Головуючий у І інстанції Сердинський В.С.
Провадження № 22-ц/824/7790/2019 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 липня2019року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Іванової І.В., Мельника Я.С.,

при секретарі Зубленку Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенніКиївського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Завод порошкової металургії» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Завод порошкової металургії» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом та просила про його задоволення, посилаючись на те, що вона працювала у ДП «Завод порошкової металургії» з 01 червня 2017 року по 04 червня 2018 року на посаді виконуючого обов`язки заступника директора з економічних питань.

Наказом №28 від 28 травня 2018 року позивача було звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін з 04 червня 2018 року, при цьому в порушення вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП позивачу не була виплачена нарахована їй заробітна плата за період з 01 серпня 2017 року по 04 червня 2018 року в розмірі 35 427 грн. 01 коп., в тому числі не здійснена оплата листків непрацездатності на суму 1 595 грн. 51 коп. Наявність заборгованості по заробітній платі підтверджується довідкою Державного підприємства №208 від 18 червня 2018 року.

На підставі положень ст.ст. 47, 116, 117 КЗпП України ОСОБА_1 , уточнивши позовні вимоги, просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 35 427 грн. 01 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку на суму 183 281 грн. 10 коп. Також просила суд стягнути з відповідача завдану їй порушенням її трудових прав моральну шкоду в розмірі 35 427 грн. 01 коп.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства «Завод порошкової металургії» на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати заробітної плати за період з серпня 2017 року по червень 2018 року в розмірі 35 427 грн. 01 коп. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку в розмірі 183 281 грн. 10 коп.

Стягнуто з Державного підприємства «Завод порошкової металургії» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 грн.

В іншій частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Стягнуто з Державного підприємства «Завод порошкової металургії» на користь держави судовий збірв розмірі 1 409 грн. 60 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди, відповідач ДП «Завод порошкової металургії» подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у стягненні на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди. В апеляційній скарзі відповідач посилався на те, що підприємство перебуває у вкрай важкому фінансовому становищі, оскільки основним замовником виготовленої ним продукції була Російська Федерація, але з відомих подій, які відбуваються на сході України, підприємство свого замовника втратило.

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від позивача ОСОБА_1 , остання просила суд залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду - без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданніпозивач проти апеляційної скарги відповідача заперечилата просилазалишити її без задоволення, а рішення суду - без змін.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, до апеляційного суду не з`явився, надавши суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю представника в іншому судовому засіданні. Разом із тим, доказів зайнятості представника в іншому судовому засіданні до клопотання відповідачем не долучено, в зв`язку із чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом в.о. директора ДП «Завод порошкової металургії» Адоніна О.В. №33-к від 29 травня 2017 року позивача ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду виконуючого обов`язки заступника директора з економічних питань з 01 червня 2017 року з посадовим окладом 7 930 грн. Таб.№583 (а.с.19).

Згідно записів у трудовій книжці позивача, 04 червня 2018 року на підставі наказу №28 від 28 травня 2018 року, останню було звільнено із займаної посади в ДП «Завод порошкової металургії» за угодою сторін, згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с.12).

Відповідно до довідки №208 від 18 червня 2018 року заборгованість з виплати заробітної плати позивачу ОСОБА_1 за період з серпня 2017 року по червень 2018 року становить 35 427,01 грн. (а.с.9).

Розрахунок оплати лікарняних листів позивача ОСОБА_1 становить загальну суму в розмірі 1 595,51 грн., яка включена до платіжних відомостей (а.с.13-18).

Згідно колективного договору ДП «Завод порошкової металургії» на 2015 рік, схваленого на конференції трудового колективу 16 червня 2015 року, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Тобто строки виплати заробітної плати за першу половину місяця виплачуються в період з 16 по 22 число поточного місяця, а за другу половину місяця - з 1 по 7 число місяця, наступного за звітним. Якщо день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні (а.с.20-22).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

З матеріалів справи вбачається, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем по заробітній платі згідно довідки №208 від 18 червня 2018 року становить 35 427,01 грн., які обґрунтовано стягнуті судом в силу вимог ст. 116 КЗпП України. Рішення суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі відповідачем не оскаржується, тому апеляційний суд його законність та обґрунтованість в цій частині не перевіряє.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України).

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору.

Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє йоговід відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум, вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Отже, суд може зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, за таких умов: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, як належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

Разом з тим,за змістом пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Тобто,застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду.

Такий висновок викладений у правовій позиції Верховного Суду України у постанові №6-259цс17 від 13.07.2017року.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 була звільнена із займаної посади 04 червня 2018 року, тобто періодом затримки виплати заробітної плати, за який підлягає стягненню компенсація, є період з 04.06.2018 по 05.03.2019 року, що складає 191 робочий день.

Розмір середньоденного заробітку позивача дорівнює 959,59 грн. згідно розрахунку, проведеного судом у відповідності з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року за №100.

Таким чином, враховуючи викладене, обґрунтованим є висновок суду про те, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку дорівнюватиме 183 281,10 грн. (959,59 грн. х 191 робочий день), що правомірно стягнуто судом з відповідача на користь позивача.

Правильним є і рішення суду в частині часткового задоволення вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, оскільки позивач у зв`язку із значною затримкою заробітної плати тривалий час відчувала моральні страждання, втратила нормальні життєві зв`язки, була змушена економити на харчах, одязі, що постійно призводило до значних душевних переживань та вимагало додаткових зусиль для організації свого життя. Завдана позивачу моральна шкода обумовлюється моральними стражданнями внаслідок порушення її законного права на заробітну плату.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Задовольняючи вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди, судом першої інстанції було з`ясовано обставини, на які позивач посилалась як на підставу своїх вимог, та при визначенні розміру морального відшкодування враховано тяжкість моральних страждань позивача, їх тривалість, істотність вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, і обґрунтовано визначено моральну шкоду на суму 5 000 грн., підстав до зміни якої у апеляційного суду немає.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що державне підприємство перебуває у вкрай скрутному фінансовому становищі, законності та обґрунтованості висновків суду не спростовують, оскільки сама по собі відсутність коштів у роботодавця не звільняє його від відповідальності за несвоєчасну виплату працівнику заробітної плати, право на яку гарантується особі Конституцією України, відповідно до ст. 43 якої кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин; ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги відповідача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги відповідача - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Завод порошкової металургії» - залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: