Справа № 219/1809/19
Провадження № 2/219/1295/2019
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 липня 2019 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області
в складі: головуючого судді Харченко О.П.,
при секретарі Єлісеєвій СЄ.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності, -
Позивачка ОСОБА_1 20.02.2019 року звернулася до суду з позовом, який в подальшому уточнила та в якому вказала, що їй на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 на підставі біржового контракту Донецької товарної біржі № 537-Н від 26.08.1999 року (договір купівлі-продажу), який 26.08.1999 року було зареєстровано в КП «Артемівське БТІ». Позивачка зазначає, що вказану квартиру вона придбала у відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Згідно з контрактом сторони виконали всі умови договору купівлі-продажу: позивачка передала відповідачам гроші за квартиру, які в свою чергу звільнили квартиру від своїх речей, користується квартирою, зареєструвалася та вселилися в дану квартиру разом зі своїм сином. Однак ця угода не була нотаріально посвідчена. Окрім цього, позивачка вказує, що тривалий час вона працювала в іншому регіоні України, а потім в Російській Федерації і тому з 2001 року по 2019 рік вона не проживала в в м. Сіверську і лише на теперішній час дізналася, що біржовий контракт не визнається як правовстановлюючий документ, а відповідачі ухиляються від нотаріального оформлення угоди купівлі-продажу квартири. Вважає, що строк звернення до суду пропустила саме з цієї поважної причини. Позивачка просила суд постановити рішення, яким визнати поважними причини пропуску строку позовної давності та визнати за нею право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 згідно з біржовим контрактом № 537-Н від 26.08.1999 року, укладеним між позивачкою та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в Артемівській філії Донецької товарної біржі.
Позивачка ОСОБА_4 та її представник адвокат Олицької Л.М., у судове засідання не з`явилися, від представника позивачки надійшла заява, в якій вона підтримала позовні вимоги ОСОБА_1 та просила їх задовольнити, також просила розглянути справу у її відсутність.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання також не з`явилися. Вони у встановленому законом порядку були повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Але про причини неявки суд не сповістили. Від них не надійшло клопотання про відкладення слухання справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 Цивильного процесуального кодексу України.
Згідно з частиною 2 статті 247 Цивильного процесуального кодексу України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про необхідність задоволення позовної заяви з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивильного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цивільно-процесуальним Кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно зі змістом ст. ст. 11, 15 Цивільного кодексу України, цивільні права й обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.
Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Частиною 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 Цивильного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлений факт, що дійсно 26 серпня 1999 року за договором купівлі-продажу позивачка ОСОБА_1 придбала у продавців ОСОБА_2 та ОСОБА_3 двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Ця угода була посвідчена біржовим контрактом № 537-Н в Артемівській філії Донецької товарної біржі. (а. с. 8). Вказаний договір також був зареєстрований в КП «Артемівське БТІ» 26.08.1999 року за № 8-1753. (а. с. 8 зворотній бік).
Судом також встановлено, що сторони виконали всі умови угоди: позивачка передала всю суму грошей продавцям за квартиру, які звільнили квартиру від своїх речей та в свою чергу, отримала документи та прийняла квартиру.
Враховуючи те, що позивачка дізналася про своє порушене право лише в 2019 року, суд вважає необхідним визнати поважною причину пропуску строку позовної давності та поновити його.
За приписами статті 227 Цивільного кодексу УРСР (1963 року), передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку і його реєстрація органами місцевого самоврядування.
Стаття 153 Цивільного кодексу УРСР (у редакції 1963 року) передбачала, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 657 Цивільного кодексу України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.
У відповідності до ст. 220 ч. 2 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що право власності на нерухоме майно набуто позивачкою у відповідності до чинного на той час законодавства, позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджені матеріалами справи, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 4, 9, 12, 81, 200, 206, 211, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272-273, 280-283, 354 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 153, 227 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року), ст. ст. 220, 657 Цивільного кодексу України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності - задовольнити.
Поновити ОСОБА_1 строк позовної давності для звернення до суду.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право приватної власності на нерухоме майно, а саме на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 згідно з біржовим контрактом № 537-Н від 26.08.1999 року, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в Артемівській філії Донецької товарної біржі.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлений строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.П.Харченко