ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2019 року м. Київ

справа № 363/1986/17

провадження № 22-ц/824/5740/19

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Іванової І.В. (суддя-доповідач), Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 26 грудня 2018 року у складі судді Чіркова Г.Є., повний текст складений 08.01.2019 року,

встановив:

У травні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 30 вересня 2016 року о 10 год. 10 хв. в адміністративних межах села Пірнове на перехресті вул. Молодіжної та автошляху Р-69 Київ-Вишгород-Десна-Чернігів сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки ВАЗ 21093 реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням відповідача та автомобіля марки RenaultLogan реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням позивача.

Відповідач ОСОБА_2 керуючи автомобілем ВАЗ 21093 реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час вибору у встановлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку, яка склалась при виникненні небезпеки для руху, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем Renault Loganреєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .

Позивач зазначає, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, її автомобілю завдано шкоди, а тому просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 165 589 грн. 48 коп., оплату за проведення звіту про оцінку вартості матеріального збитку в розмірі 1 200 грн., витрати за проведення експертного дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 3 780 грн. та судові витрати.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 26 грудня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 115 589 грн. 48 коп., оплату за проведення звіту про оцінку вартості матеріального збитку в розмірі 1 200 грн. та судовий збір в розмірі 1 167 грн. 89 коп., а всього 117 957 грн. 37 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення розміру суми завданої шкоди, виключивши суму витрат, пов`язаних з відновленням пошкоджень, що були отримані не з його вини.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги відповідач зазначає, що в калькуляції витрат, необхідних для відновлювального ремонту вказані роботи по відновленню пошкоджень, отриманих до ДТП, що в свою чергу призвело до збільшення вартості ремонту. Крім того, судом не з`ясовано обставини, за яких страховою компанією було встановлено розмір відшкодування та сплачено страхове відшкодування позивачу.

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмово провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що 30 вересня 2016 року з вини ОСОБА_2 , який керував автомобілем «ВАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено автомобіль позивачки «Renault» д.н.з. НОМЕР_2 .

Вказані обставини встановлені постановою Вишгородського районного суду Київської області від 20 січня 2017 року, яка набрала законної сили (а.с. 4).

Відповідно до постанови Вишгородського районного суду Київської області від 22 березня 2017 року провадження щодо ОСОБА_1 про адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП, закрите за відсутністю складу адміністративного правопорушення (а.с. 5).

Згідно постанови Вишгородського ВП ГУ НП України в Київській області від 22 грудня 2016 року кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0001244 від 27 жовтня 2016 року за фактом ДТП, що трапилась 30 вересня 2016 року у Вишгородському районі Київської області за участю водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_1 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (а.с. 3).

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 20 січня 2017 року закрито провадження по справі відносно ОСОБА_2 за закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності (а.с. 4).

Згідно звіту про оцінку вартості збитку нанесеного власнику транспортного пошкодженого транспортного засобу ФОП ОСОБА_3 № 53/0117 від 06 лютого 2017 року матеріальний збиток, заподіяний власникові автомобіля «Renault» д.н.з. НОМЕР_2 внаслідок пошкодження при ДТП складає 165 589 грн. 48 коп. (а.с. 10-13)

Протоколами огляду транспортного засобу експерта Гаврилова В.О. № 1 та № 2 від 17 січня 2017 року, встановлено детальний перелік пошкоджень завданих автомобілю позивачки внаслідок ДТП (а.с. 14-15).

Крім того, у протоколу додаткового огляду транспортного засобу від 18 січня 2017 року експертом додатково встановлено, що деформовано задню праву бокову частину розміром 10х10 см. та праві передні двері розміром 15х10 см. (а.с. 16).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача, автомобілю позивача заподіяно матеріальних збитків.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно вимог ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Суд першої інстанції, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи на підставі наявних у справі доказів, досліджених в судовому засіданні, встановивши, що дії відповідача були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, дійшов обґрунтованого висновку, що шкода у визначеному розмірі, підлягає відшкодуванню відповідачем ОСОБА_2 .

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що в калькуляції витрат, необхідних для відновлювального ремонту вказані роботи по відновленню пошкоджень, отриманих до ДТП, колегія суддів вважає необґрунтованими, адже звіт суб`єкта оцінки, яким визначено розмір матеріального збитку заподіяного ОСОБА_1 , стороною відповідача спростований не був.

За наведених обставин, судова колегія вважає, що розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах,-

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 26 грудня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків передбачених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: