ОСОБА_3 зареєстрована разом із позивачкою та знаходиться повністю на її утриманні (а.с. 10, 18).

На виконання умов договору № 3756д/6к-2018 про навчання (підготовку) від 10.09.2018 року позивачкою було сплачено на користь КНТЕУ 7 860,00 грн. (а.с. 43).

З довідки № 81 від 13.02.2010 року, виданої АТ «СБЕРБАНК», вбачається, що ОСОБА_1 з 05 серпня 2011 року працює в АТ «СБЕРБАНК» на посаді фахівця з обслуговування масових роздрібних клієнтів Київського відділення № 12 АТ «СБЕРБАНК» та в середньому отримує близько 10 000,00 грн. за місяць; в грудні 2018 року вона отримала 33 841,28 грн. (а.с. 44).

Із виписки до угоди № 532182 за період з 14.02.2019 року по 15.02.2019 року ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 4 598,56 грн. (а.с. 45).

З довідки КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2 Полтавської міської ради вбачається, що ОСОБА_2 має діагноз Ішемічна хвороба серця: кардіосклероз дифузний синдром І ст.вперше виявлена гіпертонічна хвороба ІІ ст. (а.с. 65).

Згідно копії лікарняного листа серія АДЦ № 360024 ОСОБА_2 перебував на лікарняному з 10.05.2019 року по 13.05.2019 року з діагнозом: ГРВІ (а.с. 79).

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Вимогами ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку допомогу надавати.

Відповідно до ч. 1 ст. 198 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, визначених у ст. 183 цього Кодексу.

Частиною першою та другою ст. 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Відповідно ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник податків має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмірі аліментів у твердій грошовій сумі.

За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов`язку сплати аліментів, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на повнолітню дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Відповідно до роз`яснень викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3, від 15.05.2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Судом об`єктивно встановлено, що ОСОБА_3 навчається Київському національному торговельно-економічному університеті (КНТЕУ) за першим (бакалаврським) рівнем; факультет: Торгівлі та маркетингу; спеціальність: Маркетинг, форма навчання: Денна, починаючи з 1 курсу; термін навчання: 3 роки 10 місяців, на платній основі, перебуває на повному утриманні позивачки

Враховуючи те, що повнолітня донька сторін продовжує навчання, у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, проживає з матір`ю, знаходиться лише на утриманні останньої, натомість відповідач в добровільному порядку не приймає участі в утриманні дочки, суд вважає, що відповідач, як фізично здорова людина, спроможна сплачувати аліменти на повнолітню доньку, яка продовжує навчання.

Обов`язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини, яка хоча й досягла повноліття, однак продовжує навчання з метою здобуття спеціальності, що забезпечить їй можливість у подальшому працевлаштуватися та мати власний незалежний від батьків дохід. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою та не ставити повнолітнього у становище вибору між можливістю подальшої освіти і здобуття спеціальності та між необхідністю працевлаштування для власного матеріального забезпечення.

Індексація грошових доходів проводиться відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078 (із змінами) (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 2 Порядку індексації підлягає, зокрема, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.

Право на індексацію відбувається, коли індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком, перевищить поріг індексації, який із січня 2016 року встановлено у розмірі 103 %.

Згідно з пунктом 6 Порядку індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами - підприємцями, які провадять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів. Індексація таких аліментів проводиться за рахунок коштів платника аліментів.

Пунктом 104 Порядку визначено, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється з місяця, в якому призначено аліменти.

Тому позов в цій частині підлягає до часткового задоволення.

Щодо позовної вимоги про стягнення додаткових витрат, то суд приходить до таких висновків.

За змістом ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

За змістом ч. 1 ст. 185 СК України, у тих випадках, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, страждає на тяжку хворобу, є калікою або відчуває потребу у додаткових витратах на неї у зв`язку з розвитком якихось її здібностей, той з батьків, з кого присуджене стягнення аліментів, і той, до кого вимога про це не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах, пов`язаних з утриманням дитини.

Отже, у даному разі маються на увазі додаткові витрати, а не додаткове стягнення коштів на утримання дитини. Аліменти потрібні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови життя дитини. Однак, в окремих випадках у силу особливих обставин, про які йшлося вище, потрібні крім звичайних значні додаткові витрати. Тому розмір стягуваних додаткових витрат має визначатися залежно від понесених або передбачуваних витрат.

У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що «СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення».

Пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 звернув увагу на те, що стягненню підлягають не тільки фактично зазнані додаткові витрати на утримання дитини, а і передбачувані додаткові витрати, викликані особливими обставинами, тому їх необхідно визначати в твердій грошовій сумі.

Суд при розгляді позову виходить з того, що додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналіз положень ст. 185 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов і їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі.

Звертаючись до суду із вимогою про стягнення додаткових витрат на дитину, позивач просить стягнути з відповідача половину витрат від суми 15 720,00 грн., а саме: у розмірі 7 860,00 грн..

На підтвердження зазначених вимог позивачка надала квитанції проведених проплат за навчання (а.с. 13, 43).

Відповідач в судові засідання не з`являвся та не представив суду жодних доказів на спростування вимог позивачки.

Відповідно до вимог ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно дати реєстрації, позов поданий до суду 13.11.2018 року, відповідно аліменти підлягають стягненню з відповідача на утримання дочки в зв`язку з навчанням з цієї дати.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір, так як позивач при подачі позовної заяви про стягнення аліментів звільнена від його сплати на підставі закону.

Враховуючи дані обставини, матеріальне становище сторін, їх стан здоров`я, наявність утриманців, вимоги ст. 182 СК України, ст. 185 СК України та Конвенції про права дитини, позов підлягає до часткового задоволення і на утримання повнолітньої доньки сторін, необхідно стягнути аліменти з відповідача в розмірі 1 500 гривень, щомісячно, до досягнення нею двадцяти трьох років за умови її навчання та 7 860 гривень додаткових витрат на дитину, в решті позовних вимог необхідно відмовити з врахуванням вимог ч.2 ст.184 Ск України.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 76-79, 81, 89, 141, 280-283, 258-259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, ст. ст. 141, 182, 184, 185, 191, 198, 199, 200СК України, ст. 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 27 Конвенції про права дитини, Постановою Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3, від 15.05.2006 року, Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчатись, та додаткових витрат на дитину, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер невідомий, не працюючого, аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1 500 гривень, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13 литсопада 2018 року і до досягнення нею двадцяти трьох років на час навчання.

В межах стягнення платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер невідомий, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , додаткові витрати на дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 7 860 (сім тисяч вісімсот шістдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 (сорок) копійок судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, котра може бути подана протягом 30 днів з дня отримання його копії. Учасник справи якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі через Яготинський районний суд апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, після проголошення повного рішення 12 липня 2019 року, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кисіль О.А.