Провадження № 2/522/6562/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 року Суддя Приморського районного суду м. Одеси розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , що діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Відділ у справах дітей Приморської районної державної адміністрації Одеської міської ради, Перший Приморський відділ державної виконавчої служби міста Одеси ГТЮ в Одеській області про визнання права дитини на користування житлом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовом в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Відділ у справах дітей Приморської районної державної адміністрації Одеської міської ради, Перший Приморський відділ державної виконавчої служби міста Одеси ГТЮ в Одеській області про визнання права дитини на користування житлом, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з поданням позову позивачка подала заяву про забезпечення позову, в якій просить суд накласти арешт на об`єкт нерухомості, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , заборони реєстраційні дії вказаного, а також заборонити Першому Приморському відділу державної виконавчої служби міста Одеси ГТЮ в Одеській області вчиняти будь-які дії по ВП № 55737106.

Суд, вивчивши матеріали справи, заяву про забезпечення позову, вважає, що у її задоволенні слід відмовити на підставі нижченаведеного.

Згідно з ч.1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частинами 1, 2 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета /спору або здійснювати платежі,або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

При цьому із заяви про забезпечення позову вбачається, що позивач просить накласти арешт на об`єкт нерухомості, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , але не обґрунтовує необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 20 лютого 2017 року позов ОСОБА_3 був задоволений в повному обсязі, та витребувана квартира під АДРЕСА_2 із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , а також виселені ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_2 . В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 ОСОБА_3 про визнання права власності, було відмовлено у повному обсязі.

Вказане рішення залишено без змін, постановою апеляційного суду Одеської області від 19.12.2017 року.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.04.2018, рішення Приморського районного суду міста Одеси від 20 лютого 2017 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 19 грудня 2017 року залишені без змін.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У справі FOGARTY v. THE UNITED KINGDOM (заява 37112/97), рішення від 21/11/2001 (параграфи 33, 34, 35) Європейський Суд зазначив, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд також виходить з того, що заявником не надано доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч. 2 ст. 149 ЦПК України.

Заходи забезпечення позову не повинні порушувати принципу змагальності та процесуального рівноправ`я сторін.

На підставі наведеного суд дійшов висновків про те, що заявником не доведена необхідність забезпечення позову, також недоведене існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а тому суд відмовляє у задоволенні заяви про забезпечення позову у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 149-153, 260, 354, ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , що діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Відділ у справах дітей Приморської районної державної адміністрації Одеської міської ради, Перший Приморський відділ державної виконавчої служби міста Одеси ГТЮ в Одеській області про визнання права дитини на користування житлом відмовити у повному обсязі.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя