справа № 243/3724/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2019 року місто Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий суддя Мінаєв І.М.

за участю секретаря судового засідання Янчевського В.Ю.,

представника позивача Клочкової О.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду у місті Слов`янську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна,

В С Т А Н О В И В :

11 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та розподіл майна.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачка зазначає, що з відповідачем ОСОБА_2 з 15.09.1990 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням суду від 05.02.2019 р. Перебуваючи у шлюбі, вони з відповідачем за сумісні кошти придбали житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , (ринкова вартість якого складає 110778,00 грн) та земельну ділянку, площею 0,1511 га, призначену для обслуговування зазначеного житлового будинку (ринкова вартість якої становить 104893,62 грн), автомобіль Hyunday Accent, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 (ринкова вартість якого складає 166830,00 грн), а також інше майно, а саме: мотоблок вартістю 12000 грн, електропила вартістю 1750,00 грн, мотокоса вартістю 1500,00 грн, бетономішалка вартістю 3000,00 грн, генератор вартістю 6000,00 грн, циркулярка вартістю 1000,00 грн, ноутбук вартістю 2800,00 грн, телевізор вартістю 7000,00 грн, музичний центр і тумбочка вартістю 1500,00 грн, телевізор вартістю 1500,00 грн, бойлер вартістю 3500,00 грн, болгарка вартістю 1000,00 грн, бесперебійник вартістю 2050,00 грн, акумулятор вартістю 3500,00 грн, електрозварювання вартістю 2000,00 грн, перфоратор вартістю 1200,00 грн, скутер вартістю 3000,00 грн.

Станом на теперішній час шлюбні відносини сторін остаточно припинені, сторони мешкають окремо, тому виникла необхідність здійснити розподіл спільного майна, але сторони у добровільному порядку згоду щодо поділу майна не дійшли. Посилаючись на наведені фактичні обставини та положення ст.ст.60, 63, 69, 70, 71 СК України, позивач просить визнати зазначене нею майно спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , припинити право власності ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 , виділити та визнати право власності за нею на житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідачу виділити легковий автомобіль та інше зазначене нею у позовній заяві майно, стягнути з відповідача на її користь компенсацію різниці вартості майна - 5208,38 грн., судовий збір у сумі 1078,36 грн., витрати за проведення експертизи у сумі 1600,00 грн., за проведення автотоварознавчого дослідження у сумі 150,00 грн. та професійну правничу допомогу у сумі 3000,00 грн.

В судове засідання позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 надано заяву, з якої вбачається, що у зв?язку з врегулюванням спору, з урахуванням інтересів кожного із них, на основі взаємних поступок, сторонами в добровільному порядку було подано спільну письмову заяву від 02 липня 2019 року про укладання між ними мирової угоди, за умовами якої вони визнають, що їх спільною сумісною власністю є наступне майно:

- житловий будинок АДРЕСА_1 ;

- земельна ділянка, площею 0,1511 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарчих будівель, ведення особистого підсобного господарства;

- автомобіль марки Hyundai Accent, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2008 року випуску, номер кузову НОМЕР_3 ;

- мотоблок, електропила, мотокоса, бетономішалка, генератор, циркулярна пила, ноутбук з комплектуючими, телевізор, музичний центр і тумбочка, телевізор, бойлер, болгарка, бесперебійник, акумулятор, електрозварювальний апарат, перфоратор, скутер.

Окрім того, сторони добровільно прийшли до згоди щодо поділу належного їм майна наступним чином:

1)за позивачем ОСОБА_1 визнати право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 0,1511 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарчих будівель, ведення особистого підсобного господарства;

2)за відповідачем ОСОБА_2 визнати право власності на автомобіль марки Hyundai Accent, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2008 року випуску, номер кузову НОМЕР_3 , мотоблок, електропилу, мотокосу, бетономішалку, генератор, циркулярну пилу, ноутбук з комплектуючими, телевізор, музичний центр і тумбочку, телевізор, бойлер, болгарку, бесперебійник, акумулятор, електрозварювальний апарат, перфоратор, скутер.

Окрім того, сторони домовились, що ОСОБА_1 відмовляється від різниці у вартості сумісного майна та понесених нею судових витрат.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_2 просили суд визнати укладену між ними мирову угоду та на її підставі закрити провадження у справі. Сторони підтримали мирову угоду, підтвердивши, що її умови відповідають добровільному волевиявленню сторін та їх дійсним інтересам, їм зрозумілі правові наслідки затвердження судом укладеної між ними мирової угоди.

Відповідно до частини 2 статті 207 Цивільного процесуального кодексу України сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

За приписами частини 1 статті 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 15 вересня 1990 року зареєстрували шлюб, про що Билбасівською селищною радою відділу ЗАГС Слов`янського районного виконавчого комітету складено відповідний актовий запис № 49, після реєстрації шлюбу прізвище дружини - ОСОБА_4 (а.с.9).

Відповідно до договору купівлі-продажу № 538 Н від 20.05.1999 р., ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_2 купив житловий будинок АДРЕСА_1 з надвірними будовами: житловий будинок А-1, літня кухня, сарай Б, сарай В, погріб В, вбиральня Д, душ Д-1. Житлова площа будинку становить 33,00 кв.м., загальна площа - 59,80 кв.м. Право власності ОСОБА_2 на цей будинок зареєстроване у КП БТІ 21.05.1999 р. (а.с.15).

Як вбачається з державного акту серії НОМЕР_4 ОСОБА_5 на підставі рішення Билбасівської селищної ради від 11.12.1996 р. належить земельна ділянка площею 0,1511 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Билбасівської селищної ради, у АДРЕСА_2 Билбасівка АДРЕСА_1 16, земельна ділянка передана для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і ведення особистого підсобного господарства. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 365 (а.с.47).

Згідно відомостей міськрайонного управління у Слов`янському районі та м.Слов`янську ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 06.02.2019 р. відомості про земельну ділянку площею 0,1511 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 не внесені до Державного земельного кадастру. Вартість земельної ділянки станом на 01.01.2019 р. становить 104893,62 грн. (а.с.48).

Згідно довідки виконавчого комітету Билбасівської селищної ради від 14.01.2019 р. у будинку АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , її чоловік ОСОБА_2 , її донька ОСОБА_6 та її онука ОСОБА_7 (а.с.14).

Відповідно до висновку про вартість об`єкта оцінки - житлового будинку АДРЕСА_1 , ринкова вартість зазначеного житлового будинку станом на 18.03.2019 р. становить 110778,00 грн. (а.с.17-33).

Позивачем наданий суду перелік майна, яке придбано сумісно за відповідачем у період шлюбу, згідно з яким мотоблок вартістю 12000 грн (початкова вартість становила 15000 грн), електропила вартістю 1500,00 грн (початкова вартість становила 1750,00 грн), мотокоса вартістю 1500,00 грн (початкова вартість 1780,00 грн), бетономішалка вартістю 3000,00 грн (початкова вартість 5000,00 грн), генератор вартістю 6000,00 грн (початкова вартість 7500 грн), циркулярна пила вартістю 1000,00 грн, ноутбук з комплектуючими вартістю 2800,00 грн, телевізор великий вартістю 7000,00 грн, музичний центр і тумбочка вартістю 1500,00 грн, телевізор вартістю 1500,00 грн, бойлер вартістю 3500,00 грн, болгарка вартістю 1000,00 грн, бесперебійник вартістю 2050,00 грн, акумулятор вартістю 3500,00 грн, електрозварювання (інвертор) вартістю 2000,00 грн, перфоратор вартістю 1200,00 грн, скутер вартістю 3000,00 грн. (а.с.34).

Згідно товарного чеку від 11.08.2013 р. вартість ноутбуку з комплектуючими становить 2812,05 грн., вартість акумулятора згідно товарного чеку від 13.09.2018 р. становить 2057,00 грн. (а.с.39).

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - будинку АДРЕСА_1 , право власності на зазначений будинок зареєстроване 18.11.2013 р. за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 20.05.1999 р. (а.с.64).

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 020-19 від 07.02.2019 р., ринкова вартість автомобіля марки Hyundai Accent, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2008 року випуску, червоного кольору, номер кузову НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 14.07.2009 р., становить 166830,00 грн. (а.с.43-46).

Таким чином, судом встановлено, що позивачем належним чином підтверджено виникнення у подружжя права власності на спільне майно, окрім земельної ділянки. Перевіряючи умови мирової угоди на предмет відповідності законодавству, суд зазначає наступне.

Так, згідно з договором купівлі-продажу № 538 Н від 20.05.1999 р., ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_5 житловий будинок розташований на земельній ділянці Билбасівської селищної ради за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, згідно державного акту на право приватної власності на землю від 25.12.1997 р., ОСОБА_5 належить на праві власності земельна ділянка площею 0,1511 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд вважає необхідним зазначити, що на момент придбання сторонами по справі житлового будинку земельні правовідносини, зокрема, і щодо набуття права власності на землю, були врегульовані Земельним кодексом України від 18.12.1990 р.

Згідно з положенням ч.1 ст.22 ЗК Украни від 18.12.1990 р. право власності на землю або право користування земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Частиною 1 ст.23 ЗК України від 18.12.1990 р. передбачено, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Під час судового розгляду встановлено, що попередній власник будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_5 у встановленому законом порядку набула право власності на земельну ділянку, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства на підставі рішення Билбасівської селищної Ради народних депутатів від 11.12.1996 р. Це право посвідчене державним актом серії НОМЕР_4 від 25.12.1997 р.

Відповідно до положення ст.30 ЗК України від 18.12.1990 р. при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди.

