ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5380/19 Справа № 211/4845/17 Суддя у 1-й інстанції - Ніколенко Д. М. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого судді: Барильської А.П.

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання: Євтодій К.С.

сторони

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Публічне акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 березня 2019 року, яке ухвалене суддею Ніколенко Д.М. в м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 14 березня 2019 року,-

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі ПАТ «Південний ГЗК») і просив стягнути 320 000 гривень у зв`язку з ушкодженням його здоров`я при виконанні трудових обов`язків та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він працював в ПАТ «Південний ГЗК» в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища 24 роки 9 місяців. Висновками МСЕК від 08.08.2017 року позивачу первинно встановлено втрату працездатності 30% та 3 група інвалідності, безстроково. Позивач не в змозі вести звичне життя, тому змушений постійно перебувати на обліку в лікарів, приймати ліки, без яких його стан погіршується, не може допомогти по господарству. працювати, оскільки відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні, кашель з виділенням слизового харкотиння, важність у грудній клінці, періодичні приступи задухи, які знімаються тільки інгалятором, біль та обмеження рухів у шийному та попереково-крижовому відділі хребта, забруднення під час ходи, головний біль, запаморочення при підвищення артеріального тиску. Наявність фізичних страждань викликає моральні страждання, тому просив суд стягнути 3200,00 гривень.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 березня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з втратою здоров`я на виробництві, 33000 гривень 00 коп. без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 640 гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Південний ГЗК»просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскільки судом першої інстанції залишено поза увагою роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

Зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на відсутність протиправних дій відповідача, як обов`язкової умови відшкодування шкоди, не врахував що позивач був попереджений про наявність на робочому місці небезпечних та шкідливих факторів і їх вплив на здоров`я та свідомо приймав запропоновані йому умови праці.

Вважає, що обов`язок ПАТ «Південний ГЗК»відшкодовувати моральну шкоду, завдану позивачу, відсутній, оскільки факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами; зокрема, в матеріалах справи відсутні докази підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди та не враховано відсутність вини підприємства у спричиненні шкоди позивачу.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ПАТ «Південний ГЗК»Матвєєву Т.В., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача ПАТ «Південний ГЗК» підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача з 03.09.1991 року по 18.12.2009 р. електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування в кар`єрі рудоуправління, з 18.12.2012 р. по 07.07.2016 р. водієм дрезини рудоуправління ВАТ «Південний ГЗК», правонаступником якого є ПАТ «Південний ГЗК»(а.с. 20-22).

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 09 червня 2017 року, позивачу встановлене професійне захворювання з діагнозом: хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії), група «С», легенева недостатність другого третього ступеня j 44 (а.с. 6).

Пунктом 16 Акту встановлено, що професійне захворювання позивача виникло за обставин праці на підприємстві ПАТ «Південний ГЗК» водієм дрезини, де він виконував керування дрезиною та її технічне обслуговування. Внаслідок недосконалості робочого місця ОСОБА_1 підпадав під вплив пилу, концентрація якого перевищувала нормативні показники. Працюючи електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування також виконував роботи, пов`язані з впливом пилу, концентрація якого перевищувала нормативні показники (а.с. 6)

Висновком МСЕК від 08 серпня 2017 року ОСОБА_1 первинно встановлено 30% втрати професійної працездатності, третя група інвалідності, безстроково (а.с. 8).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Південний ГЗК»про стягнення моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, суд першої інстанції керувався вимогами ч. 2 ст. 153, ст. 173, ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України та виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з отриманими ним на виробництві професійним захворюванням.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди та розміром відшкодування моральної шкоди, з наступних підстав.

Згідно ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманим професійним захворюванням, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими у Постанові Пленуму Верховного Суду України в п. 13 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд першої інстанції не звернув увагу на відсутність протиправних дій відповідача, як обов`язкової умови відшкодування шкоди, не врахував що позивач був попереджений про наявність на робочому місці небезпечних та шкідливих факторів і їх вплив на здоров`я та свідомо приймав запропоновані йому умови праці, колегія суддів відхиляє, оскільки, як вбачається з матеріалів справи позивач пропрацював на підприємстві відповідача в період з 1991 року по 2009 рік, та з 2012 року по 2016 рік.

Відповідно до висновку МСЕК від 08 серпня 2017 року позивачу первинно було встановлено 30% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням та третю групу інвалідності, безстроково.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач - ПАТ ««Південний ГЗК»» - повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності».

Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України).

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутим з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, судом першої інстанції враховано характер отриманого професійного захворювання, відсоток втрати професійної працездатності у розмірі 30%, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, зважаючи на встановлення ступеню втрати професійної працездатності.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманим хронічними професійними захворюваннями, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання та хвилювання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Тому, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом, з вищенаведених підстав.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що обов`язок ПАТ ««Південний ГЗК»» відшкодовувати моральну шкоду, завдану позивачу відсутній, оскільки в матеріалах справи відсутні докази підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди та не враховано відсутність вини підприємства у спричиненні шкоди позивачу колегією суддів не беруться до уваги, оскільки, як вбачається з матеріалів справи відповідно до п. 16 Акту встановлено, що професійне захворювання позивача виникло за обставин праці на підприємстві ПАТ «Південний ГЗК» водієм дрезини, де позивач виконував керування дрезиною та її технічне обслуговування. Внаслідок недосконалості робочого місця ОСОБА_1 підпадав під вплив пилу, концентрація якого перевищувала нормативні показники. Працюючи електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування також виконував роботи пов`язані з впливом пилу, концентрація якого перевищувала нормативні показники. Не зазначення в Акті винних осіб ПАТ «Південний ГЗК» не є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні рішення врахував тяжкість фізичних і моральні страждань позивача, їх тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, тривалість роботи позивача на підприємствах відповідача, конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили, виходив із засад розумності, виваженості та справедливості вірно визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ПАТ «Південний ГЗК»у вигляді одноразового відшкодування у розмірі 30 000 гривень.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду обґрунтоване і підтверджується матеріалами справи, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо збагачувальний комбінат" - залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 11 липня 2019 року.

Головуючий:

Судді: