КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_____________________________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/1907/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 липня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Коліснику В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 квітня 2018 року (суддя Шклянка М.П.) у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Дасті» до ОСОБА_1 , треті особи: Публічне акціонерне товариство «Імексбанк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фрегат» про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

у листопаді 2016р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання кредиту № 3109259/N від 21 січня 2014р. в сумі 83 960грн 62коп. та витрати по сплаті судового збору.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 21 січня 2014р. між ПАТ «Імексбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір № 3109259/N про надання кредиту, за умовами якого банк надав позичальнику овердрафт за допомогою платіжної картки Visa з максимальною сумою заборгованості 40 000грн зі сплатою фіксованої процентної ставки за користування кредитом у розмірі 12% річних від суми заборгованості, комісійної винагороди у розмірі 1,84 % від суми отриманого кредиту за послуги кредит-сервіс.

Позивач посилався на те, що 21 листопада 2014р. між ПАТ «Імексбанк» та ТОВ «Фрегат» був укладений договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор за плату передав/відступив серед інших договорів право вимоги за вказаним кредитним договором. 26 грудня 2014р. між ПАТ «Імексбанк», ТОВ «Фрегат» та ТОВ «Компанія Дасті» укладено тристоронній договір про заміну сторони у зобов`язанні ТОВ «Фрегат» на ТОВ «Компанія Дасті».

Позивач стверджував, що відповідачем належним чином не виконуються умови договору, не здійснюється вчасне повернення отриманого кредиту із сплатою процентів за його користування та інших платежів, у строки, визначені у додатку № 1 до договору, у зв`язку з чим станом на 20 червня 2017р. виникла заборгованість у сумі 83 960грн 62коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 28 715грн 55коп.; заборгованості по відсоткам у розмірі 8 915грн 42коп.; заборгованості по комісії в розмірі 22 459грн 57коп.; заборгованості за штрафними санкціями в розмірі 14 700грн; інфляційних втрат у розмірі 7 627грн та 3% річних у сумі 1 543грн 08коп.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 24 квітня 2018 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Дасті» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 83 960грн 62коп., судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 600грн.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідач посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, оскільки вона не була повідомлена про перехід права вимоги до позивача, а тому не повинна була сплачувати на його користь заборгованість.

Також відповідач не погоджується із сумою боргу та вважає, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не є належним та допустимим доказом, так як наданий розрахунок не містить розшифровки нарахування і є для неї незрозумілим, а розмір штрафних санкцій є значно більшим за розмір заборгованості.

Крім того відповідач посилається на безпідставну відмову суду зупинити провадження у справі у зв`язку із наявним судовим спором між ПАТ «Імексбанк» та позивачем з приводу дійсності договору відступлення права вимоги.

Відповідач зазначає, що постійно сплачувала внески в ПАТ «Імексбанк» до закриття його рахунків, та на час ліквідації банку не мала заборгованості, тому вважає, що її вини у простроченні заборгованості не має.

Позивач та треті особи, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.131, 134,158-159, 165, 168-169, 179, 180-181, 190, 191, 192-193, 201, 202 т.2) жодного разу у судове засідання свого представника не направили.

Крім того, згідно ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Позивач про судові засідання також повідомлявся за його офіційною електронною адресою, наявною у матеріалах справи (170, 171 172, 173, 177, 178, 188, 189, 197, 198 т.2).

Згідно повідомлень листоноші, ТОФ «Фрегат» за адресою, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, не знаходиться, заяви про зміну місця знаходження товариство суду не подало.

Враховуючи викладені обставини, відповідно до ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у відсутність представників позивача та третіх осіб.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, яка підтримала апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 21 січня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Імексбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір № 3109259/N про надання кредиту, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у формі ліміту овердрафту в сумі 40 000грн на строк до 20 січня 2017 року, які позичальник зобов`язалася повернути щомісячними аннуітетними платежами та сплачувати за користування кредитом 12% річних від суми заборгованості.

21 листопада 2014 року між ПАТ «Імексбанк» та ТОВ «Фрегат» укладений договір про відступлення права вимоги, на підставі якого банк відступив, а товариство набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними між банком та фізичними особами.

26 грудня 2014 року між ПАТ «Імексбанк», ТОВ «Фрегат» та ТОВ «Компанія Дасті» укладений договір про заміну сторони в зобов`язанні, згідно якого здійснюється заміна сторони у договорі про відступлення права вимоги від 21 листопада 2014 року ТОВ «Фрегат» на ТОВ «Компанія Дасті», до якого переходять усі права та обов`язки ТОВ «Фрегат» на дату укладення цього договору.

Згідно додатку № 1 до договору про відступлення права вимоги від 21 листопада 2014 року, в редакції договору від 6 січня 2015 року, ТОВ «Компанія Дасті» набуло право вимоги за кредитним договором № 3109259/N, укладеним з ОСОБА_1 , на загальну суму 29 856,77грн, у тому числі заборгованість за основним боргом - 28 715,55грн, нараховані проценти - 348,51грн, нарахована комісія - 792,71грн.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 20 червня 2017 року заборгованість відповідача по кредитному договору складає 28 715грн 55коп. за тілом кредиту, 8 915грн 42коп. за процентами, 22 459грн 57коп. за комісією, 14 700грн за штрафом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач у законний спосіб набув право вимоги до відповідача за кредитним договором, а відповідач свої зобов`язання по погашенню кредитної заборгованості належним чином не виконувала.

Проте, повністю погодитися з таким висновком суду не можна з таких підстав.

Відповідно до положень статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідач не заперечувала укладення кредитного договору з ПАТ «Імексбанк» та отримання грошових коштів.

Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку

погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач не надавала доказів виконання своїх зобов`язань за кредитним договором ні первісному кредитору, ні новому кредитору, тому суд прийшов до правомірного висновку про наявність у неї заборгованості за кредитним договором.

Разом з цим, судом не було перевірено правомірність набуття позивачем права вимоги до відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що у березні 2015 року ПАТ «Імексбанк» звернулося до господарського суду Одеської області з позовною заявою до ТОВ «Компанія Дасті» про визнання недійсним нікчемного правочину та застосування наслідків його недійсності, за яким 27 березня 2015 року ухвалою суду порушено провадження.

Отже, право позивача на стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором залежало від вирішення спору господарським судом, а відтак суд першої інстанції мав правові підстави для зупинення провадження у даній справі до вирішення вищезазначеного спору.

Крім того, суд першої інстанції не з`ясував, за які саме послуги позивачем була нарахована комісія у розмірі 22 459грн 57коп. та чи мав позивач правові підстави для отримання комісії.

Рішенням господарського суду Одеської області від 15 серпня 2018 року визнані недійсними договори: про відступлення права вимоги від 21 листопада 2014 року, укладений між ПАТ «Імексбанк» та ТОВ «Фрегат»; про заміну сторони в зобов`язанні від 26 грудня 2014 року, укладений між ПАТ «Імексбанк», ТОВ «Фрегат» та ТОВ «Компанія Дасті»; про внесення змін до договору про відступлення права вимоги від 21 листопада 2014 року, укладений 6 січня 2014 року між ПАТ «Імексбанк» та ТОВ «Компанія Дасті»; зобов`язано ТОВ «Компанія Дасті» повернути АТ «Імексбанк» отримані оригінали кредитних договорів та всі підтверджуючі право вимоги документи.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11 березня 2019 року рішення господарського суду Одеської області від 15 серпня 2018 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13 червня 2019 року вищезазначені судові рішення залишені без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Враховуючи викладене, позивач не набув право вимоги до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № 3109259/N від 21 січня 2014 року, а відтак у задоволенні позову необхідно відмовити.

Інші доводи апеляційної скарги на висновок суду не впливають, тому колегія суддів не надає їм оцінки.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що судом неповно з`ясовані обставини справи, не оцінені надані сторонами докази, неправильно застосовані норми матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у

задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, відповідачу підлягає відшкодуванню сплачений нею за подання апеляційної скарги судовий збір у сумі 2 400грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381- 383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 квітня 2018 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Дасті» до ОСОБА_1 , треті особи: Публічне акціонерне товариство «Імексбанк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фрегат» про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Дасті», ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 39385401, яке знаходиться у місті Одеса, вулиця Бугаївська, 21, на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , яка проживає у АДРЕСА_1 , судові витрати у сумі 2400грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 10 липня 2019 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк