Єдиний унікальний номер: 448/1997/18
Провадження № 2/448/266/19
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

03.07.2019 року м.Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Білоуса Ю.Б.,

за участю секретаря судового засідання Романченко І.А.,

учасники справи:

позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,

представник позивача адвоката Гриньо М.І.,

відповідачка ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в:

Позивачі 21.12.2018року звернулися до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що їм на праві спільної часткової власності належить житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Вказують, що у зазначеному вище житловому будинку є зареєстрованою, але не проживає фактично з 2000 року рідна сестра позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 (відповідач у справі), яка протягом останніх 20 років не проживала у даному будинку та жодним чином не приймала участі в його утриманні, ремонті, обслуговуванні, оплаті за комунальні послуги та інших витратах. Жодних особистих речей чи іншого майна відповідача в будинку немає.

Стверджують, що вони неодноразово зверталися до відповідача для добровільного зняття з реєстрації за вказаною адресою, однак такі звернення відповідач ігнорує, у зв`язку із чим вони змушені звертатися до суду із даним позовом.

З огляду на наведене, просять суд (з урахуванням уточнених позовних вимог) визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування жилим приміщенням в житловому будинку АДРЕСА_1 . Також просять стягнути з відповідача в їх користь понесені ними судові витрати зі сплати судового збору.

Ухвалою судді від 23.04.2019року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 27.05.2019року закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та представник позивача ОСОБА_1 адвокат Гриньо М.І. підтримали позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов визнала.

Відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Заслухавши пояснення сторін та представника позивача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав.

Судом встановлено, що позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить на праві спільної часткової власності житловий будинок АДРЕСА_1 по Ѕ частці кожному.

У даному житловому будинку є зареєстрованою з 20.06.1986року рідна сестра позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 , 1986року народження (відповідач у справі), однак остання фактично там не проживає з 2000року.

Вказані обставини сторонами визнаються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копіями Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.08.2014року; копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.08.2014року; копією будинкової книги для прописки громадян в житловому будинку АДРЕСА_1 ; актом обстеження фактичного проживання ОСОБА_3 , складеного комісією Судововишнянської міської ради мостиського району Львівської області від 20.12.2018року.

У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Виходячи зі змісту положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого майнового або немайнового права та інтересу в спосіб, передбачений цією нормою Закону, або у спосіб передбачений договором чи законом.

Як слідує зі ст. 316 ЦК України, право власності являє собою право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За змістом ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яким він розпоряджається на власний розсуд.

Ст. 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених законом та у встановленому законом порядку.

Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння (ст. 391 ЦК України).

Права власника житлового будинку визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Частиною 1 ст.405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В ході розгляду справи судом не встановлено наявності домовленостей між відповідачем ОСОБА_3 та позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як власниками житла щодо порядку користування даним житловим будинком або щодо збереження за відповідачем права на користування житлом на час її відсутності.

Не встановлено судом і обставин, які б свідчили про поважність причин відсутності відповідача у належному позивачам житловому будинку у період з 2000 року і до часу звернення до суду із даним позовом, факту чинення їй перешкод щодо користування та проживання у даному будинку чи вчинення відповідачем дій у зазначений період часу, які б свідчили про її намір зберегти право на користування даним житловим приміщенням.

Таким чином, враховуючи те, що відповідач ОСОБА_3 без поважних причин була відсутня у спірному жилому приміщенні понад один рік, тобто понад встановлений законом строк збереження права користування житлом, остання самостійно залишила дане жиле приміщення і протягом тривалого часу (більше 19 років) не намагався вселитись у таке, перешкод в користуванні спірним житловим будинком їй не чинилось і вона добровільно обрала собі інше місце проживання, а також з огляду на те, що формальна реєстрація відповідача у спірному житловому будинку є такою, що перешкоджає позивачам у здійснені ними права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що є всі підстави для визнання відповідача ОСОБА_3 такою, що втратила право користування жилим приміщенням в житловому будинку АДРЕСА_1 .

Таким чином, суд вважає, що визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в користь позивачів понесені ними та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору на суму 704,80грн кожному.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 141, 206, 247, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд-

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування жилим приміщенням в житловому будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені ним судові витрати зі сплати судового збору на загальну суму 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), в користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) понесені ним судові витрати зі сплати судового збору на загальну суму 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.Б. Білоус

Рішення набрало законної сили «___»___________ 20 р.

Суддя Ю.Б. Білоус

Відомості щодо учасників справи:

Позивач-1: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 ;

Позивач-2: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП - НОМЕР_1 .

Повний текст судового рішення складено 05.07.2019року.