Справа № 755/6488/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" червня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді Яровенко Н. О.,

при секретарі Івашко О.Л.,

за участі сторін:

представника заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: Центральне Міжрегіональне управління Державної міграційної служби в м. Києві та Київській області про встановлення факту постійного проживання на території України,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2019 року заявник ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про встановлення факту його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року мотивуючи тим, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в Приморському краю, однак, з самого дитинства з 1991 року він проживає на території України, що підтверджується свідоцтвом про базову загальну середню освіту, яку він отримав 22 червня 2009 року. Він постійно проживав у своєї бабусі ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , яка була зареєстрована за вищевказаною адресою з 24 січня 1998 року. Також факт його проживання на території України підтверджується медичними довідками з установ в м. Києві. На сьогоднішній день заявник не являється громадянином України, у нього відсутня посвідка, а також окрім свідоцтва про народження, у нього немає жодного документу, що підтверджує його особу. На даний час заявник збирає документи для встановлення належності до громадянства України.

Представник заявника адвокат Решнюк А.В. в судовому засіданні заяву підтримує, просить її задовольнити, встановити факт про те, що ОСОБА_2 на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року постійно проживав на території України.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, надав до суду письмові пояснення, в яких просив залишити заяву без розгляду.

Вислухавши представника заявника, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступного.

Як убачається з матеріалів справи, громадянин ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Кневичі, м. Артем , Приморської РСФСР, що підтверджено свідоцтвом про народження від 03 січня 1991 року, актовий запис № 01 (а.с.75).

Згідно ч. 1, п. 5. ч. 2 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ст. 315 ЦПК України , у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України», особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Указом Президента України № 215 від 27 березня 2001 року, в редакції Указу Президента України № 588/2006 від 27 червня 2006 року, затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі Порядок).

Згідно пункту 8 Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Пунктом 25 Порядку визначено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону,) подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Згідно Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом МВС України від 13.04.2012 № 320, якщо втрачений паспорт був отриманий у територіальному підрозділі, до якого подано заяву про втрату паспорта, здійснюється звірка даних особи та її фотозображення з даними і фотокарткою, уклеєною до заяви про видачу попереднього паспорта. У разі отримання паспорта в іншому територіальному підрозділі для підтвердження видачі втраченого паспорта саме тій особі не пізніше наступного дня після надходження заяви про втрату паспорта здійснюється звернення до цього територіального підрозділу.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги пояснення представника позивача, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для встановлення юридичного факту постійного проживання заявника ОСОБА_2 на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року, оскільки даний факт не є доведеним наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, відсутні докази того, що заявник особисто чи хоча б один з його батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», документів, що підтверджується родинні відносини з ОСОБА_3 суду не надано, та доказів того, що заявник є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подав заяву про набуття громадянства України, а також докази того, що його неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Крім того, суд не може прийняти до уваги як докази проживання на території України ОСОБА_2 додаток до свідоцтва про базову загальну середню освіту та медичну документацію, скільки вони не можуть підтверджувати, що заявник протягом усього часу проживав на території України та саме станом на 24 серпня 1991 року.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, заява ОСОБА_2 , зацікавлена особа: Головне управління ДМС у м. Києві про встановлення факту постійного проживання на території України про встановлення факту постійного проживання на території України є необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення.

Враховуючи викладене та керуючись п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що має юридичне значення», ст.ст. 258, 259, 263-265, 293, 315-319, 352, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_2 , заінтересована особа: Центральне Міжрегіональне управління Державної міграційної служби в м. Києві та Київській області про встановлення факту постійного проживання на території України відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 25 червня 2019 року.

Суддя Н.О.Яровенко