Провадження №2/225/640/2019
Справа №225/2331/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

04 липня 2019 року м.Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого-судді Качаленко Є.В.,

за участю секретаря судового засідання Федорцової І.С.,

розглянув у спрощенному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на утримання майна,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив наступне.

Позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить Ѕ частка квартири за адресою: АДРЕСА_1 , інша Ѕ частина квартири належить його колишній дружині відповідачу ОСОБА_2 , яка в ній зареєстрована. Протягом періоду з квітня 2016 року по березень 2019 року ним оплачувались витрати на комунальні послуги на загальну суму 25783,32 грн., які складаються з газопостачання 3888,96 грн., теплопостачання 18026,82 грн., вивезення твердих побутових відходів 2313,86 грн., квартплата 2670,68 грн. Позивач посилається на ч.3 ст.9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", за змістом якої дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Також позивач посилається на ст.360 ЦК України, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Оскільки, відповідач участі в оплаті житлово-комунальних витрат не приймала, а тому у порядку регресу повинна відшкодувати вартість сплачених ним послуг, відповідно до Ѕ її частки, у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь на відшкодування витрат за житлово-комунальні послуги суму в розмірі 13450,16 грн. та сплаченим ним судовий збір в сумі 768,40 грн.

Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 25.04.2019 року відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

20.06.2019 року на адресу Дзержинського міського суду Донецької області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову. Так, представник просила застосувати наслідки спливу позовної давності до усіх витрат, понесених ним до 16.04.2016 року, тобто за три роки до дня звернення до суду. Відповідач не погоджується з розрахунками витрат: заявлена до стягнення сума оплати за вивезення твердих побутових відходів не відповідає розміру нарахувань та фактичних витрат позивача, у частині квартплати нараховано 2513,49, сплачено 2670,68, при цьому завищені витрати позивача не обґрунтовані. У частині плати за газопостачання нараховано 3270,10, сплачено 3953,66 грн, сторона відповідача вважає витрати позивача завищеними. У частині плати за теплопостачання документально підтверджений платіж за лютий 2019 року в сумі 1117,00, нараховано 116,86грн. Довідка про те, що відповідач працює у ВО «Дзержинськтепломережа», і з його заробітної плати здійснюються відрахування на оплату послуг теплопостачання, не має вихідного номеру, не датована, а з її змісту не можливо встановити за який саме період були здійснені відповідні відрахування. Виписка з особового рахунку 2956 лише відображає рух коштів по ньому і не дає можливості ідентифікувати особу, яка здійснювала оплату. Таким чином позивачем не доведено, що він здійснив витрати на оплату послуг із теплопостачання у період з квітня 2016 року по березень 2019 року в сумі 18026,82. Отже загальна сума підтверджених витрат позивача становить 8568,77 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ч.1 ст.360 ЦК України, при цьому витрати на оплату послуг теплопостачання, вивезення ТБО, газопостачання об`єктивно не пов`язані ані з утриманням, ані з збереженням, ані управлінням майном, оскільки ці послуги спрямовані на задоволення побутових потреб мешканців житлових приміщень і не впливають на стан майна. Таким чином у порядку, передбаченому ч.1 ст.360 ЦК України розподілу між співвласниками підлягають лише витрати на оплату послуг з утримання майна (квартирна плата). Однак, позивачем з 2014 року і до сьогодні чиняться перешкоди відповідачу у вільному користуванні належною їй Ѕ часткою квартири. Зазначена обставина безспірно встановлена рішенням Дзержинського міського суду Донецької області при розгляді справи №225/5109/18, з пояснень ОСОБА_3 , який повідомив суду, що у 2014 році спеціально, з метою не допуску до спільної квартири відповідача, змінив замки на вхідних дверях, аналогічні пояснення надала і дружина ОСОБА_4 . Таким чином, позивач протиправно обмеживши відповідача у справі вільно користуватися її власністю, одночасно вимагає з її боку виконання обов`язків співвласника. На думку сторони відповідача, остання має бути звільнена від обов`язку відшкодовувати позивачу частину витрат на утримання спільного майна.