При цьому суд зауважує, що принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою при відчужені об`єкта нерухомості втілений у ст.30 ЗК України від 18.12.1990 р. та знайшов своє подальше відображення у положеннях статті 377 ЦК України (в чинній редакції) та статті 120 ЗК України (в чинній редакції), згідно з якими до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Таким чином, подружжя ОСОБА_8 у відповідності до положення ст.22 КпШС набуло право спільної сумісної власності і на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1511 га.

Суд вважає необхідним зазначити, що позивачем документально підтверджено виникнення у подружжя права спільної сумісної власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається з наступних будівель та споруд: житлового будинку А-1 житловою площею 33,0 кв.м., загальною площею 59,80 кв.м., літньої кухні, сараю Б, сараю В, погрібу В, туалету Д, душу Д-1 (згідно з договором купівлі-продажу від 20.05.1999 р. (а.с.15). Окрім того, зазначені відомості щодо об`єктів нерухомості, площі житлового будинку, також наявні в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно (а.с.64). Однак, за умовами мирової угоди загальна площа будинку становить 64,4 кв.м., а житлова - 37,4 кв.м. Зі змісту звіту про оцінку майна та доданого до нього технічного паспорту від 12.02.2019 р. вбачається, що загальна площа житлового будинку становить 64,4 кв.м., а житлова - 37,4 кв.м., що є більшим, ніж зазначено у правовстановлюючому документі. Таким чином, наявне будівництво (реконструкція) без дозвільних документів, а саме реконструкція житлового будинку А-1 шляхом будівництва тамбуру, внутрішнє перепланування та будівництво гаражу Е. За наведених обставин, поділу підлягає домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається з: житлового будинку А-1 житловою площею 33,0 кв.м., загальною площею 59,80 кв.м., літньої кухні, сараю Б, сараю В, погрібу В, туалету Д, душу Д-1, що належним чином підтверджено правовстановлюючим документом.

Розглядаючи можливість визнання за позивачкою права власності на житловий будинок, суд приймає до уваги, що згідно наданих відповідачем у судовому засіданні пояснень, він іншого житла не має, а у спірному домоволодінні зареєстроване його місце проживання, де він з 30.03.2019 р. не мешкає.

В даній ситуації суд звертає увагу, що статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантовано кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. В свою чергу в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов?язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України Про міжнародні договори від 29 червня 2004 року, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (пункт 41 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Кривіцька та Кривіцький проти України).

Окремо суд звертає увагу, що питання щодо позбавлення житла в багатьох випадках можуть охоплюватись і змістом статті 1 Протоколу 1 Конвенції, які стосуються захисту права власності.

Таким чином, втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється згідно із законом та не може розглядатись як необхідне в демократичному суспільстві (пункт 47 рішення Європейського Суду у справі Савіни проти України).

Судом враховується, що позивач та відповідач добровільно погодили між собою такий варіант поділу майна, що відповідає вимогам диспозитивності цивільного судочинства, та приймає до уваги, що визнання за позивачкою права власності на будинок не припиняє право користування відповідача зазначеним будинком.

Підсумовуючи вищенаведене, суд визнає, що у змісті мирової угоди сторонами у повному обсязі врегульовані всі питання, пов?язані з вирішенням вказаного цивільного спору, зазначені в ній умови не суперечать вимогам чинного законодавства, не порушують права, свободи та інтереси третіх осіб. Сторонам роз?яснені наслідки ухвалення судового рішення у зв?язку з укладанням мирової угоди.

Згідно з положеннями частини 4 статті 207 ЦПК України укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Таким чином, по справі є законні підстави для визнання судом даної мирової угоди.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 200, 207 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

Затвердити укладену 02 липня 2019 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мирову угоду, відповідно до умов якої сторони домовилися про наступне:

1. За позивачем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , визнати право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається з: житлового будинку А-1 житловою площею 33,0 кв.м., загальною площею 59,80 кв.м., літньої кухні, сараю Б, сараю В, погрібу В, туалету Д, душу Д-1 (право власності на домоволодіння зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу 538Н від 20.05.1999 р.) та на земельну ділянку, площею 0,1511 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарчих будівель, ведення особистого підсобного господарства (державний акт НОМЕР_4 від 25.12.1997 р. на ім`я ОСОБА_5 ).

2. Відповідачу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_7 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , виділити на праві особистої приватної власності автомобіль марки Hyundai Accent, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2008 року випуску, червоного кольору, номер кузову НОМЕР_3 (який зареєстрований за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 14.07.2009 р.) та мотоблок, електропилу, бетономішалку, ноутбук з комплектуючими, бойлер, болгарку, електрозварювальний апарат, перфоратор, мотокосу, генератор, циркулярну пилу, два телевізора, музичний центр з тумбочкою, бесперебійник, акумулятор, скутер.

Сторонам роз?яснені наслідки закриття провадження по справі, передбачені частиною 2 статті 256 ЦПК України: у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Закрити провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна.

Ухвала суду може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а особою, без участі якої постановлена ухвала - протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Повний текст ухвали виготовлений 17.07.2019 року.

Суддя: Мінаєв І.М.