ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3582/19 Справа № 199/5902/18 Суддя у 1-й інстанції - Подорець О. Б. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2019 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря - Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Амур- Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов"язання вчинити певні дії

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Амур- Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

08 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування позову зазначила, що 11 квітня 2018 року вона через свого представника за довіреністю - ОСОБА_2 , звернулась до Відділу з квартирного обліку та розподілу житла Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради із заявою про переоформлення договору найму житла. 18 травня 2018 року рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради № 98 «Про відмову у наданні дозволу на зміну договору найму жилого приміщення» їй було відмовлено в наданні дозволу балансоутримувачу житлового фонду комунальної власності територіальної громади міста, що знаходиться в Амур-Нижньодніпровському районі, на зміну договору найму квартири АДРЕСА_1 . Вважає, що така відмова з боку Відповідача порушує її права та не дозволяє належним чином оформити документи на квартиру після смерті рідної сестри - ОСОБА_3 . Так, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла сестра позивача - ОСОБА_3 . Позивач разом із ОСОБА_3 проживала у вищевказаній квартирі без реєстрації місця проживання, що підтверджується довідкою КП «Жилсервіс-9» Дніпропетровської міської ради №6642 від 17.11.2016. Зареєструвати своє місце проживання вчасно вона не змогла з причин, які не залежали від неї, оскільки сестра була повністю лежача, а тому не могла зареєструвати її місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира, що знаходиться у АДРЕСА_1 перебувала у користуванні ОСОБА_3 , що підтверджується ордером №57 від 08 лютого 1982 року. Позивач має намір і надалі продовжувати проживати у цій квартирі та вести господарство, сплачувати комунальні послуги, а тому і звернулася до відповідача, щоб отримати дозвіл на переоформлення договору найму житла на своє ім`я, оскільки більше родичів у ОСОБА_3 немає. Отже, позивач, як єдиний спадкоємець за законом, звертається до суду з метою визнання її належним наймачем квартири, що знаходиться у АДРЕСА_1 , задля встановлення належним чином права користування та набуття права власності у встановленому законодавством порядку. Квартира за життя сестри позивача, ОСОБА_3 , приватизована не була, проте був виданий ордер №57 від 08 лютого 1982 року на цю квартиру. У рішенні виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради № 98 «Про відмову у наданні дозволу на зміну договору найму жилого приміщення» вказано, що позивач не зазначений як член сім`ї наймача у ордері №57 від 08 лютого 1982 року та не є членом сім`ї наймача - ОСОБА_3 , оскільки не є дружиною наймача, її дитиною та не належить до її батьків. Проте, позивач вважає, що таке трактування ситуації суперечить чинному законодавству, а отже рішення відповідача є незаконним та таким, що порушує права позивача, а тому підлягає скасуванню. На підставі викладеного, позивач ОСОБА_1 просила суд визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради від 18 травня 2018 року № 98 «Про відмову у наданні дозволу на зміну договору найму жилого приміщення» та зобов`язати виконавчий комітет Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради надати дозвіл балансоутримувачу житлового фонду комунальної власності територіальної громади міста, що знаходиться в Амур-Нижньодніпровському районі, на зміну договору найму квартири АДРЕСА_1 та укладанні його із ОСОБА_1 (а.с.1-8).

Рішенням Амур- Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до виконавчого комітету Амур- Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено (а.с. 61-62).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с. а.с. 66-73,87-94).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , не зареєстрована.

Суду не надано доказів, що ОСОБА_3 зверталася у відповідні органи з заявою про реєстрацію в своїй квартирі будь-яких осіб, в тому числі позивача. Із копії паспорта ОСОБА_1 вбачається, що остання до 24.11.2016 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Оспорюючи в суді рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради № 98 від 18.05.2018 «Про відмову у наданні дозволу на зміну договору найму жилого приміщення», стороною позивача не надано доказів визнання за нею права користування спірною квартирою або визнання її наймачем, що також було їй роз`яснено у зазначеному рішенні виконкому. Не заявлено таких позовних вимог і в цій справі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради № 98 від 18.05.2018 «Про відмову у наданні дозволу на зміну договору найму жилого приміщення» прийнято на підставі документів поданих представником позивача є правомірним, а тому визнання цього рішення без визнання позивача наймачем або визнання її права користування квартирою по АДРЕСА_1 , є передчасним.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.64 ЖК України передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.

За приписами ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 Постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року №2, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Згідно із ч. 1 ст. 106 ЖК України повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем не надано доказів того, що за нею визнано право користування спірною квартирою або визнано її наймачем вказаної квартири.

Виходячи із вище викладеного колегія суддів приходить до висновку, що суд 1 інстанції дійшов обґрунтованого висновку, щодо відмови у задоволенні позовних вимог, як такі, що заявлені передчасно, оскільки оспорювання рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради № 98 від 18.05.2018 «Про відмову у наданні дозволу на зміну договору найму жилого приміщення» без визнання позивача наймачем або визнання її права користування квартирою по АДРЕСА_1 не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, про що також було роз`яснено позивачу під час розгляду справи в суді 1 інстанції.

Колегія суддів вважає, що справа розглянута всебічно, встановлені правовідносини, що склалися між сторонами, яким надана вірна правова оцінка, досліджені наявні докази, висновки суду першої інстанції обґрунтовані чинними нормами матеріального права.

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, правові підстави для його скасування відсутні.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що судом 1 інстанції безпідставно йому відмовлено у задоволенні позовних вимог, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Амур- Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: