УХВАЛА

16 липня 2019 року

м. Київ

справа № 487/3992/17

провадження № 61-12800ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Жданової В. С. розглянув касаційну скаргу державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на постанову Миколаївського апеляційного суду від 27 травня 2019 року у справі за позовом державного підприємства «Адміністрація морських портів України» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ :

У липні 2017 року державне підприємство «Адміністрація морських портів України» (далі - ДП «Адміністрація морських портів України») звернулось до суду із указаним позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 49 665 грн 88 коп., виплачені останньому у зв`язку із звільненням відповідно до наказу про звільнення № 396/о від 31 жовтня 2016 року.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 вересня 2017 року позов ДП «Адміністрація морських портів України» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ДП «Адміністрація морських портів України» грошові кошти у сумі 49 665 грн 88 коп., виплачені у зв`язку із звільненням відповідно до наказу про звільнення № 396/о від 31 жовтня 2016 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 27 травня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 вересня 2017 року скасовано.

У задоволенні позову ДП «Адміністрація морських портів України» відмовлено.

У липні 2019 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ДП «Адміністрація морських портів України» на постанову Миколаївського апеляційного суду від 27 травня 2019 року, у якій заявник просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити без змін заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 вересня 2017 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, містяться у статті 129 Конституції України, відповідно до якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Пунктом першим частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову ДП «Адміністрація морських портів України» до ОСОБА_1 є стягнення грошових коштів, тобто ціна позову у загальному розмірі становить 49 665 грн 88 коп., яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн ? 100 = 192 100 грн), а тому справа № 487/3992/17 є малозначною згідно з наведеними приписами ЦПК України.

Касаційний цивільний суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником обставини, передбачені підпунктом 2 пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав як для висновку про те, що справа становить виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, так і для висновку про те, що розгляд справи судом касаційної інстанції потрібен для формування єдиної судової практики правозастосування, у зв`язку з чим відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ДП «Адміністрація морських портів України» на постанову Миколаївського апеляційного суду від 27 травня 2019 року слід відмовити з підстав, встановлених пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Керуючись пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на постанову Миколаївського апеляційного суду від 27 травня 2019 року у справі за позовом державного підприємства «Адміністрація морських портів України» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів відмовити.

Суддя В. С. Жданова