Постанова

Іменем України

10 липня 2019 року

м. Київ

справа № 369/11294/14-ц

провадження № 61-17059 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Гулька Б. І., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

представник відповідач - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - на рішення апеляційного суду Київської області від 05 липня 2017 року у складі колегії суддів: Таргоній Д. О., Голуб С. А., Приходька К. П.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про виділення частки земельної ділянки, визнання права власності на частину матеріалів та обладнання, що було використано у процесі будівництва домоволодіння.

Позовна заява мотивована тим, що з 16 вересня 2001 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , від якого вони мають неповнолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2011 року шлюб між нею та відповідачем розірвано.

За час зареєстрованого шлюбу, 28 травня 2005 року ним, як подружжю, була подарована земельна ділянка площею 0,1600 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована по АДРЕСА_1 . Право власності на вищевказану земельну ділянку підтверджено державним актом на право власності на земельну ділянку від 14 вересня 2011 року виданим на її ім`я.

На зазначеній вище земельній ділянці нею разом з відповідачем за час зареєстрованого шлюбу самочинно збудовано домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається з: житлового будинку літ. «а»; воріт з хвірткою № 1 по плану; огорожі № 2 по плану; огорожі № 3 по плану; огорожі № 4 по плану; колодязя, інженерних мереж № І по плану; вигрібної ями № 1 по плану. Житловий будинок має підвал та два поверхи. Разом площа частин по будинку складає 230,1 кв. м; площа житлових квартир: загальна 145,1 кв. м, житлова 66,3 кв. м, підсобна 78,8 кв. м; площа приміщень, що не включаються в загальну, складає 85,0 кв. м. Житловий будинок до експлуатації не введено.

З урахуванням викладеного ОСОБА_1 просила суд виділити у її приватну власність 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0800 га із складу земельної ділянки, загальною площею 0,1600 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по АДРЕСА_1 , згідно з варіантом, вказаним у висновку судової інженерно-технічної експертизи від 26 березня 2015 року. Також просила визнати за нею право власності на 1/2 частку матеріалів, обладнання та іншого майна, що було використано у процесі будівництва домоволодіння АДРЕСА_1 вартістю 1 207 646 грн 24 коп.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 червня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено. Виділено у приватну власність ОСОБА_1 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0800 га із складу земельної ділянки, загальною площею 0,1600 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по АДРЕСА_1 , яка на місцевості з урахуванням частини забудови земельної ділянки розташована у межах лінійних промірів між поворотними точками: від точки 2 до точки 3 проходить в східному напрямку по подвір`ю паралельно АДРЕСА_2 - 10,31 м; від точки 3 до точки 5 проходить в південному напрямку по подвір`ю - 80,2 м; від точки 5 до точки 6 проходить в західному напрямку по існуючій загорожі - 10,02 м; від точки 6 до точки 2 проходить в північному напрямку по подвір`ю, всередині внутрішньої стіни будинку між приміщеннями ІІ та І, по подвір`ю. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину матеріалів та обладнання, що було використано в процесі будівництва домоволодіння АДРЕСА_1 вартістю 1 207 646 грн 24 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 12 серпня 2015 року апеляційна скарга ОСОБА_2 відхилена, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 червня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015 року касаційна скарга ОСОБА_2 задоволена частково, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 червня 2015 року та ухвала апеляційного суду Київської області від 12 серпня 2015 року скасовані у частині позову ОСОБА_1 про визнання права власності на частину матеріалів та обладнання, що було використано у процесі будівництва домоволодіння, справу у цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. У решті рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 12 серпня 2015 року залишено без змін.

У листопаді 2016 року, при новому розгляді справи у суді першої інстанції, ОСОБА_1 було подано заяву про зміну позовних вимог, в якій вона просила суд визнати за нею, як за співзабудовником, права власності на 1/2 частку збудованого за час шлюбу, але не введеного до експлуатації об`єкта незавершеного будівництва - житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 , а саме житлового будинку літ. «а», площею 230,1 кв. м, площа житлових квартир: загальна 145,1 кв. м, житлова 66,3 кв. м, підсобна 78,8 кв. м, площа приміщень, що не включаються в загальну 85,0 кв. м, воріт з хвірткою № 1 по плану; огорожі № 2 по плану; огорожі № 3 по плану; огорожі № 4 по плану; колодязя інженерних мереж № І по плану; вигрібної ями № ІІ по плану (а.с. 157-164, т. 2).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 квітня 2017 року у складі судді Ковальчук Л. М. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірний об`єкт незавершеного будівництва повинен бути введений до експлуатації в установленому законом порядку, позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона намагалась та не змогла з певних причин або з вини відповідача здійснити введення до експлуатації цього домоволодіння. Отже, позивачкою обрано неналежний спосіб судового захисту.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Київської області від 05 липня 2017 року апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 квітня 2017 року скасовано. Позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 , як за співзабудовником, право власності на 1/2частку збудованого за час шлюбу, але не прийнятого до експлуатації об`єкта незавершеного будівництва - житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 , зокрема: житлового будинку літ. «а» площею 230,1 кв. м, площа житлових квартир: загальна 145,1 кв. м, житлова 66,3 кв. м, підсобна 78,8 кв. м, площа приміщень, що не включаються в загальну 85,0 кв. м, воріт з хвірткою № 1 по плану, огорожі № 2 по плану, огорожі № 3 по плану, огорожі № 4 по плану, колодязя інженерних мереж № І по плану, вигрібної ями № ІІ по плану. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що спірний об`єкт незавершеного будівництва збудований за час зареєстрованого шлюбу за спільні кошти подружжя та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Будівництво цього об`єкта закінчено й він фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, але не введений до експлуатації і право власності на нього не реєструється з вини відповідача, унаслідок чого позивачка позбавлена можливості здійснити вказані дії, що перешкоджає їй реалізувати своє право на поділ спільного майна подружжя. Таким чином, наявні правові підстави для визнання за позивачкою права на 1/2 частку спірного об`єкта незавершеного будівництва, готовність якого становить 100 %. При цьому суд керувався відповідними правовими позиціями Верховного Суду України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 369/11294/14-ц з Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 грудня 2017 року зазначену справу призначено до розгляду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що за кошти відповідача та його батьків самочиннозбудовано спірне домоволодіння, докази введення його до експлуатації відсутні, дозвільні документи на здійснення будівництва також відсутні, а довідки сільської ради про погодження на введення домоволодіння до експлуатації не є підтвердженням здійснення будівництва та отримання дозвільної документації. Таким чином, до прийняття об`єкта новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на цей об`єкт не виникає.

Доводи особи, яка подала заперечення

У вересні 2017 року ОСОБА_1 подала заперечення на касаційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на його законність не впливають. Спірний будинок побудований, у тому числі за кошти отримані від продажу квартири ОСОБА_1 , цей будинок не введено до експлуатації з вини відповідача, хоча ним отримано усі необхідні документи для вчинення таких дій, готовність будинку складає 100 %, він експлуатується за призначенням.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

З 16 вересня 2001 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають неповнолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2011 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

За час шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 28 травня 2005 року набули у власність земельну ділянку площею 0,1600 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного договору дарування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку від 14 вересня 2011 року.

На вказаній земельній ділянці ОСОБА_2 та ОСОБА_1 збудоване домоволодіння АДРЕСА_1 .

Згідно з матеріалами інвентарної справи виготовленої 07 лютого 2009 року комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської ради Київської області» (далі - КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської ради Київської області») вказане домоволодіння складається з: житлового будинку літ. «а»; воріт з хвірткою № 1 по плану; огорожі № 2 по плану; огорожі № 3 по плану; огорожі № 4 по плану; колодязя, інженерних мереж № І по плану; вигрібної ями № 1 по плану. Житловий будинок має підвал та два поверхи. Разом площа частин по будинку складає 230,1 кв. м; площа житлових квартир: загальна 145,1 кв. м, житлова 66,3 кв. м, підсобна 78,8 кв. м; площа приміщень, що не включаються в загальну, 85,0 кв. м.

Довідкою КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської ради Київської області» від 03 червня 2005 року № 306, а також висновком судової будівельно-технічної експертизи від 22 серпня 2016 року підтверджено, що станом на 07 лютого 2009 року 100 % готовності будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 22 квітня 2010 року надано погодження ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на прийняття до експлуатації житлового будинку АДРЕСА_1 .

Довідкою Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 28 квітня 2010 року підтверджується погодження ОСОБА_2 та ОСОБА_1 прийняття до експлуатації вищевказаного житлового будинку.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК Українипровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою статті 16 ЦК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб`єктивних цивільних прав стосовно об`єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати за цими особами право, на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або, з урахуванням конкретних обставин, залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

При цьому суд може визнати право на частину об`єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України: від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2710 цс 15, від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47 цс 16.

У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд, виконавши вимоги частини четвертої статті 338 ЦПК України 2004 року про те, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що спірний об`єкт незавершеного будівництва збудований за час зареєстрованого шлюбу за спільні кошти подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та є об`єктом їх спільної сумісної власності.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що будівництво вищевказаного об`єкта закінчено на 100 %, що підтверджується у тому числі висновком судової будівельно-технічної експертизи від 22 серпня 2016 року, й він фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, але не приймається до експлуатації і право власності на нього не реєструється з вини ОСОБА_2 .

Таким чином, апеляційний суд дійшов вірного висновку про те, що унаслідок вказаних дій відповідача позивачка позбавлена можливості здійснити введення будинку до експлуатації, не вчинення нею таких дій, у свою чергу, перешкоджає їй реалізувати своє право на поділ спільного сумісного майна подружжя, тому правильно визнано за нею право власності на 1/2 частку спірного об`єкту незавершеного будівництва.

Доводами касаційної скарги про те, що виключно за кошти відповідача та його батьків побудовано спірний будинок не спростовано презумпцію спільності майна подружжя, оскільки належних й допустимих доказів цього відповідач не надав.

Посилання касаційної скарги на те, що спірне домоволодіння збудоване самочинно, оскільки відсутні докази введення його до експлуатації, не є підставою для скасування рішення суду, оскільки апеляційним судом встановлено, що саме унаслідок дій відповідача цей будинок не введено до експлуатації. А, крім того, ці доводи не свідчать про незаконність рішення апеляційного суду, так як у силу того, що будинок не введено до експлуатації, судом за позивачкою визнано право власності на 1/2 частку житлового будинку, який не введено до експлуатації, на що надано відповідний дозвіл органом влади.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Київської області від 05 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк