Провадження № 2/522/3751/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого-судді Чернявської Л.М.

за участі секретаря судового засідання Пейкова О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

06 червня 2017 року до Приморського районного суду м.Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в сумі 1758017,19 грн.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що 03 червня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики у вигляді розписки № 1/03.06.2014. Згідно умов зазначеного договору ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 120 000,00 (сто двадцять тисяч) гривень, що еквівалентно 10000 (десять тисяч) доларів США 00 центів. Розписка була підписана особисто ОСОБА_2 . Згідно до умов розписки, ОСОБА_2 зобов`язаний був повернути ОСОБА_1 позичені грошові кошти до 01.07.2014 року. У випадку несвоєчасного повернення грошових коштів, ОСОБА_2 зобов`язаний сплатити на корить ОСОБА_1 пеню у розмірі 0,5% від суми боргу за кожний день прострочення. Проте, по теперішній час відповідач гроші позивачу не повернув, що підтверджується фактом наявності у позивача оригінал вказаної розписки. На неодноразові звернення ОСОБА_1 з вимогою виконати зобов`язання, відповідач не реагує, посилаючись на те, що грошей у нього немає.

15 червня 2017 року відкрито провадження у справі.

Відповідно до Закону України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII Цивільний процесуальний Кодекс викладено у новій редакції, який набрав чинності з 15.12.2017 року. Згідно п. 9 ч.1 Перехідних Положень справи, провадження яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

13 лютого 2018 року по справі вжито заходи забезпечення позову та накладено арешт на нерухоме та рухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ), а саме на: житловий будинок під АДРЕСА_1 , житловою площею 67,8 кв.м. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 8792142); нежитлове підвальне приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 250,3 кв.м.; автомобіль марки SUBARUIMPREZA, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2003 року випуску, синього кольору, кузов № НОМЕР_3 ; мотоцикл YAMAHA, реєстраційний номер НОМЕР_4 . Заборонено керуючому санацією ТОВ «Гранит К» () арбітражному керуючому Лахненко Євгенію Миколайовичу передавати мотоцикл YAMAHA, реєстраційний номер НОМЕР_4 власнику ОСОБА_2 , до розгляду даної цивільної справи по суті.

31 травня 2018 року по справі додатково вжито заходи забезпечення позову та накладено арешт на земельну ділянку, площею 6.9852 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (кадастровий номер НОМЕР_5 ) та належить ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ).

26 червня 2018 року судом відмовлено представнику ОСОБА_2 у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову, які вжиті судом 13 лютого 2018 року та 31 травня 2018 року.

06 серпня 2018 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому представник просить відмовити у задоволенні позову повністю. Мотивує свої вимоги тим, що ОСОБА_2 не підписував розписку № 1/03.06.2014 від 03.06.2014 року, на яку посилається позивач як на обґрунтування своїх вимог, а текст цієї розписки був навмисно виконаний друкованими буквами, для того щоб легше було підробити лише підпис відповідача. Крім того, позивачем не вірно розрахований розмір боргу так як фактично в борг надавалися грошові кошти в гривнях, а не в доларах США. Як наслідок неправильно розраховано і заборгованість по процентам за користування коштами, 3 % річних та пеня.

В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про те, що позов підтримує та просить розглянути справу за його відсутністю.

Відповідач в судове засіданні повторно не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином, будь-яких заяв чи клопотань не подавав.

Суд розглядає справу за відсутністю сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що між сторонами у даній справі, 03.06.2014 року був укладений договір позики, що підтверджується розпискою №1/03.06.2014. Згідно умов зазначеного договору ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 120 000,00 (сто двадцять тисяч) гривень, що еквівалентно 10000 (десять тисяч) доларів США 00 центів. Розписка була підписана ОСОБА_2 . Оригінал розписки був досліджений судом у судовому засіданні.

Згідно до умов розписки №1/03.06.2014 ОСОБА_2 зобов`язаний був повернути ОСОБА_1 позичені грошові кошти до 01.07.2014 року. У випадку несвоєчасного повернення грошових коштів, ОСОБА_2 зобов`язаний був сплатити на користь ОСОБА_1 суму боргу та проценти у розмірі 0,5% від суми боргу за кожний день прострочення.

Відповідач грошові кошти позивачу не повернув, що підтверджується фактом наявності у позивача оригінала розписки №1/03.06.2014 від 03.06.2014 року та що фактично не заперечується відповідачем.

Частиною 1 ст.208 ЦК України, передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України обумовлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

З розписки №1/03.06.2014 від 03.06.2014 року вбачається зміст укладеної угоди, підпис відповідача.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом встановлено, що відповідач отримав грошові кошти до підписання даної розписки, що вбачається з тексту самої розписки.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно до вимог ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що в договорі позики від 03.06.2014 року був встановлений строк повернення позики до 01.07.2014 року, проте відповідач у зазначений строк не виконав свого обов`язку.

Згідно до вимог ч.1 та ч.2 ст.533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Оскільки у розписці ОСОБА_2 визначено грошовий еквівалент суми боргу в іноземній валюті 10000 доларів США, тому сума боргу, яку має сплатити відповідач становить 266441 (двісті шістдесят шість тисяч чотириста сорок одна) гривня (офіційний курс НБУ, станом на 09.04.2018 року, становить 26,64 гривень за 1 долар США).

При цьому суд приймає до уваги, що в розписці зазначено про повернення боргу у сумі еквівалентно 10000 доларів США.

Згідно до вимог ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Оскільки договором позики від 03.06.2016 року встановлено розмір процентів за користування кредитними коштами, тому не підлягають задоволенню вимоги про стягнення процентів на рівні облікової ставки Національного Банку України та трьох процентів річних, зазначених позивачем у позові.

Так, в абзаці 3 розписки ОСОБА_2 №1/03.06.2014 від 03.06.2014 року зазначено:

«У випадку несвоєчасного повернення ним коштів, він добровільно згодний сплатити на користь ОСОБА_1 суму боргу та проценти в розмірі 0,5% від суми боргу за кожен день прострочення сплати ним боргу, тобто станом на 01.08.2014 року еквівалент 11500 доларів США; станом на 01.09.2014 року еквівалент 13 225 доларів США; станом на 01.10.2014 року еквівалент 15208 доларів США, станом на 01.11.2014 року еквівалент 17490 доларів США; станом на 01.12.2014 року еквівалент 17 490 доларів США; станом на 01.12.2014роу еквівалент 20113 доларів США; станом на 01.01.2015 року еквівалент 23 130 доларів США 00 центів; станом на 01.02.2015 року еквівалент 26 600 доларів США 00 центів, по комерційному курсу обміну валюти на день повернення коштів.

Таким чином, сторони домовились про повернення боргу з урахуванням процентів у сумі еквівалент 26 600 доларів США 00 центів, по комерційному курсу обміну валюти на день повернення коштів.

Отже відповідно до ст. 612 ЦК України відповідач, що прострочив свої зобов`язання повинен повернути позивачу суму боргу в розмірі 698782 гривень (26600 * 26.27 = 698782 гривень).

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, гуртуються на вимогах закону та підлягають частковому задоволенню.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження доводів, що ним не укладався договір позики та підпис на розписці йому не належить.

Відповідно до змісту ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно до п.п.2, 3 ч.3 та ч.9 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Судом встановлено, що позивачем понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 8000,00 гривень та по оплаті судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 320,00 гривень, що підтверджується квитанцією, наявною в матеріалах справи.

Позовні вимоги задоволено частково у розмірі 698782 гривень, тому підлягає стягненню один процент від зазначеної суми 6987,82 гривень та сума сплачена за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 320,00 гривень.

У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума судових витрат у розмірі 7307,82 гривень.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.15, 207, 208, 549-552, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050, ЦК України, ст. ст. 141, 263-265, 353, ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_5 ) заборгованість за договором позики в сумі 698782 (шістсот дев`яносто вісім тисяч сімсот вісімдесят дві) гривень та судові витрати у сумі 7307,82 гривень.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 18 липня 2019 року.

Суддя Л.М. Чернявська

09.07.2019