Постанова

Іменем України

15 липня 2019 року

м. Київ

справа № 521/19174/15-ц

провадження № 61-28655св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 ,

представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, у складі судді Мазун І. А., від 08 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області, у складі колегії суддів: Сєвєрової Є. С., Дрішлюк А. І., Гірняк Л. А., від 15 серпня 2017 року.

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що з 09 серпня 2003 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу сторони придбали автомобіль INFINITI FX35, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який оформили на відповідача. Вказував, що вони не можуть дійти взаємної згоди відносно поділу зазначеного автомобіля.

Посилаючись на зазначене, позивач просив суд у порядку поділу майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнати за ним право власності на 1/2 частину автомобіля ІNFINITI FX35, реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також визнати за відповідачем право власності

на 1/2 частину зазначеного автомобіля.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. У порядку поділу майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності, визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частку автомобіля марки INFINITI FX35, реєстраційний номер НОМЕР_1 . У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірний автомобіль придбаний сторонами під час шлюбу, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, отже позовні вимоги про визнання права власності на 1/2 ідеальну частину автомобіля є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 15 серпня 2017 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що судом правильно застосовано положення

статей 60, 61 СК України, за якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Презумпція спільності майна не спростована. Визнання за одним із подружжя права власності на 1/2 ідеальну частину спірного майна не звільняє сторони від відповідальності по боргам, а тому перебування спірного автомобіля у заставі не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить скасувати оскаржені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що судами попередніх інстанцій не взято до уваги, що заміна власника предмету застави може здійснюватися виключно за згодою заставодержателя. Визнавши за позивачем право на ідеальну частку спірного автомобіля, суди не застосували до спірних правовідносин положення статті 71 СК України, не з`ясували питання щодо передачі спірного автомобіля у власність одного із подружжя з присудженням грошової компенсації іншому, з огляду на те, що спірний автомобіль є неподільною річчю.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»

(далі - ЦПК України), який набрав чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

03 червня 2019 року справу передано судді-доповідачу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

09 серпня 2003 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, про що свідчить копія свідоцтва про одруження, виданого 09 серпня 2003 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану Одеського обласного управління юстиції, актовий запис № 736.

31 серпня 2010 року сторони придбали автомобіль INFINITI FX35, який був зареєстрований на ім`я відповідача.

14 березня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ АБ «Порто-Франко» було укладено кредитний договір № 166/1-14, згідно з умовами якого

ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 720 тис. грн зі сплатою 28% річних з кінцевим строком повернення 11 березня 2016 року. З метою забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору між банком та ОСОБА_2 укладено договір застави автомобіля INFINITI FX35,

2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

17 листопада 2015 року між ПАТ АБ «Порто-Франко» та ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Плюс» укладено договір відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами застави, у тому числі за кредитним договором від 14 березня 2014 року № 166/1-14 та договором застави транспортного засобу від 14 березня 2014 року, заставодавець - ОСОБА_2

25 листопада 2015 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Плюс» та

ТОВ «Фінансова компанія «Альянс Фінанс» укладено договір відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами застави, у тому числі кредитним договором від 14 березня 2014 року № 166/1-14 та договором застави транспортного засобу від 14 березня 2014 року, заставодавець - ОСОБА_2

26 січня 2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Альянс Фінанс» та ОСОБА_3 укладено договір відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами застави, у тому числі кредитним договором

від 14 березня 2014 року № 166/1-14 та за договором застави транспортного засобу від 14 березня 2014 року, заставодавець - ОСОБА_2

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування вказаної презумпції, покладається на того з подружжя (чи зацікавлену особу), який її спростовує.

Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до частин першої, другої статті 70 СК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Відповідно до положень статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, правильно виходив із того, що спірний автомобіль придбаний сторонами під час перебування у шлюбі, отже є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки презумпцію спільності права власності на майно не спростовано, автомобіль є неподільною річчю, частки сторін у цьому майні є рівними, тому суд правомірно визнав за позивачем право власності на 1/2 частину автомобіля, про що і просив останній у позові.

Поділ спільного майна подружжя не може використовуватись учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу, зокрема виконання судового рішення про стягнення боргу.

З урахуванням обставин цієї справи суди правильно виходили із того, що у результаті поділу предмету застави між подружжям і фактичної зміни виду спільної власності зі спільної сумісної на спільну часткову права заставодержателя не порушуються.

Доводи касаційної скарги не впливають на правильність вирішення спору.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржених судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 15 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович