ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2654/19
провадження № 2/753/4348/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" липня 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

при секретарі - Григораш Н.М.,

при участі:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення штрафу, 3% та інфляційних втрат

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до відповідача, ОСОБА_3 про стягнення штрафу, 3% та інфляційних втрат. Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідно до виконавчого напису вчиненого 15.10.2014 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтенко Л.О., стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 214 103 грн. 94 коп. Зазначає, що станом на день звернення до суду з позовом виконавчий напис нотаріуса не виконано, а відповідач сплатив лише 2 700 грн. Оскільки відповідач не виконує зобов`язання встановлене виконавчим написом вчиненого 15.10.2014 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтенко Л.О., позивач, уточнивши позовні вимоги просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 712 815 грн. 78 коп. та судовий збір в сумі 7 150 грн. 08 коп.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18.02.2019 р. відкрито провадження у даній справі та постановлено провести розгляд даної справи в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позов просили задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, заяви про відкладення розгляду справи не надала, причини неявки не повідомила. 03.03.2019 р. від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову, у зв`язку з пропущенням позивачем строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України.

Відповідно до ч.ч.7,8 ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17.09.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 15 000 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути позивачу позику в строк до 17.09.2019 року. (а.с.10-11)

Відповідно до п.3 договору позики, позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику у такій сумі, що була передана кожному з них позикодавцем, в разі зміни курсу НБУ: збільшення еквівалентного співвідношення гривня - долар США, позичальник повертає кошти, в рівних частинах грошові кошти в національній валюті - гривні, що будуть еквівалентні 15 000 доларів США на день повернення коштів за офіційним курсом НБУ.

Згідно із п.5 договору позики, позичальник, який не виконав умов, що зазначені у п.3 цього договору сплачує штраф 10% відсотків від грошової суми вказаної в п. 2 цього договору за кожен місяць прострочення. Позикодавець має право пред`явити цей договір до вчинення виконавчого напису (щодо усієї суми боргу), відповідно до законодавства України.

Як вбачається з виконавчого напису вчиненого 15.10.2014 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтенко Л.О., зареєстрованого в реєстрі за № 1472, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 214 103 грн. 94 коп., з яких: 194 271 грн. 89 коп., що є еквівалентом 15 000 доларів США за курсом НБУ станом на 15.10.2014 р. - сума позики; 18 132 грн. 05 коп. - штраф; 1 700 грн. - витрати за вчинення виконавчого напису. (а.с.12)

Згідно із копією розпорядження державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві від 13.01.2016 р., в процесі примусового виконання виконавчого напису № 1472 від 15.10.2014 р. від ОСОБА_3 29.12.2015 р. надійшло на рахунок ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві 1500 грн., з яких 1350 було перераховано ОСОБА_1 . (а.с.75)

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач зобов`язання за виконавчим написом вчиненого 15.10.2014 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтенко Л.О. не виконав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.2 ст.615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем станом заборгованість відповідача за невиконання зобов`язань, встановлених виконавчим написом вчиненого 15.10.2014 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтенко Л.О., зареєстрованого в реєстрі за № 1472 складає 712 815 грн. 78 коп., з яких: 499 320 грн. - штраф за невиконання договору позики; 26 828 грн. 51 коп. - 3 % річних; 186 667 грн. 27 коп. - сума інфляційних втрат.

Враховуючи викладене, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, положень чинного законодавства, перевіривши розрахунки, надані позивачем щодо обґрунтування позовних вимог, суд дійшов до висновку про задоволення позову частково та стягнення з відповідача на користь позивачаштрафу за невиконання договору позики в сумі 499 320 грн.

Що стосується позовних вимог простягнення з відповідача 3 % річних - 26 828 грн. 51 коп., та інфляційних втрат в розмірі 186 667 грн. 27 коп., суд дійшов до наступних висновків.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Ст.ст.256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Ч.1, ч.5 ст.261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно з положеннями ч.3, ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У своїх поясненнях, викладених у відзиві на позовну заяву, відповідач наполягав на застосуванні строку позовної давності, що є на його думку підставою для відмови у позові, так як строк позовної давності закінчився, поважність пропуску строків для звернення до суду позивачем не доведено.

У відповідності до роз`яснень, викладених у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільнійсправі", установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Таким чином, судом встановлено, що перебіг строку позовної давності почався з дати надходження коштів від ОСОБА_3 до ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві- 29.12.2015 року, однак позов пред`явлено до суду лише 04.02.2019 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що ним пропущено з поважних причин строк для звернення до суду з позовом.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмовити позивачу в задоволенні позову в частині вимог про стягнення з відповідача 26 828 грн. 51 коп. - 3 % річних, у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Вищевказане в повній мірі відповідає правової позиції у справі № 6-771цс1527, постанова Верховного Суду України від 27.01.2016 року.

Враховуючи викладене, а також те, що прострочене грошове зобов`язання відповідача було визначено у доларах США, суд вважає, що вимога про стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 186 667 грн. 27 коп. задоволенню не підлягає

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стосовно вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, суд дійшов до наступного.

Як вбачається із матеріалів позову, позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 8 000 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно із ст. 138 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Саме такий висновок випливає з правової позиції ВС/КГС у справі №922/1163/18 від 06.03.2019 р.

Крім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

Вищевказане в повній мірі відповідає правовій позиції ВС/КГС викладеній в додатковій постанові від 24.01.2019 р. у справі №922/15944/17.

Враховуючи викладене,а також те, що заявлені позивачем витрати у сумі 7 150 грн. 08 коп. є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, затраченим ним часом на надання правничої допомоги, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також те, що їх стягнення з відповідача становить надмірний тягар для нього, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача 4 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 625, 256, 267 Цивільного кодексу України, ст.ст. 77-83, 89, 95, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення штрафу, 3% та інфляційних втрат- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на корись ОСОБА_1 штраф в розмірі 499 320 (чотириста дев`яносто дев`ять тисяч триста двадцять) гривень, витрати на професійну правничу допомогу - 4 000 (чотири тисячі) гривень та судовий збір в сумі 4 993 (чотири тисячі дев`ятсот дев`яносто три) грн. 20 коп.

В іншій частині позову - відмовити.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА