ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/8384/16-ц Головуючий суддя І інстанції Токарєва Н. М.
Провадження № 22-ц/818/1632/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів купівлі-продажу
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 19 грудня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Глуховцева Наталія Володимирівна, про визнання договору недійсним,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 08 грудня 2016 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним укладеного 13 жовтня 2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 договору купівлі-продажу нерухомості, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який посвідчено та зареєстровано приватним нотаріусом Бондаренко Г.Ю.

Представником позивача ОСОБА_2 11 серпня 2017 року подано до суду заяву про відмову від позовних вимог до ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу від 13 жовтня 2015 року недійсним, та зняття заходів забезпечення позову, а саме арешту з будинку АДРЕСА_1 садовому товаристві АДРЕСА_1 .

Того ж дня представником позивача ОСОБА_2 подано до суду уточнений позов, в якому він просив визнати недійсним, укладений 30 липня 2014 року ОСОБА_3 договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий № НОМЕР_1 , яка за адресою: АДРЕСА_1 , який було посвідчено та зареєстровано приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глуховцевою Н.В.

В обґрунтування уточнених позовних вимог посилався на те, що 30 липня 2014 року ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки набув право власності на земельну ділянку кадастровий № НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої був ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_7 за життя отримав у борг від позивача грошові кошти у розмірі 71500 доларів США, які не повернув. Боргові зобов`язання перед позивачем узяли на себе спадкоємці ОСОБА_7 - відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які на підставі мирової угоди від 16 липня 2014 року повинні сплатити позивачу борг у розмірі 35 тисяч доларів США. Їх обов`язок по сплаті боргу встановлений ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2015 року та рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 липня 2016 року. Однак, відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 грошових зобов`язань перед позивачем не виконали і продали спірну земельну ділянку. Позивач розраховував, що за рахунок спірної земельної ділянки він міг би задовольнити свої вимоги як кредитора, однак цієї можливості він позбавлений відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , внаслідок чого він вважає, що договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки від 30 липня 2014 року, укладений з ОСОБА_3 є недійсним.

Представником позивача ОСОБА_2 09 жовтня 2018 року було подано до суду письмову заяву про уточнення позовних вимоги, в якій він просив суд визнати недійсним, укладений 30 липня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий № НОМЕР_1 , яка за адресою: АДРЕСА_1 . Посилався на невідповідність оспорюваного договору ст. 203 та ст. 215 ЦК України. Також зазначив, що строки позовної давності не можуть бути застосовані, оскільки справа розглядається з 2016 року, а про існування оспорюваного договору він дізнався після відповіді нотаріуса у січні 2018 року.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19 грудня 2018 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Глуховцева Наталія Володимирівна, про визнання договору недійсним.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Циганенко О.П. просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення були порушені норми матеріального та процесуального права, не було повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зазначено, що оспорюваний договір є недійним в силу положень ч. 1 ст. 203 ЦК України, оскільки відповідачі, діючи недобросовісно, намагаються уникнути виконання рішення суду. Послався на необхідність врахування практики ЄСПЛ - рішення у справах «Шмалько проти України», «Артіко проти Італії», «Войтенко проти України», «Савіцький проти України», «Горнсбі проти Греції» та Верховного Суду по справі № 910/11980/16.

Представником ОСОБА_3 - адвокатом Котляром А.О. суду було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить останню залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Послався на те, що спірний договір повністю відповідає вимогам закону. Зазначив, що спірна земельна ділянка не була предметом мирової угоди або засобом забезпечення зобов`язання.

Зазначив, що наведені представником позивача в апеляційній скарзі приклади рішень ЄСПЛ не є релевантними по даній справі.

Частина третя статті 3 ЦПК Українипередбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

На адресу Харківського апеляційного суду 24.06.2019 від представника ОСОБА_4 - адвоката Скринніка І.А. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Циганенка О.П., представника ОСОБА_3 - адвоката Котляра А.О., за відсутності інших учасників справи, які належним чином повідомлені про судове засідання, що не перешкоджає розгляду справи згідно положень ст. 372 ЦПК України, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та розглянутого судом позову, вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскаржуване рішення відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова у справі № 642/11526/13-ц від 18 березня 2014 року було визнано та затверджено мирову угоду від 17 березня 2014 року, укладену між ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , за якою вони визнали позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі. На підставі домовленостей ОСОБА_4 добровільно було частково погашено борг у розмірі 11500 доларів США. У зв`язку з чим позивачем було зменшено свої позовні вимоги на вказану суму та відмовився від позовних вимог у розмірі еквівалентному 25000 доларів США. Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідно до п. 2.4 мирової угоди прийняли на себе зобов`язання сплатити на користь ОСОБА_1 заборгованість спадкодавця ОСОБА_7 у розмірі в еквіваленті 25000 доларам США частками: еквівалент 5000 доларам США зобов`язані погасити протягом 10 днів з моменту продажу (відчуження) нерухомості, яка входить до складу спадкової маси ОСОБА_7 , а саме будинку АДРЕСА_2 , незалежно від фактичної ціни відчуження цієї нерухомості; суму еквівалентну 20000 доларам США вони повинні сплатити ОСОБА_1 протягом 10 днів з моменту повного або часткового виконання зобов`язань за договором позики від 11 квітня 2008 року. Також, відповідачі зобов`язані були повідомляти позивача про оформлення спадкових прав на майно, про відчуження майна, про інші відомості щодо цієї угоди. За цією мировою угодою ОСОБА_1 відмовляється від права вимоги заборгованості спадкодавця ОСОБА_7 у розмірі в еквіваленті 10000 доларів США за умови належного виконання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 своїх зобов`язань за цією мировою угодою, у тому числі і п. 2.4 у повному обсязі. У випадку порушення умов мирової угоди ОСОБА_4 та ОСОБА_5 позивач набуває право стягнення грошових коштів у розмірі еквівалентному 35000 доларів США, а відповідачі повинні сплатити борг у строки, визначеними вимогою ОСОБА_1 .

Як вбачається з інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 57996576 від 22 квітня 2016 року та № 75571272 від 12 грудня 2016 року, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 13 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бондаренко Г.Ю., реєстровий № 1629, ОСОБА_6 набув право власності на садовий будинок з господарчими спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 151,80кв.м., житловою площею 55,80кв.м., розташований на земельній ділянці для ведення садівництва, площею 0,12 га., кадастровий номер НОМЕР_2 .

Між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 13 жовтня 2015 року було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бондаренко Г.Ю., реєстровий № 1629, за яким ОСОБА_6 прийняв у власність садовий будинок з господарчими спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 151,80 кв.м, житловою площею 55,80 кв.м, та земельну ділянку № НОМЕР_3 для ведення садівництва, площею 0,12 га., кадастровий номер НОМЕР_2 , розташовану за адресою: Харківська область АДРЕСА_2 , селищна АДРЕСА_1 , які належали продавцю на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Л.А. 29 травня 2015 року за реєстровим № 1620 та договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Л.А. 29 травня 2015 року за реєстровим № 1622.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 29 травня 2015 року подарували ОСОБА_8 садовий будинок з господарчими спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 151,80 кв.м, житловою площею 55,80 кв.м, який належав їм на підставі Свідоцтва про право власності, видане приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саутенко Н.В. 29 травня 2015 року за реєстровим № 1169 та Свідоцтва про право на спадщину за законом, видане приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саутенко Н.В. 29 травня 2015 року за реєстровим № 1170, Свідоцтва про право на спадщину за законом, видане приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саутенко Н.В. 29 травня 2015 року за реєстровим № 1171.

Згідно Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 29 травня 2015 року індексний № 38345030, на момент укладення договору дарування садовий будинок з господарчими спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 не був під арештом та не мав інших зареєстрованих обтяжень, які б перешкоджали посвідченню договору дарування.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 29 травня 2015 року продали ОСОБА_8 земельну ділянку № НОМЕР_3 для ведення садівництва, площею 0,12 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , які належали продавцям на підставі Свідоцтва про право власності, видане приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саутенко Н.В. 29 травня 2015 року за реєстровим № 1166 та Свідоцтва про право на спадщину за законом, видане приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саутенко Н.В. 29 травня 2015 року за реєстровим № 1167, Свідоцтва про право на спадщину за законом, видане приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саутенко Н.В. 29 травня 2015 року за реєстровим № 1168, про що уклали договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Л.А., реєстровий № 1622. На момент укладення цього договору арештів або інших обтяжень, які б перешкоджали продажу земельної ділянки не було.

На підставі Свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саутенко Н.В. 29 травня 2015 року за реєстровим № 1167, № 1168, № 1170 та № 1171, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 набули право власності по 1/2 частині на спадщину після смерті ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка складалася з 1/2 частини садового будинку з господарчими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 151,80 кв.м, житловою площею 55,80 кв.м та 1/2 частки у праві власності на земельну ділянку № НОМЕР_3 для ведення садівництва, площею 0,12 га., кадастровий номер НОМЕР_2 , розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 мала у власності 1/2 частину садового будинку з господарчими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 151,80кв.м., житловою площею 55,80 кв.м, та 1/2 частину земельної ділянки № НОМЕР_3 для ведення садівництва, площею 0,12 га., кадастровий номер НОМЕР_2 , розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвами про право власності, виданих приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саутенко Н.В. 29 травня 2015 року за реєстровим № 1166, № 1169.

Станом на 29 травня 2015 року, проведеною приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Л.А. перевіркою заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - садового будинку з господарчими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки за цією адресою, належних ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не виявлено.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 93805795 від 07 серпня 2017 року ОСОБА_3 зареєстрований власником земельної ділянки № НОМЕР_4 для ведення садівництва, площею 0,12 га., кадастровий номер НОМЕР_5 , розташованої за адресою: Харківська область АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 30 липня 2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глуховцевою Н.В., реєстровий № 1528.

На запит ОСОБА_1 № 1 про надання інформації від 02 червня 2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 листом від 07 липня 2014 року повідомили, що право на спадщину за адресою: АДРЕСА_2 за ними не оформлена, заборгованість з ОСОБА_9 за договором позики від 11 квітня 2008 року не стягнута.

Цінним листом позивачем 18 липня 2014 року було направлено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 грошову вимогу, в якій він вимагав протягом семи днів з моменту отримання цієї вимоги сплатити на його користь заборгованість за мировою угодою, затвердженою ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова у справі № 642/11526/13-ц від 18 березня 2014 року, в еквіваленті 35000 доларів США.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова у справі № 642/11526/13-ц від 27 листопада 2015 року було відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про зміну порядку виконання мирової угоди між ним та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , яка затверджена ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова у справі № 642/11526/13-ц від 18 березня 2014 року та стягнення солідарно з них грошових коштів в еквіваленті 35000 доларів США.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова у справі № 639/10259/15-ц позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про зобов`язання виконати мирову угоду задоволено, зобов`язано відповідачів виконати мирову угоду, затверджену ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова у справі № 642/11526/13-ц від 18 березня 2014 року, та сплатити на користь позивача солідарно 928200,00 грн., що є еквівалентом 35000доларів США.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 94317362 від 11 серпня 2017 року ОСОБА_3 зареєстрований власником садового будинку АДРЕСА_4 площею 194,90 АДРЕСА_5 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, на підставі декларації про готовність об`єкту до експлуатації, серії та номеру ХК 59, виданою 21 вересня 2016 року Департаментом ДАБІ у Харківській області, реєстрацію права власності проведено 07 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глуховцевою Н.В. та є власником земельної ділянки № НОМЕР_4 для ведення садівництва, площею 0,12 га., кадастровий номер НОМЕР_5 , розташованої за адресою: Харківська область АДРЕСА_1 », на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 30 липня 2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глуховцевою Н.В., реєстровий № 1528.

Земельна ділянка № НОМЕР_4 для ведення садівництва, площею 0,12 га., кадастровий номер НОМЕР_5 , яка розташована за адресою: Харківська область, Харківський район, селищна рада АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , на підставі Свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстровий № 2009 та № 2010 від 21 липня 2014 року, а також свідоцтва про право власності від 21 липня 2014 року, реєстровий № 2008, виданих приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саутенко Н.В., належала на праві спільної часткової власності відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 : 3/4 частки - зареєстровано на праві власності за ОСОБА_4 , 1/4 частка - за ОСОБА_5 .

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 30 липня 2014 року уклали з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глуховцевою Н.В., реєстровий № 1528. За яким ОСОБА_3 набув право власності на земельну ділянку № НОМЕР_4 для ведення садівництва, площею 0,12 га., кадастровий номер НОМЕР_5 , яка розташована за адресою: Харківська область, Харківський район, селищна рада АДРЕСА_1 , право власності було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30 липня 2014 року індексний номер 24950973.

Проведеною 30 липня 2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глуховцевою Н.В. перевіркою, відомості в реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - земельної ділянки № НОМЕР_4 для ведення садівництва, площею 0,12 га., кадастровий номер НОМЕР_5 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що в момент укладення спірного договору було дотримано вимог закону, цей договір не суперечить вимогам цивільного законодавства, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників цього договору було вільним і відповідало їх внутрішній волі, а договір був спрямований на реальне настання правових наслідків.

Ці обставини підтверджені в судовому засіданні. Нотаріус витребував правовстановлюючі документи на земельну ділянку, відповідну довідку з сільської ради, зроблено оцінку земельної ділянки і відповідні витяги з Державних реєстрів. Тобто, нотаріусом при посвідченні цього договору дотримано всіх вимог закону. На момент укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки сторони були дієздатними, підтвердили в договорі, що вони розуміють значення своїх дій. Волевиявлення сторін договору було вільним і спрямованим на те, щоб земельна ділянка, яка належала ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перейшла у власність ОСОБА_3 .

Даний договір укладено в письмовій формі, посвідчено нотаріально і проведено його державну реєстрацію. Тобто, повністю дотримано всіх вимог до договору, передбачених ст. 657 ЦК України.

Суд не вбачав підстав для застосування позовної давності.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками районного суду.

Статтею 215 Цивільного кодексу України закріплено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені у статті 203 Цивільного Кодексу України, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, як на підставу своїх вимог ОСОБА_1 послався на те, що спірний договір не відповідає вимозі ч. 1 ст. 203 ЦК України, оскільки спрямований на невиконання рішення суду, яке відповідно до норми ст. 129 Конституції України є обов`язковим до виконання.

Обов`язковий характер рішення суду захищається конституційними гарантіями п. 9 ч. 1 ст. 129 Основного Закону України. Тому за своїм змістом такі доводи позову вказують на правові наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок, вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства регламентовано положеннями ст. 228 ЦК України.

Цивільним законодавством визначено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Однак всупереч передбаченому ст.ст. 12, 81 ЦПК України процесуального обов`язку ОСОБА_1 не було доведено належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами у розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України, що при укладенні спірної угоди купівлі-продажу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з однієї сторони та ОСОБА_3 - з іншої, діяли з умислом, спрямованим на невиконання обов`язкової до виконання сторонами мирової угоди, якою завершився розгляд справи про стягнення заборгованості, тобто на порушення публічного порядку.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, а частиною 2 цієї статті передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом ч. 1 ст. 317 Цивільного Кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 , ч. 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

З огляду на те, що наявність права власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на час укладення договору купівлі-продажу з ОСОБА_3 не оспорюється позивачем, то така обставина не потребує доказування відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, за якою обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до положень ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Згідно ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Враховуючи, що земельна ділянка, яка була предметом спірного договору купівлі-продажу, не була предметом визнаної судом 18.03.2014 мирової угоди, не перебувала під обтяженнями чи під забезпечувальними засобами, не можна вважати що її продаж був спрямований на невиконання мирової угоди. Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що при укладенні спірного договору купівлі-продажу не були порушені вимоги ст.ст. 203, 215, 228 ЦК України.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зі змісту ч. 1 ст. 527 ЦК України вбачається, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до положень ст. ст. 598-599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України вбачається, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частин першої та другої статті 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи позивача про те, що спірний договір також спрямований не невиконання боргового зобов`язання ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Так, факт невиконання мирової угоди та зміна порядку її виконання шляхом солідарного стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 заборгованості у грошовій сумі був встановлений заочним рішенням Жовтневого районного суду від 26.07.2016, тобто вже після укладення спірного договору купівлі-продажу.

Доводи скарги стосовно застосування правових висновків ЄСПЛ є безпідставними, оскільки розглянуті міжнародним судом справи стосовно порушення конвенційних гарантій не є релевантними внаслідок інших обставин цієї справи, які не свідчать по такі порушення.

Таким чином, доводами скарги не спростовуються висновки суду першої інстанції щодо законності спірного правочину.

З огляду на те, що при ухваленні рішення районним судом було додержано норм матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-392 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 19 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 09.07.2019.

Головуючий В.Б. Яцина

Судді колегії П.В. Кісь.

О.М. Хорошевський.