Провадження № 2/761/785/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі головуючого судді Макаренко І.О. розглянувши в приміщенні суду, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» відповідно до рішення Київської міської ради від 22.09.2011 р. № 24/6240 «Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва» перейменовано з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради, зареєстрованого Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією. Відповідно до п. 2.1. Статуту Підприємство створене з метою отримання прибутку від господарської діяльності, спрямованої на задоволення суспільних потреб, надання послуг населенню у сфері житлово-комунального господарства в якості виконавця цих послуг.

Відповідач є власником (орендарем) нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач не виконує вимоги чинного законодавства України та не повною мірою сплачує житлово-комунальні послуги, а тому станом на 27.06.2014 р. відповідно до розрахунку борг за надані послуги становить: 56 050 грн. 61 коп. Крім того позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні витрати у розмірі 12 374 грн. 22 коп. та 3% річних у розмірі - 4 848 грн. 87 коп., а всього 73 273 грн. 70 коп. та судовий збір.

На адресу Шевченківського районного суду м. Києва надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено, що до позовної заяви не додано документів, з яких можливо визначити період виникнення заборгованості відповідача перед позивачем. Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачем було пропущено позовну давність, відтак позовна давність за останнім рахунком позивача спливла у серпні 2015 року, тоді як позивач звернувся до суду з позовом лише у листопаді 2015 року.

Відповідно у випадку як спливла позовна давність за основним боргом, то спливла позовна давність і за вимогами щодо стягнення нарахованих за основним боргом інфляційних втрат та 3% річних.

На підставі викладеного у відзиві, відповідач просить суд застосувати до спірних правовідносин позовну давність та відмовити в задоволенні позовних вимог.

В поданих суду запереченнях по справі, позивач зазначає, що ЖЕК «Золотоустівська» Шевченківської районної у м. Києві ради було складено реєстр орендарів та власників, які мають заборгованість по комунальним послугам станом на 01 жовтня 2010 року, разом з тим, іншої документації, ніж та що надана суду, щодо обсягів споживання та розшифрування даної заборгованості позивачеві не надавалося.

Також позивач зазначає. що оскільки чинним законодавством не передбачено чіткого порядку передачі платіжних доручень, то саме відповідач. як заінтересована особа в перерахуванні коштів згідно цих доручень у встановлений договором строк, повинен звертатися до позивача за їх отриманням. Разом з тим, відповідач не звертався з такими вимогами, натомість позивачем направлялися платіжні доручення простим листом на поштову адресу відповідача.

Щодо причин не укладення договору на надання послуг з відповідачем позивач зазначає, що в правовій системі України діє принцип свободи договору, договірні відносини можуть виникати лише на принципі юридичної рівності сторін, а тому ніхто не може бути примушений до укладення договору. Особам, які не укладали в письмовій формі договори про надання житлово-комунальних послуг, але і не відмовилися від їх отримання, житлово-комунальні послуги надаються на підставі публічного договору приєднання.

На підставі викладеного, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником (орендарем) нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради відповідно до рішення Київської міської ради від 22.09.2011 р. № 24/6240 «Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади м. Києва» перейменоване в комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району».

Відповідно до положень ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, виконавець, виробник.

Як вбачається зі Статуту позивача, підприємство створене з метою отримання прибутку від господарської діяльності, спрямованої на задоволення суспільних потреб, надання послуг населенню у сфері житлово-комунального господарства в якості виконавця цих послуг.

Основними напрямками діяльності відповідно до п. 2.2. Статуту, основними напрямками діяльності позивача є забезпечення послугами газопостачання, водопостачання (водовідведення) та централізованого опалення до споживачів по внутрішньобудинкових мережах на підставі договорів, укладених підприємством безпосередньо зі споживачами послуг; здійснення нарахувань та виготовлення рахунків на сплату житлово-комунальних послуг для споживачів (власників, наймачів) жилих та нежилих приміщень.

У період з квітня 2007 р. по жовтень 2010 р., облік, нарахування та збір платежів від власників (орендарів) нежитлових приміщень від імені КП УЖГ здійснювали КП «ЖЕКи», що діяли на підставі договорів доручення.

Відповідно до Окремого доручення Першого заступника голови Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації Пахальчук Г.Д. від 13.09.2010 р. № 905 з метою підвищення контролю за рівнем платіжної дисципліни і недопущення безоплатного використання теплової енергії та водопостачання КП УЖГ (КП «ЦОС Шевченківського району» було зобов`язано заключити прямі договори з орендарями та власниками нежитлових приміщень Шевченківського району.

КП ЖЕКи було зобов`язано передати КП УЖГ всю первинну документацію, провести звірку з орендарями та власниками нежитлових приміщень Шевченківського району, скласти акти звіряння станом на01.10.2010 р.

На виконання даного Окремого доручення КП «ЖЕК «Золотоустівська» було складено акт звіряння взаєморозрахунків станом на 01.10.2010 по КП ЖЕК «Золотоустівська» відповідно до даного переліку по споживачу ОСОБА_1 передано до КП УЖГ (виконавця) заборгованість за комунальні послуги в сумі 13 885,62 грн.

Таким чином КП «ЦОС Шевченківського району м. Києва» є виконавцем послуг у сфері житлово-комунального господарства, що їх споживає відповідач.

Як вбачається з наданого представником позивача, належним чином завіреного розрахунку, за період з 29.09.2010 року по 27.06.2014 року борг відповідача з комунальних послуг становить 56 050 грн. 61 коп.

Крім того позивач просить суд стягнути з відповідачів інфляційні втрати у сумі 12 374 грн. 22 коп. та 3% річних у розмірі 4 848 грн. 87 коп.

Норми ст. 322 ЦК України передбачають, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками та споживачами, а також їхні права та обов`язки визначено у Законі України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, на час виникнення спірних правовідносин) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

За ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги /водопостачання, газ, та інші послуги/ береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Вимогами ст.19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець і виробник.

А вимоги п.п. 1,5 ч.3 ст.20 вказаного Закону встановлюють обов`язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з положеннями статті 20 Закону України «Про теплопостачання» (в редакції на час виникнення правовідносин), діяльність у сфері теплопостачання може здійснюватись суб`єктами господарської діяльності у сфері теплопостачання всіх організаційно-правових форм та форм власності, зокрема, на основі договорів оренди, підряду, концесії, лізингу та інших договорів.

Теплогенеруючі організації, які використовують різні технології виробництва теплової енергії, мають рівні права доступу на ринок теплової енергії.

Споживач або суб`єкт теплоспоживання має право вибирати (змінювати) теплопостачальну організацію, якщо це технічно можливо.

Теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу. У разі якщо така організація не є теплотранспортуючою, то теплотранспортуюча організація не має права відмовити теплогенеруючій організації у транспортуванні теплової енергії, якщо це дозволяють технічні можливості системи.

Теплотранспортуюча організація не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі.

Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію (ч.6 ст.19 Закону України «Про теплопостачання»).

Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені.

Разом з тим, відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших умов, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо ) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання ).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно з ч.1 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою.

Під час судового розгляду справи, позивачем було заявлено клопотання про застосування позовної давності до спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила ( ч.1 ст.261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

У відповідності до ст. 267 ЦК України, особа, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про те, що позивачем доведено факт неналежного виконання зобов`язання відповідача щодо сплати коштів за отримані житлово-комунальні послуги, разом з тим до спірних правовідносин в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за період з 29 вересня 2010 року по 31 жовтня 2012 року слід застосувати позовну давність, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 19 листопада 2015 року звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за період з 29 вересня 2010 року по 27 червня 2014 року.

З урахуванням того, що сплата коштів за комунальні послуги характеризується щомісячними черговими платежами, то у позивача виникає право на захист порушеного права щодо стягнення цих коштів з моменту невнесення відповідної суми у визначений строк. Таким чином, право на звернення до суду з позовом щодо стягнення заборгованості виникло з наступного дня після несплати такого платежу, тому до позовних вимог про стягнення заборгованості за період з 29 вересня 2010 року по 31 жовтня 2012 року слід застосувати позовну давність.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості по комунальним послугам за період з 30 листопада 2012 року по 27 червня 2014 року, то такі вимоги підлягають до задоволення.

Таким чином, суд доходить висновку про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 23180,30 грн., яка складається з 20080,82 грн. - основна заборгованість, 2338,81 грн. - інфляційні нарахування, 760,67 грн. - 3% річних.

Так, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 29 вересня 2010 року по 31 жовтня 2012 року не підлягають до задоволення у зв`язку зі спливом позовної давності, а позовні вимоги комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 30 листопада 2012 року по 27 червня 2014 року підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 73273,70 грн., судом вирішено позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 23180,30 грн., таким чином позов задоволено на 31,64 %, відповідно з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 385,68 грн. (1218,97*31,64/100), де 1218,97 сплачена сума судового збору, а 31,64 - відсоткова складова задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 610, 612, 322 ЦК України, ст.ст. 1, 13, 16, 19, 20, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 68 Житлового кодексу Української РСР, та керуючись ст.ст.4, 77-81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (, м. Київ, вул. Кирпоноса, буд. 10/8) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (, м. Київ, вул. Кирпоноса, буд. 10/8) заборгованість за житлово-комунальні послуги, за період з 30 листопада 2012 року по 27 червня 2014 року, в 23180,30 грн., яка складається з 20080,82 грн. - основна заборгованість, 2338,81 грн. - інфляційні нарахування, 760,67 грн. - 3% річних.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (, м. Київ, вул. Кирпоноса, буд. 10/8) судовий збір в розмірі 385,68 грн.

В задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (, м. Київ, вул. Кирпоноса, буд. 10/8) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період 29 вересня 2010 року по 31 жовтня 2012 року - відмовити у зв`язку зі спливом позовної давності.

Відповідно до п. 15.5 розділу 15 XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: