ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7001/19 Справа № 187/795/19 Суддя у 1-й інстанції - Говоруха В. О. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Деркач Н.М.,

суддів: Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю.,

за участю секретаря Лященко С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання договору дарування житлового будинку та договору дарування земельної ділянки недійсними, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та просив суд визнати недійсним договір дарування житлового будинку від 22.06.2017 року за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Кам`янського нотаріального округу Мельнічук В.І. реєстровий №900, із застосуванням наслідків недійсності правочину у вигляді двосторонньої реституції; визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 22.06.2017 року за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер НОМЕР_1 НОМЕР_2 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Кам`янського нотаріального округу Мельнічук В.І. реєстровий №901, із застосуванням наслідків недійсності правочину у вигляді двосторонньої реституції.

В обгрунтування позову ОСОБА_2 зазначив, що ОСОБА_3 , маючи перед ним з 18.04.2014 року грошові зобов`язання у розмірі 73803,70 доларів США, відчужував майно, на яке може бути звернено стягнення, у тому числі, і шляхом укладення договорів дарування з близькою родичкою ОСОБА_1

27 травня 2019 року представником позивача подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування, зареєстрованого 22.06.2017 № 900, та на земельну ділянку, площею 0.2500 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: НОМЕР_2 , яка належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування, зареєстрованого 22.06.2017 № 901.

В обгрунтування заяви про забезпечення позову представник позивача зазначила, що між сторонами існує реальний спір, такий спір носить матеріальний характер, а отже існує загроза відчуження нерухомого майна, відповідачі мають реальну можливість здійснити відчуження майна, яке є предметом спору, що може утруднити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2019 року заяву про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на вказане вище нерухоме майно.

Не погодившись з ухвалою суду, відповідач ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу, оскільки судом першої інстанції не взято до уваги, що заява про забезпечення позову подана представником позивача з порушенням встановленого ст. 152 ЦПК України процесуального порядку, позивачем не надано доказів на підтвердження вчинення відповідачами дій, спрямованих на відчуження спірного нерухомого майна, а також не враховано, що оспорювані позивачем договори були укладені відповідачами між собою задовго до ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступні обставини.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідача ОСОБА_1 , суд виходив з того, що між сторонами дійсно виник спір щодо дійсності правочинів на підставі яких відчужено спірні житловий будинок та земельну ділянку та заявлено вимоги про поновлення порушених майнових прав, а отже, такий спосіб забезпечення позову не виходить за межі позовних вимог. Враховуючи заявлені позовні вимоги, суд вважав співрозмірним накладення арешту на спірне нерухоме майно.

Однак, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

Згідно зі ст.149 ЦПК України суд за заявою сторони має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно утруднити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття таких заходів може істотно утруднити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч.1 п.1-10 ст.150 ЦПК України позов забезпечується:1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії;3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсними договорів відчуження нерухомого майна.

В заяві про забезпечення позову представник позивача посилається на імовірність відчуження відповідачем ОСОБА_1 спірного нерухомого майна, і як наслідок - неможливість виконання рішення суду у майбутньому.

Статтями 12 і 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд першої інстанції не пересвідчився у тому, що невжиття заходів забезпечення позову саме шляхом накладення арешту може істотно утруднити чи унеможливити виконання рішення суду, не врахував відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати представник позивача, позовним вимогам, та помилково дійшов висновку про наявність підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно.

Колегія суддів вважає, що обраний вид забезпечення позову у вигляді накладення арешту є неспівмірним із заявленими позивачем вимогами та таким, що буде обмежувати права власника.

Відповідно до п.5.6.1 Інструкції про проведення виконавчих дій арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмеженні права користування майном або його вилученні в боржника та передачі на зберігання іншим особам.

Апеляційний суд приходить до висновку, що застосування саме такого засобу забезпечення позову як арешт представником позивачем належним чином не вмотивовано і може призвести до безпідставної заборони користуватись майном та передачу його іншим особам, що є обмеженням права власності.

При цьому, позивач не позбавлений можливості звернутися із заявою про забезпечення позову іншим шляхом, передбаченим ст.150 ЦПК України.

Відповідно до приписів п.4 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову з вищенаведених підстав.

Не підлягає задоволенню клопотання апелянта про стягнення судового збору, оскільки станом на теперішній час спір між сторонами по суті не вирішено.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2019 року про забезпечення позову скасувати.

Відмовити у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_4 про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання договору дарування житлового будинку та договору дарування земельної ділянки недійсними.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Судді: Н.М.Деркач

Л.О.Каратаєва

І.Ю.Ткаченко