25.06.2019 року позивачем надано відповідь на відзив з тією позицією, що при розрахунку витрат на утримання майна враховані строки позовної давності та сплачені суми за березень 2016 року не входять до загальної суми витрат. Щодо підтвердження понесених витрат за послуги теплопостачання надає довідку ВО "Дзержинськтепломережа" про стягнення з заробітної плати за період з 01.03.2016 року по 28.02.2019 року за центральне опалення суми в розмірі 19774,18 грн. Твердження відповідача, що витрати на комунальні послуги вона не повинна відшкодовувати, оскільки вони не є витратами на утримання майна та відповідач не проживала в квартирі в цей період, суперечать наведеним у позовній заяві нормам Закону України "Про житлово-комунальні послуги" щодо солідарної відповідальності зареєстрованих осіб за зобов`язання з плати житлово-комунальних послуг.

27.06.2019 року на адресу Дзержинського міського суду Донецької області надійшло заперечення на відповідь на відзив, відповідно до якого представник відповідача посилається на те, що у розрахунках позивача не враховано строк позовної давності, довідка ВО "Дзержинськтепломережа" про стягнення з заробітної плати позивача плати за опалення не має бути взята судом до уваги, оскільки подана із пропуском строку для надання доказів. Також слід взяти до уваги, що згідно акту обстеження із позивачем у спірному житлі проживають його дружина ОСОБА_5 та її син ОСОБА_6 , які мають нести солідарну відповідальність за оплату комунальних послуг. Оскільки позивач з 2014 року чинить перешкоди, то відповідач не прожива у спірному житлі не з власної волі, а тому є підстави для відмови у позові в повному обсязі.

Оскільки суд слухав справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а учасники не клопотали про проведення судового засідання, розгляд справи здійснювався судом за їх відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Згідно статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об`єктивно оцінивши докази, подані сторонами відповідно до вимог ст.83 ЦПК України, доходить наступних висновків.

Судом встановлено фактичні обставини:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5-6)

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 10.07.2014 року шлюб між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_7 було розірвано. Як вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію шлюбу відповідач зареєструвала шлюб із ОСОБА_8 26.10.2018 року, після чого набула прізвища « ОСОБА_9 » (а.с.7-8)

Як встановлено з довідки №61/б від 22.03.2019 року, виданої начальником КП «БТІ м. Торецьк», за даними КП «БТІ м. Торецьк» станом на 31.12.2012 року, житлова квартира в багатоповерховому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 та ОСОБА_7 на праві власності, що підтверджено також копією договору про обмін квартир від 25.03.1994 року. (а.с.10-12) При цьому судом встановлено, що частки співвласників у квартирі, набутої внаслідок обміну, договором не визначено. Договору про визначення часток, чи рішення про поділ майна на частки суду не представлено. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно по об`єкту АДРЕСА_1 інформація відсутня.

Згідно з довідки про склад сім`ї від 22.03.2019 (а.с.11) АДРЕСА_1 зареєстровані відповідач ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1 .

З акту обстеження фактично проживаючих осіб від 05.11.2018 року встановлено, що відповідач ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована, але фактично не проживає за даною адресою з 2012 року та по теперішній час (а.с.9) Фактично проживає позивач ОСОБА_1 , його дружина ОСОБА_5 та її син ОСОБА_6 .

Позивач просить стягнути з відповідача на його користь половину витрат на утримання квартири АДРЕСА_2 в розмірі 13450,16 грн. за період з квітня 2016 року по березень 2019 року, на підтвердження цього долучає до матеріалів справи копії квитанцій про сплату комунальних послуг за теплопостачання, газопостачання, квартплати, ТБО.

Відповідно до виписки з особового рахунку № НОМЕР_1 позивачу ОСОБА_1 нараховано за період з 01.03.2016 року по 28.02.2019 року плату за послуги з теплопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , в сумі 18281,53 грн. (а.с.14-15)

Відповідно до виписки з особового рахунку № НОМЕР_2 наданої начальником Торецького відділення ПАТ «По газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз» за надані послуги з газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 позивачу ОСОБА_1 нараховано суму за період з березня 2016 року по березнь 2019 року в розмірі 3270,10 грн., сплачено останнім 3953,66 грн. (а.с.16)

Відповідно до виписки з особового рахунку № НОМЕР_3 наданої директором ПП «Техноком Н» за період з липня 2016 року по лютий 2019 року за адресою: АДРЕСА_1 позивачу ОСОБА_1 нараховано квартплату в сумі 2513,49 грн., сплачено останнім 2670,68 грн. (а.с.17-18)

З виписки по особовому рахунку № НОМЕР_4 ДКП «Комунальник» за період з січня 2016 року по лютий 2019 року за адресою: АДРЕСА_1 позивачу ОСОБА_1 нараховано суму за вивіз ТБО в розмірі 2329,30 грн., сплачено позивачем 2373,86 грн. (а.с.20)

На підтвердження проведених оплат житлово-комунальних послуг та квартплати позивачем представлено копії единої розрахункової книжки з відмітками банку про сплату та квитанції (а.с.21-28).

Щодо посилання на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 19.04.2019 року у справі №225/5109/18 за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою, як на встановлені обставини, суд зауважує, що справа оскаржується в апеляційній інстанції. Наразі, суд позбавлений можливості використовувати встановлені цим рішенням обставини відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК, оскільки рішення не набрало законної сили. А тому у даній справі сторони не звільняються від обов`язку доказування обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Спірні правовідносини щодо відшкодування витрат, понесених позивачем на утримання нерухомого майна, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами цивільного та житлового права, які містяться в главі 26 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та в Житловому кодексі.

Суд зауважує, що Закон України "Про житлово-комунальні послуги" від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, на статтю 9 якого посилаються сторони, набрав чинності лише 01.05.2019 року, а відтак, відповідно до положень ч.2 ст.5 ЦК України не може бути застосований до спірних відносин у данній справі (стягнення витрат за квітень 2016-березень 2019), як такий що не має зворотньої сили. У даній справі до спірних відносин слід застосовувати Закон України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV (втратив чинність 01.05.2019 на підставі Закону № 2189-VIII від 09.11.2017), який був чинний у період спірних правовідносин впродовж 2016 року-березня 2019 року.

Відповідно до вимог ст.ст. 319, 322 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно стаття 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю, як то визначено статтею 356 ЦК України.

Водночас, відповідно до змісту статті 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Попри посилання сторін, ними не було надано суду доказів на підтвердження того, що позивачем і відповідачем були визначені частки у належному їм на праві приватної власності об`єкті нерухомості - квартирі АДРЕСА_2 . В той же час, із досліджених документів достовірно встановлено, що квартиру сторони придбали як подружжя за час шлюбу. А відтак, суд розглядає квартиру, як їхню спільну сумісну власність, і тому ст.360 ЦК не підлягає застосуванню у даній справі, оскільки регулює утримання майна спільної часткової власності.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ст.322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відтак, позивач і відповідач як власники, зобов`язані утримувати належне їх майно - квартиру АДРЕСА_2

Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтею 151 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

З наведених положень ЖК України випливає, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 зобов`язані спільно забезпечувати схоронність квартири, власниками, якої вони є. Діючим законодавством на них покладено обов`язок провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

При цьому, при вирішенні питання про обов`язок відповідача, як власника квартири приймати участь в оплаті житлово-комунальних послуг, слід врахувати наступні положення Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року №1875-IV (був чинний у період спірних правовідносин впродовж 2016 року-березня 2019 року):

Стаття 1 Закону №1875-IV визначає терміни наступним чином:

житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил;

власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - власник) - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку;

комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством;

споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Слід зробити висновок, що в розумінні Закону №1875-IV особи власника і споживача не тотожні, це можуть бути різні фізичні особи, наприклад, власник і орендар (квартиронаймач), який фактично споживає комунальні послуги.

У даній справі відповідач ОСОБА_2 будучи співвласником квартири АДРЕСА_2 , упродовж 2016 року - березня 2019 року не отримувала житлово-комунальні послуги в цій квартирі, оскільки не проживала в ній. Споживачами у цей період були ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (а.с.9).

Частина 1 статті 13 Закону №1875-IV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяє на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій;

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків;

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд.

Витрати на газопостачання 3 888,96 грн., теплопостачання 18 026,82 грн., вивезення твердих побутових відходів 2313,86 грн., за стягненням частини яких до суду звернувся позивач, відповідно до положень ст.1 ст.13 Закону №1875-IV є витратами на комунальні послуги, які спрямовані на задоволення потреб фізичної особи у забезпеченні газопостачанням, опаленням, вивезення побутових відходів. Упродовж 2016 року - березня 2019 року ці послуги у квартирі АДРЕСА_2 , були надані для задоволення потреб споживачів ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . У цей же період відповідач ОСОБА_2 не була споживачем цих послуг, її потреби вони не задовольняли.

За змістом 20 Закону №1875-IV, саме споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги. І саме споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відтак, оскільки відповідач не була упродовж 2016 року - березня 2019 року споживачем комунальних послуг у квартирі АДРЕСА_2 , у неї не виникає обов`язку з оплати витрат позивача на газопостачання, теплопостачання та вивезення твердих побутових відходів. Питання про участь у таких витратах слід ставити щодо споживачів комунальних послуг у спірній квартирі - ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

За змістом статті 23 Закону №1875-IV, власник має право тримати на балансі та управляти належним йому майном. У разі спільної власності кількох співвласників рішення щодо утримання на балансі та/або управління майном приймається відповідно до закону.

Водночас, згідно ст.322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згадана вище частина 1 статті 13 Закону №1875-IV виділяє такий окремий вид житлово-комунальних послуг як послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо).

Згідно ст.1 Закону №1875-IV, утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Оскільки в силу ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, він має оплачувати такий вид житлово-комунальних послуг як послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Упродовж липня 2016 року - лютого 2019 року Приватним підприємством "Техноком Н" по квартирі АДРЕСА_2 нараховано за послуги з утримання будинків і прибудинкових територій 2513,49 грн (а.с.17-18). Відомості про нарахування до липня 2016 року та з березня 2019 року довідка не містить. Позивачем фактично сплачено 2670,68 грн. Переплата (сальдо на початок місяця) становить 157,19 грн.

Суд зауважує, що солідарний обов`язок виникає у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання, що визначено ст.541 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обовязок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Позивач та відповідач як співвласники квартири АДРЕСА_2 зобов`язані утримувати своє майно, в тому числі шляхом оплати послуг з утримання будинків і прибудинкових територій. Упродовж липня 2016 року - лютого 2019 року вартість таких послуг склала 2513,49 грн. Позивач було фактично оплачено вартість цих послуг навіть з переплатою. Відтак, в силу ст.544 ЦК України позивач має право на зворотню вимогу до відповідача у рівній частині, тобто на 1256,75 грн (2513,49 грн/2 власника). Суд не знаходить правових підстав для стягнення в порядку зворотньої вимоги частини переплати, яка згідно довідки становить 157,19 грн(а.с.17-18).

На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 половину понесених останнім витрат на утримання спільного майна, тобто половину сплачених позивачем послуг з утримання будинків і прибудинкових територій за період липня 2016 року - лютого 2019 року включно, що становить 1256,75 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 263, 264, 265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на утримання майна - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , адреса для листування АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) в рахунок відшкодування витрат на утримання майна 1256 (одну тисячу двісті п`ятдесят шість) гривень 75 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , адреса для листування АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) судові витрати 71 (сімдесят одну) гривню 80 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 09.07.2019 року.

Суддя: