Єдиний унікальний номер 234/4558/15-ц Номер провадження 22-ц/804/72/19
Єдиний унікальний номер 234/4558/15-ц
Номер провадження 22-ц/804/72/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2019 року Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Халаджи О.В.

суддів: Біляєвої О.М., Папоян В.В.,

секретар Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмут апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 11 квітня 2017 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання додаткової угоди недійсною (головуючий суддя у суді першої інстанції Карпенко О.М.),

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року до Краматорського міського суду Донецької області звернувся ПАТ КБ «ПриватБанк» з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 31.08.2007 року уклали кредитний договір № КТН3GА00000107. Згідно договору ПАТ КБ «Приватбанк» зобов`язався надати відповідачу кредит в розмірі 16000,00 (доларів США) на термін до 31.08.2017 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором.

Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

У порушення умов кредитного договору, ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором Відповідач 1 станом на 27.01.2015 року року має заборгованість 12695,07 (долар США), яка складається з наступного: 10272,38 (долар США) заборгованість за кредитом; 760,06 (долар США) заборгованість по процентам за користування кредитом;201,72 (долар США) заборгованість по комісії за користування кредитом, 841,40 (долар США) - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; а також штрафи відповідно до кредитного договору: 15,73 (долар США) штраф (фіксована частина); 603,78 (долар США) штраф (процентна складова).

В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № КТН3GА00000107 між ПАТ КБ «ПриватБанком» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки.

Позивач вважав, що відповідно до вимог ст. 610, 554 ЦК України відповідачі несуть солідарну відповідальність як солідарні боржники, тому відповідно до п.5 договору поруки позивач направив на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань за кредитним договором № КТН3GА00000107. Вимога, яка згідно п.6 договору поруки виконується протягом п`яти календарних днів з моменту отримання, залишена без задоволення.

Просив суд солідарно стягнути з відповідачів на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 12695,07, що за курсом 15,89 відповідно до службового розпорядження НБУ від 27.01.2015 року складає 201724,68 грн. за кредитним договором № КТН3GА00000107 від 31.08.2007 року та судові витрати.

Із зустрічною позовною заявою про захист прав споживачів до ПАТ КБ «ПриватБанка» звернувся ОСОБА_1 та просив визнати додаткову угоду від 10.10.2011 року до кредитного договору КТНЗ GА 00000107 від 31.08.2007 року недійсною.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, відповідач ОСОБА_1 посилався на те, що у зв`язку з тим, що в нього виникли труднощі з погашенням кредиту, звернувшись до відповідача, йому порадили укласти договір реструктуризації. Домовленість про укладення договору реструктуризації підписали в протоколі узгодження від 07.06.2011 року. Його було попереджено про те, що, якщо не будуть виконані умови протоколу, банк буде вимагати повернення кредиту та почне звернення стягнення на предмет іпотеки, квартиру його матері. В додатковій угоді, яка була підписана 10.10.2011 року, був зазначений розмір заборгованості в сумі 19999,07 (долларів США) за договором від 31.08.2007 року, яку він начебто отримував, збільшений розмір відсоткової ставки з 11,04% до 13,08 %. Вважає, що позивач під час підписання додаткової угоди ввів його в оману. Замість укладення договору реструктуризації банк збільшив обсяг його фінансової відповідальності, збільшив розмір кредитної лінії без збільшення розміру кредиту, був збільшений розмір страхових платежів, хоча строк повернення кредиту не змінився, такого розміру пені, який вказаний в додатковій угоді, в нього на час підписання додаткової угоди не було.

Вважав додаткову угоду недійсною, тому, що допущене подвійне нарахування відсотків та комісії, про що його не попередили.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 11 квітня 2017 року у позовних вимогах ПАТ КБ « ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено в повному обсязі.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання додаткової угоди від 10.10.2011 року до кредитного договору КТНЗ GА 00000107 від 31.08.2007 року недійсною задоволено повністю.

Визнано недійсною додаткову угоду від 10.10.2011 року до кредитного договору КТНЗ GА 00000107 від 31.08.2007 року, укладену між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 .

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 7372,80 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Краматорського міського суду Донецької області від 11 квітня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що апелянт вважає рішення незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що посилання ОСОБА_1 про відсутність волевиявлення на укладення додаткової угоди є безпідставним та не відповідає дійсності, оскільки, за додатковою угодою 10.10.2011 року до кредитного договору КТНЗ GА 00000107 від 31.08.2007 року за період з 24.10.2011 року по 24.07.2014 року ОСОБА_1 здійснював щомісячний платіж 376,49 доларів США - тобто майже 3 роки ОСОБА_1 виконував умови додаткової угоди, чим погодився із умовами вказаної угоди. Крім того, його згода з визначеним договором, розміром річної відсоткової ставки за кредитом та іншими умовами договору підтверджується підписаним кредитним договором до додаткової угоди а також випискою про рух коштів, що підтверджує систематичну сплату протягом тривалого часу періодичних платежів згідно умов договору. Своїм підписом на кожній сторінці кредитного договору, позичальник фактично підтверджував своє ознайомлення з умовами кредитування. ОСОБА_1 не доведено того, що він не отримав кредитних коштів, а також не доведено, що під час укладання кредитного договору з ОСОБА_1 банк не дотримався вимог ст. 203 ЦК України. Викладене свідчить про те, що відповідач ОСОБА_3 намагався уникнути виконання зобов`язання за кредитним договором. Судом першої інстанції не було наведено жодних підстав для визнання додаткової угоди недійсною та звільнення відповідача від відповідальності за кредитним договором.

Судом встановлено та не заперечується відповідачем факту укладання кредитного договору та отримання ОСОБА_1 кредиту у розмірі 16000 доларів США. ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов`язання за вказаним договором виконав у повному обсязі - ОСОБА_1 вказану суму коштів отримав та не повернув заборгованість, що підтверджується розрахунком заборгованості, який міститься в матеріалах справи. Так, відповідач в порушення умов кредитного договору та норм ЦК України не виконав зобов`язання за вказаним договором.

У зв`язку з зазначеним порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 27.01.2015 року має заборгованість - 12695,07 доларів США, яка складається з наступного:

- 10272,38 (Долар США) заборгованість за кредитом;

- 760,06 (долар США) заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 201,72 (долар США) заборгованість по комісії за користування кредитом,

- 841,40 (долар США) - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором;

- 15,73 (долар США) штраф (фіксована частина);

- 603,78 (долар США) штраф (процентна складова).

З висновками судово-економічної експертизи від 12.08.2016 року №152/576/577/16-22 ПАТ КБ «ПриватБанк» погодитись не може, оскільки, фактичні дані, що містяться в ній ґрунтуються на експертизі, що проведена експертом з недотриманням встановленого порядку, відтак, такий висновок експертизи не є незалежним та допустимим доказом у справі у зв`язку з наступним:

по-перше, таблиця висновку судово-економічної експертизи не містить верхньої колонки у першій таблиці, тобто у першому рядку не має інформації, за якою процентною ставкою проводиться розрахунок заборгованості за відсотками;

по-друге, під час проведення експертизи розрахунок заборгованості проводився без врахування пені за несвоєчасне виконання зобов`язання відповідачем, тобто висновок експерта є недійсним з самого початку проведення розрахунку заборгованості.

Так, висновок судово-економічної експертизи від 12.08.2016 року №152/576/577/16-22 є недійсним оскільки не відповідає загальним вимогам законодавства, в тому числі, інструкції «Про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень» та містить істотні помилки, що мають суттєве значення для справи.

Укладаючи кредитний договір, сторони за власним волевиявленням досягли істотних умов по ньому і власноруч його підписали, чим взяли на себе зобов`язання виконувати його належним чином. Як вбачається з кредитного договору КТНЗ GА 00000107 від 31.08.2007 року, у ньому передбачені всі істотні умови такого виду договору відповідно до вимог чинного на той час законодавства та інших нормативно-правових актів. Відповідач ОСОБА_1 не навів ніяких обставин та не надав будь-яких доказів, які б свідчили про те, що спірний договір був укладений без вільного волевиявлення відповідача. Вся необхідна інформація про умови отримання кредиту, тип відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують виконанню договору була надана позичальнику, що вбачається з умов кредитного договору. Тому посилання ОСОБА_1 на порушення вимог ЗУ «Про захист прав споживачів» при укладанні договору , несправедливість умов договору є безпідставними.

