ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3682/19 Справа № 205/4180/18 Суддя у 1-й інстанції - Приходченко О. С. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2019 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк Приват Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк Приват Банк

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2018 року , -

В С Т А Н О В И В:

14.06.2018 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 14 липня 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 4 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг складає між нею та банком договір. Разом з тим, відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконала, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 29 травня 2018 року склав 12 524 гривні 50 коп. Позивач у своєму позові просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором у сумі 12 524 гривень 50 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 1 873 гривень 93 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 4 003 гривень 57 коп., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 5 574 гривень 54 коп., штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 гривень 00 коп., штрафу (процентна складова) у розмірі 572 гривень 60 коп., а також судовий збір у розмірі 1 762 гривень. У своїй заяві до суду представник позивача просила справу розглядати за її відсутності, ухваливши заочне рішення, яким позовні вимоги задовольнити (а.с.а.с. 2-4,41-44).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2018 року позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк Приват Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволенні частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місце знаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, адреса листування: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, , р/р № НОМЕР_2 , МФО 305299) заборгованість за договором № б/н від 14 липня 2011 року у розмірі 2 163,32 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 1 873,93 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 289,85 грн.

У задоволені інших позовних вимог відмовлено, також вирішено питання щодо судових витрат (а.с.66-67).

В апеляційній скарзі АТ КБ ПриватБанк, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду в частині стягнутих відсотків та відмови у стягненні пені та штрафів, ухваливши нове рішення яким задовольнити вказані позовні вимоги в повному обсязі, в решті рішення залишити без змін (а.с. 69-72).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що апелянт в своїй апеляційній скарзі фактично просить скасувати рішення в частині стягнутих відсотків та відмови у стягненні пені та штрафів, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість вищевказаного рішення суду першої інстанції в цих межах.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що 14.07.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір шляхом отримання кредитного ліміту на платіжну карту, про що свідчить її особистий підпис (а.с. 9). Даний договір був укладений шляхом підписання анкети-заяви клієнта на оформлення кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідно до умов договору, відповідачу було відкрито картковий рахунок в національній валюті України та встановлено ліміт кредитування, який згодом змінювався (а.с. 45).

В порушення зазначених норм закону та умов договору, ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим, згідно розрахунку заборгованості, наданого банком станом на 29.05.2018 року утворилася заборгованість за кредитним договором (а.с.5-8).

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивача основну суму заборгованості у розмірі 1873,93 грн. та заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 27.04.2017 року по 29.05.2018 року у сумі 289,85 грн. за обліковою ставкою НБУ, суд першої 1 інстанції виходив з того, що отримання у кредит грошових коштів відповідачем підтверджено належними доказами по справі, і у нього в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти.

Крім того, суд 1 інстанції дійшов висновку, що оскільки умови та правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, а в анкеті-заяві позичальника відсутня домовленість щодо сплати відсотків та неустойки за невиконання договору, то вимоги банку в частині задоволення позовних вимог про стягнення неустойки за невиконання договору не підлягають задоволенню, а відсотки повинні обраховуватися на рівні ставки Національного банку України, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України та ч. 2 ст. 1054 ЦК України.

Однак, колегія суддів в повній мірі не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, за змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовом, банк зазначив, що між сторонами 14.07.2011 року було укладено кредитний договір, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Кредитним договором, на думку позивача, є сукупність документів, що містять умови надання кредиту, а саме: заява від 14.07.2011 року, Тарифи банку та витяг з Умов та правил надання банківських послуг. Відповідач неналежно виконує свої зобов`язання з повернення кредитних коштів та процентів за ними, і у нього перед позивачем станом на 29.05.2018 року утворилася заборгованість у сумі 12524,50 грн. відповідно до доданого позивачем розрахунку (а.с. 5-25).

На підтвердження заявлених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» надано анкету-заяву від 14.07.2011 року про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», яка підписана сторонами; розрахунок заборгованості за кредитним договором; витяг з тарифів обслуговування кредитних карт; витяг з умов та правил надання банківських послуг (а.с.а.с.5-25).

Однак, як вбачається з анкети-заяви від 14.07.2011 року про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, остання не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії та наміру відповідача про отримання кредиту, навпаки в даній анкеті заяві взагалі відсутня згода ОСОБА_1 щодо обрання ним будь- яких послуг банку чи то картки чи послуг (а.с.9).

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами 1,2 ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Згідно п.2 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч.1 ст.206 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст.3,6,11,525,627 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмові формі (ст.ст.1054,1055 ЦК України).

Згідно до ч.1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до вимог ч.2 ст.642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Частиною 3 ст.642 ЦК України встановлено, що особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.

Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1055 ЦК кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).

Стягуючи з відповідача на користь позивача відсотки за користування кредитом за період з 27.04.2017 року по 29.05.2018 року у сумі 289,85 грн., суд 1 інстанції прийшов до висновку, що їх необхідно обраховувати на рівні ставки Національного банку України, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України та ч. 2 ст. 1054 ЦК України.

Виходячи із викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення нарахованих відсотків не підлягають задоволенню, а застосування судом 1 інстанції нарахування відсотків на рівні ставки Національного банку України, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України та ч. 2 ст. 1054 ЦК України є необґрунтованим, оскільки позивачем такий спосіб захисту не заявлявся, тобто суд 1 інстанції вийшов за межі пред`явлених позовних вимог, що є підставою для скасування судового рішення в зазначеній частині.

Виходячи з викладеного колегія суддів приходить до висновку, що оскільки в анкеті заяві не зазначено суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії та наміру відповідача про отримання кредиту, навпаки в даній анкеті заяві взагалі відсутня згода відповідача щодо обрання ним будь - яких послуг банку та отримання кредитної картки, а тому дану заяву не можливо вважати договором приєднання відповідно до ч. 1 ст.634 ЦК України.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що суд 1 інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення пені та штрафів, оскільки підписавши анкету - заяву відповідач підтвердив свою згоду, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає договір, колегія суддів не приймає до уваги, виходячи з того, в анкеті заяві не зазначено суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії та наміру відповідача про отримання кредиту, навпаки в даній анкеті заяві взагалі відсутня згода ОСОБА_1 щодо обрання нею будь-яких послуг банку, а тому дану заяву не можливо вважати договором приєднання відповідно до ч. 1 ст.634 ЦК України.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивач не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги, та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, оскільки згідно із ч. 1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч., ч. 1, 5, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що підписана відповідачем анкета - заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг є договором приєднання відповідно до ч. 1 ст.634 ЦК України, що в свою чергу унеможливлює перевірку підстав та обґрунтованості нарахованих сум заборгованості по всім її складовим (проценти, штраф, пеня).

Однак, враховуючи межі доводів апеляційної скарги, та те, що сторонами не оскаржується рішення в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту, колегія суддів в цій частині рішення не переглядає, а лише, враховуючи вищевикладене, приходить до висновку, що підстав для стягнення інших сум заборгованості немає, саме з зазначених вище підстав.

На підставі викладено, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2018 року скасуванню в частині стягнення заборгованості по відсотках за користування кредитом у розмірі 289,85 грн., з відмовою у задоволенні цієї вимоги, а в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ ПриватБанк суми заборгованості по пені та штрафам рішення суду 1 інстанції підлягає зміні в частині обґрунтування відмови у задоволенні цих вимог, з вищезазначених підстав.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк Приват Банк - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ ПриватБанк суми заборгованості по відсотках за користування кредитом у розмірі 289,85 грн. - скасувати, відмовивши в у задоволенні позову про стягнення процентів.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ ПриватБанк суми заборгованості по пені та штрафам змінити в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову про стягнення пені та штрафів.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: