Справа № 509/1625/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Козирського Є.С.,

при секретарі Алізаде А.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Овідіополь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, місцезнаходження: 65107, Одеська область, м.Одеса, вул. Канатна, буд 83, поверх 13, про визнання недійсним державних актів на право власності на земельні ділянки,-

ВСТАНОВИВ:

04 квітня 2019 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом в якому просив суд, визнати недійсним державний акт серії НОМЕР_1 від 28 листопада 2005 року на право власності на земельну ділянку, який виданий ОСОБА_2 та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право користування землею, договорів оренди землі за № 90; визнати недійсним державний акт серії НОМЕР_2 від 28 листопада 2005 року на право власності на земельну ділянку, який виданий ОСОБА_2 та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди за № 89; визнати недійсним державний акт серії НОМЕР_3 від 28 листопада 2005 року на право власності на земельну ділянку, який виданий ОСОБА_2 та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди за № 88; а також визнати недійсним державний акт серії НОМЕР_4 від 28 листопада 2005 року на право власності на земельну ділянку, який виданий ОСОБА_2 та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди за № 87.

Позивач в судове засідання не з`явився, його представник ОСОБА_3 надала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила справу розглянути без її участі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, надав до суду відзив, в якому просив задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 , просив справу розглядати без його участі, а також долучив до відзиву заяву про визнання позову, яка завірена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бєльтюковою Є.М. 25.04.2019 року.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне управління Держгеокадастру в Одеській області в судове засідання не з`явився, був повідомлений про розгляд належним чином, причини неявки суду невідомі.

Дослідивши матеріали справи, прийнявши до уваги визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про доцільність задоволення позовних вимог позивача.

Судом встановлено, що 16.01.2001 р ОСОБА_1 передано у приватну власність земельні ділянки площею 29,16 га, розташовані на території Новоградківської сільської ради, про що головою Новоградківскої с/р Ради народних депутатів видано ОСОБА_1 Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_5 , зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю Новоградківської с/р Овідіопольського району Одеської області за № 54.

26.11.2004 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підписали договір міни, згідно якого відповідач передала у власність позивачу ємкості, а позивач передав у власність відповідачу земельні ділянки, які вказані в Державному акті № 090641.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 31.08.2005 року у справі 2-8856/2005 суд визнав дійсним вказаний вище договір міни, укладений 26.11.2004 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а також визнав за ОСОБА_2 право власності на земельні ділянки.

28 листопада 2005 року на підставі договору міни від 26.11.2004 року та рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 31.08.2005 року Овідіопольським районним відділом земельних ресурсів видано ОСОБА_2 державні акти на право власності на земельні ділянки: державний акт серії НОМЕР_1 від 28 листопада 2005 року на право власності на земельну ділянку, який виданий ОСОБА_2 та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право користування землею, договорів оренди землі за № 90; визнати недійсним державний акт серії НОМЕР_2 від 28 листопада 2005 року на право власності на земельну ділянку, який виданий ОСОБА_2 та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди за № 89; визнати недійсним державний акт серії НОМЕР_3 від 28 листопада 2005 року на право власності на земельну ділянку, який виданий ОСОБА_2 та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди за № 88; а також визнати недійсним державний акт серії НОМЕР_4 від 28 листопада 2005 року на право власності на земельну ділянку, який виданий ОСОБА_2 та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди за № 87.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 21.02.2012 року у справі № 22ц/1590/511/2012 - рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 31.08.2005 року у справі № 2/8856/2005 скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання дійсним договору міни та права власності на земельні ділянки відмовлено, оскільки підписаний сторонами договір міни землі є недійсним (нікчемним), оскільки він був укладений в порушення вищезазначених норм земельного законодавства України.

Тобто згідно рішення Апеляційного суду Одеської області від 21.02.2012 року ОСОБА_2 була зобов`язана повернути ОСОБА_1 земельні ділянки, що були передані згідно договору міни від 26.11.2004 року, адже саме ОСОБА_1 має всі підстави для права власності на земельні ділянки.

Позивач не може зареєструвати право власності на вищевказані земельні ділянки, його право власності на них ніким не оспорюється.

Згідно ст 21 ч 1 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ст 216 ч 1 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ст 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно ст 152 ч 2 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Частина 3 вказаної статті визначає, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст 155 ч 1 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно роз`яснення Пленуму Верховного Суду України в абз 2 п 2 Постанови від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» виходячи з положень статей 8, 124 Конституції ( 254к/96-ВР ), статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 Земельного кодексу України ( 2768-14 ) (далі - ЗК), глав 27, 33, 34 Цивільного кодексу України ( 435-15 ) (далі - ЦК), статті 15 Цивільного процесуального кодексу України ( 1501-06 ) (далі - ЦПК), статті 12 Господарського процесуального кодексу України ( 1798-12 ) (далі - ГПК) судам (підсудні) справи за заявами, зокрема: Абзац другий пункту 2 із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 2 ( v0002700-10 ) від 19.03.2010 - з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.

Отже, оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визначатися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку - відповідний правовий висновок викладено в Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду від 01.07.2015 року, справа № 6/319цс15.

Також, у Постановах від 20 травня 2015 року та 3 червня 2015 року Верховний Суд України дійшов висновку про те, що оскілки норми земельного законодавства встановлювали нерозривний зв`язок між виникненням права власності на земельну ділянку з обов`язковим одержанням її власником державного акта, який посвідчував його право власності, та позовні вимоги про визнання недійсним державного акта, виданого на підставі недійсного рішення органу місцевого самоврядування, підлягають задоволенню.

Таким чином, державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу, та лише посвідчує право особи на земельну ділянку, тому вимога про скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності законності рішення, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Керуючись ст 21 ЦК України, ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 17, 18, 76-81, 258-259, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України, ст.ст.152, 155, ЗК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, про визнання недійсним державних актів на право власності на земельні ділянки - задовольнити.

Визнати недійсним державний акт серії НОМЕР_1 від 28 листопада 2005 року на право власності на земельну ділянку, який виданий ОСОБА_2 та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право користування землею, договорів оренди землі за № 90.

Визнати недійсним державний акт серії НОМЕР_2 від 28 листопада 2005 року на право власності на земельну ділянку, який виданий ОСОБА_2 та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди за № 89.

Визнати недійсним державний акт серії НОМЕР_3 від 28 листопада 2005 року на право власності на земельну ділянку, який виданий ОСОБА_2 та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди за № 88.

Визнати недійсним державний акт серії НОМЕР_4 від 28 листопада 2005 року на право власності на земельну ділянку, який виданий ОСОБА_2 та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди за № 87.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Є. С. Козирський