Також апелянт зазначає про наявність пропуску строку позовної давності ОСОБА_1 за зустрічною позовною заявою. Як зазначає апелянт, перебіг позовної давності розпочався 10.10.2011 року та відповідно сплив 10.10.2014 року, оскільки з предметом позову про захист прав споживачів ОСОБА_1 звернувся до суду 12.10.2015 р., тобто з пропуском строку позовної давності, а про поновлення порушеного строку не зазначив у зустрічній позовній заяві та не просив поновити зазначений строк. Зустрічні позовні вимоги є незаконними та не підтверджені жодним доказом у справі. Отже, суд першої інстанції допустився порушення у проведенні судового слідства, що в подальшому призвело до неналежної оцінки доказів у справі. Незастосування норм матеріального права, що підлягали застосуванню до правовідносин сторін, допущення порушень норм процесуального права щодо законності та обґрунтованості судового рішення, що призвело до неправильного вирішення справи.

Просив рішення суду першої інстанції скасувати, задовольнити первісний позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом, у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до судового засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХП «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим законом.

Відповідно до пункту 8 розділу ХШ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-УШ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147УШ), що набув чинності 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Донецької області ліквідовано та утворено Донецький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Донецьку область, з місцезнаходженням у містах Бахмуті, Донецьку і Маріуполі.

10 жовтня 2018 року вказану апеляційну скаргу передано до Донецького апеляційного суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено колегію суддів: суддя-доповідач Халаджи О.В., судді: Біляєва О.М., Папоян В.В.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи сторін та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

За приписами ч.ч. 1 - 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі. Суд не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанком» та ОСОБА_1 31.08.2007 року був укладений кредитний договір № КТН3GА00000107 (а.с. 13-16 Т.1). В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № КТН3GА00000107 між ПАТ КБ «Приватбанком», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір майнової поруки (а.с.17 Т.1). Згідно п.7.1. кредитного договору ПАТ КБ «Приватбанк» зобов`язався надати відповідачу кредит в розмірі 16000,00 (Долар США) в строк з 31.08.2007 року до 31.08.2017 року, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди у розмірі 1,50% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди на надання фінансового інструменту у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту щомісяця з періодом сплати з 20 по 25 число кожного місяця. В договорі визначений розмір щомісячного платежу у сумі 254,15 доларів США. До кредитного договору графік погашення кредиту або інші додатки не додавалися.

Сторони визнають, що ОСОБА_1 у 2011 році звернувся до ПАТ КБ «Приватбанка» з приводу накопичення заборгованості, у зв`язку з чим між сторонами 07.06.2011 року був підписаний Протокол узгодження (а.с. 97 Т.1).

Згідно умов Протоколу узгодження розмір простроченої заборгованості банком не визначений. Позичальнику пропонувалося сплатити три контрольні платежі в розмірі 358 (Долари США), та після цього банк обіцяв розглянути питання щодо реструктуризації кредиту. У протоколі узгодження є попередження про повернення суми кредиту в повному обсязі, звернення стягнення на майно та виселення у разі несплати трьох контрольних платежів.

10.10.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанком» та відповідачем була підписана додаткова угода (а.с.95-97 Т.1) до кредитного договору № КТН3GА00000107 від 31.08.2007 року. Згідно умов додаткової угоди сума заборгованості, що виникла з дати надання кредиту до дати підписання додаткової угоди, зменшувалася на 1660,67 доларів США, які є заборгованістю за пенею.

Загальний розмір простроченої заборгованості в додатковій угоді не визначений. Згідно п.2 додаткової угоди у разі порушення позичальником строків сплати відсотків понад 31 день позичальник сплачує банку штраф у розмірі 1660,67 долари США.

Суттєві умови кредитного договору змінились таким чином: позичальнику видавався кредит в розмірі 19999,07 доларів США на строк з 31.08.2007 року до 31.08.2017 року включно зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,09 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 1,50 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди в розмірі 0,20 % щомісяця від суми виданого кредиту. Щомісяця в період сплати, починаючи з 10.10.2011 року, позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) в розмірі 376,49 доларів США. До додаткової угоди доданий графік погашення кредиту, починаючи з 10.10.2011 року.

Судом встановлено, що, у зв`язку з порушенням строків погашення кредиту 10.02.2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» направив відповідачам повідомлення (а.с.10 т.1) з вимогою про погашення простроченої заборгованості в розмірі 3127,47 доларів США.

Згідно реєстру рекомендованих поштових відправлень № 3385 (а.с.11 Т.1) листи були відправлені відповідачам 24.02.2015 року та повернуті 12.03.2015 року (а.с.44 45 Т.2).

Відмовляючи в задоволені позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитом та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_1 про визнання додаткової угоди недійсною, суд першої інстанції дійшов висновку, що розмір заборгованості позивачем не обґрунтований належними та допустимим доказами, а додаткова угода укладена між сторонами суперечить нормам діючого законодавства та є незрозумілою (такою, що містить приховані, вкрай невигідні умови) для ОСОБА_3 , проте з даною позицією суду суд апеляційної інстанції погодитись не може.

Згідно з частинами першою та третьою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою статті 203 цього Кодексу.

Зокрема, частинами першою, третьою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Закон України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон) застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, про типові відсоткові ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають зобов`язальні відносини.

За змістом статей 11, 18 Закону до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Частиною другою статті 19 Закону визначено, що підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Сукупною вартістю кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов`язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги.

Згідно із пунктом 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент укладення між сторонами додаткової угоди, банки зобов`язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача.

Місцевий суд, встановив, що сторони, дійшли згоди по всім суттєвим умовам подальшого погашення кредиту, тим самим пішли на певні поступки один одному та уклали 10 жовтня 2011 року додаткову угоду до кредитного договору від 31 серпня 2011 року.

При цьому, суд першої інстанції, достовірно з`ясувавши, що до і після підписання спірного договору позивач розумів умови кредитного договору і додаткової угоди до нього, не скористався правом на відкликання згоди на зміну умов укладеного кредитного договору, не звертався із заявами про надання додаткової інформації або роз`яснення окремих положень додаткової угоди, в подальшому продовжив здійснювати платежі на виконання умов кредитного договору з урахуванням внесених змін дійшов не правильного висновку та визнав правочин недійсним, а тому апеляційний суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання спірного правочину недійсним, а тому у задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Також суд встановив, що в забезпечення належного виконання позичальником умов договору 31 серпня 2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір поруки, за умовами якого поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором (т. 1 а.с. 17).

Згідно з частиною першою статті 553 ЦК України, частиною першою статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Враховуючи наведене, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання, а тому відповідачі несуть солідарну відповідальність перед позивачем.

Так, відповідно до п. 13 укладеного з ОСОБА_2 договору поруки - зміни і доповнення до цього договору вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладення відповідної додаткової угоди (т. 1 а.с. 17).

Укладаючи з ОСОБА_1 додаткову угоду від 10.10.2011 року ПАТ «Приватбанк» в порушення умов п. 13 вищезазначеного договору поруки з ОСОБА_2 про укладену додаткову угоду та, як наслідок, зміну умов надання та погашення кредиту, останню не повідомив (т. 1 а.с. 95) та будь-яких додаткових угод укласти не пропонував.

Оскільки позивачем було порушено умови договору поруки, тому апеляційний суд прийшов до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором з боржника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Судом перевірений наданий до позову розрахунок заборгованості за кредитним договором № КТН3GА00000107 від 31.08.2007 року станом на 27.01.2015 (а.с.4 Т.1).

Згідно даних розрахунку ОСОБА_1 має заборгованість 12695,07 (Долар США), яка складається з наступного: 10272,38 (Долар США) - заборгованість за кредитом; 760,06 (Долар США) - заборгованість по процентам за користування кредитом; 201,72 (Долар США) - заборгованість по комісії за користування кредитом, 841,40 (Долар США) - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; а також штрафи відповідно до кредитного договору: 15,73 (Долар США) - штраф (фіксована частина); 603,78 (Долар США) - штраф (процентна складова).

Станом на час підписання додаткової угоди від 10.10.2011 року в ОСОБА_1 накопичилась заборгованість в розмірі: 13346,43 долари США тіла кредиту, 3446,18 доларів США відсотків, 640 доларів США комісії, 1141,59 доларів США пені, всього - 18574,20 доларів США.

Суд погоджується з запереченнями представника відповідача ОСОБА_1 стосовно невідповідності розміру пені та кредиту станом на час підписання Додаткової угоди від 10.10.2011 року та розміром, вказаним у розрахунку заборгованості. Відповідно до розрахунку сума пені складає 1141,59 долари США, в додатковій угоді розмір визначений у сумі 1660,67 долари США. Оскільки з приводу правильності нарахування сум заборгованості за кредитом у сторін виникли сумніви, судом за клопотанням представника ОСОБА_1 була призначена судово-економічна експертиза (а.с.81-93). Згідно Висновку від 12.08.2016 року № 152/576/577/16-22 розмір кредиту з укладанням додаткової угоди збільшено банком на 3461,30 доларів США, сума комісії збільшена на 498,04 долари США, що не відповідає базовим умовам договору, визначений у розрахунку ануїтетних платежів у кредитному договорі № КТН3GА00000107 від 31.08.2007 року та додатковій угоді до нього від 10.10.2011 року не відповідає базовим умовам кредитного договору, наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості позичальника перед банком станом на 27.01.2015 року не відповідає умовам кредитного договору та додаткової угоди та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за цим кредитним договором.

Також при апеляційному розгляді справи була призначена додаткова судово-економічна експертиза, за результатом розгляду якої від 03.04.2019 року № 644/18/449/10-22 експерт прийшов до наступних висновків:

Враховуючи вище зазначені зауваження до розрахунку заборгованості у порівнянні з базовими умовами додаткової угоди від 10.10.2011 року та висновками судово-економічної експертизи від 12.08.2016 року, суд приходить до висновку, що ПАТ КБ «Приватбанк» в повній мірі не обгрунтував розмір позовних вимог.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 05 липня 2017 року по справі було призначено додаткову судово-економічну експертизу (т.3 а.с.142), на вирішення якої

постановлені наступні питання:

Згідно з умовами договору КТН3GА00000107 від 31 серпня 2007 року додаткової угоди до нього, яка загальна заборгованість ОСОБА_1 по кредиту, з урахуванням зміненої відсоткової ставки, винагороди за договором та пені, згідно з умовами п. 4.1 договору, має бути нараховані станом на 27 січня 2015 року.

Яка сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором КТН3GА00000107 від 31 серпня 2007 року за тілом кредиту, за відсотками за комісією, пенею за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором станом на 27 січня 2015 року.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

12 квітня 2019 року на адресу Донецького апеляційного суду надійшли матеріали справи з висновком експерта за результатами проведення додаткової судово - економічної експертизи № 644/18/449/19-22 від 03.04.2019 року, в якому зазначено, по першому питанню, що в результаті дослідження представлених судом документів встановлено, що згідно з умовами договору КТН3GА00000107 від 31 серпня 2007 року та додаткової угоди до нього, загальна заборгованість ОСОБА_1 по кредиту, з урахуванням змінної відсоткової ставки, винагород за договором та пені, згідно з умовами п. 4.1. договору, станом на 27 січня 2015 року складає 8126,07 дол. США та 11595,19 грн, а саме:

- 7453,30 дол. США - заборгованість по кредиту;

- 504,77 дол. США - заборгованість по несплачених відсотках,

- 192,00 дол. США - заборгованість по комісії,

- 11595,19 грн. - пеня

По другому питанню, загальна суми заборгованості по кредитному договору № КТН3GА00000107 від 31 серпня 2007 року станом на 27.01.2015року (без врахування положень додаткової угоди) складає 7700,08 дол. США та 9939,61 грн, а саме:

- 7082, 04дол. США - заборгованість по кредиту;

- 426,04 дол. США - заборгованість по несплачених відсотках,

- 192,00 дол. США - заборгованість по комісії,

- 9937,61 пеня.

Статтею 212 ЦПК України 2004 року встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Так, оскільки апеляційний суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову про визнання додаткової угоди недійсною, оскільки така угода була укладена відповідно до діючого законодавства та при повному усвідомленні її умов сторонами, тому апеляційний суд приходить до висновку, що визначений за результатами додаткової судово - економічної експертизи розмір заборгованості слід враховувати саме з урахування укладення додаткової угоди від 10.10.2011 року.

Згідно з умовами договору КТН3GА00000107 від 31 серпня 2007 року та додаткової угоди до нього, загальна заборгованість ОСОБА_1 по кредиту, з урахуванням змінної відсоткової ставки за договором та пені, згідно з умовами п. 4.1. договору, станом на 27 січня 2015 року складає 8126,07 дол. США та 11595,19 грн, а саме:

- 7453,30 дол. США - заборгованість по кредиту;

- 504,77 дол. США - заборгованість по несплачених відсотках,

- 192,00 дол. США - заборгованість по комісії,

- 11595,19 грн. - пеня

Апеляційний суд приходить до висновку, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитом та відсотками складає 8126,07 доларів США.

Що стосується заборгованості за пенею, то слід зазначити наступне.

Вирішуючи питання щодо розміру заборгованості за штрафами, які нараховані за умовами договору, апеляційний суд виходить з того, що відповідно до матеріалів справи відповідачі зареєстровані та постійно проживають у м. Краматорськ Донецької області.

Відповідно до частин першої, другої статті 2 Закону України від 2 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Отже, аналіз даної норми дає підстави для висновку, що при обчисленні розміру стягуваної заборгованості за кредитними договорами з громадян України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, суди повинні враховувати вимоги статті 2 Закону України від 2 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Відповідний правовий висновок щодо застосування наведеної норми права викладений у постанові Верховного Суду України від 13.03.2017 у справі № 6-2879цс16.

Місто Краматорськ Донецької області входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р, дію якого призупинено розпорядженням від 5 листопада 2014 року № 1079-р, а також визнано таким, що втратило чинність, розпорядженням від 2 грудня 2015 року № 1275-р.

Крім того, місто м. Краматорськ Донецької області входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р.

Згідно зі статтею 1 Закону «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Так, при стягненні суми штрафів необхідно враховувати, що банк не мав права нараховувати штрафи на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором у період з 14 квітня 2014 року по 04 листопада 2014 року та починаючі з 02.12.2015 року.

За таких умов, позивач мав право нараховувати штрафні санкції у період до 14 квітня 2014 року, та в період з 05.11.2014 року по 01.12.2015 року, що згідно розрахунку становить:

- З 28.01.2014р. по 24.02.2014р. - 10067,17*28 (днів) * 0,07 *365 = 54,059 долларів США (курс 7,9930);

- З 24.02.2014р. по 22.03.2014р. - 9810,98 * 26 (днів) * 0,07 *365 = 48,92 долларів США (курс 9,0377);

- З 23.03.2014р. по 14.04.2014р. - 9533,10 * 23 (днів) * 0,07 *365 = 42,05 долларів США (курс 10,1965);

- З 05.11.2014р. по 13.11.2014р. - 8338,4 * 8 (днів) * 0,07 *365 = 12,79 долларів США (курс 15,4124);

- З 14.11.2014р. по 01.12.2014р. - 8763,44 * 18 (днів) * 0,07 *365 = 30,25 долларів США (курс 15,4124);

Так, загальна сума пені, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Приватбанк» становить 127,59 доларів США.

Стостовно стягнення комісії слід зазначити, що такі платежі не можуть бути стягнуті, оскільки встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому позивач нараховував, а відповідач сплачував комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі №6-174цс16.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що у стягненні з ОСОБА_1 комісії слід відмовити.

Окрім того, відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної вал.ти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Гривня, як національна валютає єдиним законним платіжним засобом на території України, у разі укладення цивільно- правових угод, які виконуються на території україни, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачено законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів в іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладання, так и виконання договорних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Така правоза позиція викладена у постанові ВПВС України від 16 січня 2019 року справа №373/2054/16-ц.

На підставі вищезазначеного колегія апеляційного суду приходить до висновку, що при обрахунку сум заборгованості за кредитним договором, який укладений у доларах США, за основу має братись сума, визначена у договорі, а не її еквівалент у національній валюті України.

Згідно ч. 13 ст. 141 України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Задовольняючі апеляційну скаргу, апеляційний суд, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в сумі 1311,41 гривень за розгляд справи в суді першої інстанції та 1442,55 гривень за апеляційний розгляд справи.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 11 квітня 2017 року скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Селікамськ Пермської області, паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Краматорським МВ УМВС України в Донецькій області 11.11.1996 року, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в сумі 8253 (вісім тисяч двісті п`ятдесят три) долари США 66 центів, яка складається з 7429,30 доларів заборгованість по кредиту, 504,77 доларів, - заборгованість по несплачених відсотках та 127,59 доларів заборгованість за пенею.

В іншій частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 відмовити.

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 відмовити.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання додаткової угоди недійсною відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в сумі 1311 (одна тисяча триста одинадцять) гривень 41 копійка за розгляд справи в суді першої інстанції та 1442 (одна тисяча сорок дві гривні) 55 копійок за апеляційний розгляд справи.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О. В. Халаджи

О.М. Біляєва

В.В.Папоян

Повний текст судового рішення складено 17 липня 2019 року.

Суддя-доподвіач О. В. Халаджи