Ухвала

04 липня 2019 року

м. Київ

справа № 175/1157/17

провадження № 61-11584 ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Кривцової Г. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП, стягнення страхового відшкодування та штрафних санкцій,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовомпро відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП, стягнення страхового відшкодування та штрафних санкцій

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у загальному розмірі 54 830,00 грн, яка складається із суми 52 430,00 грн, що є різницею між розміром страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля та витрати за послуги експерта у розмірі 2 400,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 1 000,00 грн. Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Україна» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 49 000,00 грн, пеню у розмірі 23 204,00 грн, три відсотки річних у розмірі 1 937,15 грн, індекс інфляції у розмірі 8 183,00грн, а всього 82 324,15 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 та ПрАТ «Страхова компанія «Україна» на користь ОСОБА_2 витрати по справі, які складаються із витрат по оплаті правової допомоги у розмірі 3 500,00 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 травня 2019 року рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2018 року скасовано в частині стягнення з ОСОБА_1 витрат на оплату правової допомоги. В задоволенні вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У червні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив оскаржувані судові рішення скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди у загальному розмірі 54 830,00 грн і ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у загальному розмірі 15 191,05 грн, що є різницею між розміром матеріального збитку 64 191,05 грн та стягнутою сумою з страхової компанії 49 000,00 грн.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, враховуючи наступне.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

При цьому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки позивач її визначив у грошовому вимірі.

Ціна позову у цій справі становить 125 219,94 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921*100=192 100).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

При цьому касаційна скарга не містить мотивів про те, що оскаржуване судове рішення підпадає принаймні під один із випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, увідкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

З наведених обставин не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП, стягнення страхового відшкодування та штрафних санкцій.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. В. Кривцова