РОЗІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 327/102/19
Провадження № 2/327/56/2019
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08.07.2019 року смт. Розівка
Розівський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Завіновської А.П.,
при секретарі судового засідання Вьюкіній Г.В.,
за участю позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про позбавлення права користуватися житловим будинком,
26.03.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із наведеним вище позовом, в обґрунтування якого зазначала наступне.
Відповідно до договору купівлі-продажу від 09.09.2005 року, посвідченого державним нотаріусом, та зареєстрованого в реєстрі за № 1189, їй належить житловий будинок АДРЕСА_1 .
Водночас у 2019 році їй стало відомо, що у належному їй будинку зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які не мають до неї ніякого відношення, оскільки не є членами її сім`ї, не мешкають у вказаному будинку з 1998 року та не вживають заходів щодо утримання цього будинку.
З огляду на вказане, ОСОБА_1 просила позбавити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , права користування належним їй житловим будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з`явилися без повідомлення (поважних) причин, відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України, вважаються такими, що належним чином повідомлені про час, дату і місце здійснення судового засідання. Відзив не подали.
Вимогами ч. 4 ст. 223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
За згодою позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що з того часу коли вона придбала вказаний будинок і по теперішній час відповідачі у ньому не проживають та не є членами її сім`ї, а тому просила її позов задовольнити в повному обсязі.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що вона проживає по сусідству із позивачем вже багато років, відповідачі є рідними сестрами між собою, і раніше проживали у вказаному будинку, але коли мати останніх продала вказаний будинок, виїхали з нього і приблизно з 2000 року там не проживають.
Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що також проживає по сусідству з позивачем приблизно 20 років, але відповідачів у вказаному будинку ніколи не бачив.
Заслухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.
Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 09.09.2005 року, посвідченого державним нотаріусом Розівської державної нотаріальної контори Мацків Т.М., та зареєстрованого в реєстрі за № 1189, ОСОБА_1 належить житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 4).
Факт належності позивачу вказаного майна підтверджується також відповідними даними внесеними до Державного реєстру правочинів за № 1457284 від 09.09.2005 року, Державного реєстру речових прав про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.09.2005 року реєстраційний № 1620801 та технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 5, 6, 7-9).
З довідок, виданих виконавчим комітетом Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області за № 1095 від 30.01.2019 року та за № 1187 від 05.02.2019 року вбачається, що відповідачі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , але з 1998 року за вказаною адресою не проживають (а.с. 10, 11).
Виходячи з вимог, викладених в статтях 16, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду із вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Згідно до статей 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 41 Конституції України, статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно до п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосувуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити з такого.
Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Отже підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення його прав і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
За правилами статті 150 ЖК України власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Аналогічні вимоги містить стаття 383 ЦК України.
Виходячи з норм, викладених в ч.ч. 1, 2 ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, за виключенням випадків, визначених законом згідно до яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців (ч. 1, ч. 3 ст. 71 ЖК України).
Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Враховуючи, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , не є, і ніколи не були членами сім`ї власника житла, більше двадцяти років не проживають у спірному будинку, тобто не ведуть з останнім спільного господарства, то їх реєстрація в спірному будинку порушує право власності позивача, з огляду на що вимоги ОСОБА_1 про позбавлення відповідачів права користування житловим будинком підлягають задоволенню.
В силу ч. 2 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.
Вирішуючи питання щодо судових витрат суд виходить з такого.
Відповідно до ухвали Розівського районного суду Запорізької області від 09.04.2019 року позивачу ОСОБА_1 було відстрочено сплату судового збору на суму 768, 40 грн., до ухвалення судового рішення у справі.
Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 не просила вирішити питання щодо стягнення з відповідачів понесених судових витрат, то суд вважає необхідним стягнути з позивача на користь держави суму несплаченого судового збору в сумі 768, 40 грн.
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 16, 317, 319, 321, 346, 383, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 64, 71, 150 ЖК України, ст. ст. 12, 13, 19, 76, 81, 136, 141, 211, 223, 259, 263-265, 273, 274, 280-283 ЦПК України, суд
позов ОСОБА_1 задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) права користування житловим будинком, який належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави несплачений судовий збір в розмірі 768, 40 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, Розівським районним судом Запорізької області, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції, Розівський районний суд Запорізької області шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подано протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 12 липня 2019 року.

Суддя: А.П. Завіновська