Справа №621/929/19
Рішення

Іменем України

15 липня 2019 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді - Шахової В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Міненко Н.Є.,

представника позивача - Гетьман О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Змієві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні часткою у квартирі та вселення,

в с т а н о в и в :

11.04.2019 ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому просить суд ухвалити рішення, яким вселити її до належної їй частини квартири АДРЕСА_1 . Стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати.

В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_1 зазначено, що їй належить на праві приватної власності 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 , у якій проживає відповідач ОСОБА_2 . Відповідачу на праві приватної власності належить 1/4 частина вищевказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності, що видане органом приватизації Зміївського МДПТІ від 05.05.2000, реєстраційний номер 268. Так, Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 02.04.2018 (справа № 621/2153/16-ц) визначений порядок користування квартирою АДРЕСА_1 . Згідно із рішенням суду, у користування ОСОБА_3 виділено на належні їй на праві власності 3/4 частини квартири: кімнату житлову, зазначену у технічному паспорті від 15.07.2015 під № 8, площею 19,5 м/км, з балконом площею 3,3 м/кв під № 2 та кімнату житлову, зазначену у технічному паспорті від 15.07.2015 під № 9 площею 9,8 м/кв. У користуванні відповідача ОСОБА_2 на належну йому 1/4 частину квартири: житлову кімнату, зазначену у технічному паспорті від 15.07.2015 під № 7 площею 12,6 м/кв та лоджію площею 3,3 м/кв під № 1. Допоміжні приміщення: кухню площею 7,8 м/кв, ванну кімнату площею 2,2 м/кв, туалет площею 1,0 м/кв, коридор площею 10,5 м/кв, вбудовану шафу площею 1,0 м/кв залишено в загальному користуванні. Рішення суду набрало законної сили 03.05.2018. До теперішнього часу позивач позбавлена можливості користуватися та проживати у спірній квартирі, оскільки відповідач чинить усілякі перешкоди, у тому числі фізично: шляхом зміни замків і відмови надати позивачу ключі, а також - заподіянням тілесних ушкоджень під час спроб заселитися у квартиру. Так, 26 червня 2018 року, коли ОСОБА_1 прийшла до квартири, ОСОБА_2 ображав її, погрожував, наніс удари по обличчю та намагався душити. По факту скоєння відповідачем по відношенню до позивача кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, відкрито кримінальне провадження № 0000515 від 21.06.2018, за яким триває досудове розслідування.

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 чинить перешкоди позивачу у вільному доступі до належної їй квартири, що призводить до порушення її права на вільне користування належною їй частиною майна, вона змушена звернутися до суду із позовом про вселення.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 23.04.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження. Судом вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Гетьман О.М. у судовому засіданні підтримала позов в повному обсязі, з підстав викладених у ньому. Просила суд ухвали рішення, яким вселити ОСОБА_1 до належної їй частини квартири АДРЕСА_1 . Судові витрати по справі в розмірі 768 грн 40 коп. стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача.

Відповідач ОСОБА_2 про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи, відзиву на позов не подавав. Згідно поштового повідомлення наявного в матеріалах цивільної справи, судову кореспонденцію разом із позовною заявою отримав 27.04.2019 (а. с. 39). Відповідач повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином відповідно до пункту 2 частини 7 статті 128, частини 4 статті 129 Цивільного процесуального кодексу України, що підтверджується наявними в матеріалах справи конвертами про направлення йому судової кореспонденції ( а. с. 37, 40).

Встановлено, що адресою зареєстрованого місця проживання відповідача є адреса: АДРЕСА_2 (а. с. 23).

Відповідно до пункту 4 частини 8 статті 128 Цивільного процесуального кодексу України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до статті 131 Цивільного процесуального кодексу України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

З урахуванням викладено, суд не вбачає підстав для відкладення судового розгляду та вважає за можливе ухвалити рішення на підставі наявних у ній доказів.

Суд дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень статей 76 - 81 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу належить 3/4 частки квартири АДРЕСА_1 . 1/4 частка на підставі свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації Зміївського МДПТІ 05.05.2000; 1/4 частка належить на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Зміївською державною нотаріальною конторою 23.09.2015 р., р-р № 2-323 та 1/4 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Зміївською державною нотаріальною конторою 20.02.2016 р., р-р № 2-22 (а. с. 6 - 10).

1/4 частки квартири АДРЕСА_1 належить відповідачу ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації Зміївського МДПТІ 05.05.2000.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 02.04.2018 (справа № 621/2153/16-ц), яке набрало законної сили ухвалено: Визначити порядок користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_2 . Виділити у користування ОСОБА_1 на належну їй у праві власності 3/4 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , кімнату житлову, зазначену у технічному паспорті від 15.07.2015 року під № 8 площею 19,5 м. кв. з балконом площею 3,3 м. кв. під № 2 та кімнату житлову, зазначену у технічному паспорті від 15.07.2015 року під № 9 площею 9,8 м. кв. Виділити у користування ОСОБА_2 на належну йому 1/4 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 житлову кімнату, зазначену у технічному паспорті від 15.07.2015 року під № 7 площею 12,6 м. кв. та лоджію площею 3,3 м. кв. під № 1. Допоміжні приміщення: кухню площею 7,8 м. кв., ванну кімнату площею 2,2 м. кв., туалет площею 1,0 м. кв., коридор площею 10,5 м. кв., вбудовану шафу площею 1,0 м. кв. - залишити в загальному порядку (а. с. 14 - 16).

Відповідно до частини 4 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

До матеріалів справи долучено витягу з ЄРДР № 0000515 та медичний висновок експерта № 83-Зм/18 з приводу спричинення тілесних ушкоджень відповідачем ОСОБА_2 позивачу, а саме, 20.06.2018 за адресою: АДРЕСА_3 (а. с. 11, 12 - 13).

Судом беззаперечно встановлено, що позивач є власником 3/4 частки спірної квартири, відповідач перешкоджає у вселенні до квартири, у зв`язку з чим між сторонами виник спір, для вирішення якого позивач звернувся до суду з даним позовом.

Статтею 41 Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із статтею 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно із статтею 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності, якщо він не порушує норм закону, моральних засад суспільства, екологічної ситуації та інтересів інших осіб.

Аналогічні положення містяться в п. 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", відповідно до якого власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

За змістом статті 319 Цивільного кодексу України, власник сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто правомочності власника не є безмежними, закон може встановлювати певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення рівноваги в суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб`єктами права.

Отже, правомочності власника та межі здійснення ним прав встановлені законом.

Разом із тим, як вбачається зі змісту статті 319 Цивільного кодексу України, обмеження права власності не підлягають розширеному тлумаченню.

Згідно із частиною 1 статті 383 Цивільного кодексу України та статтею 150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Згідно із статтею 155 Житлового кодексу УРСР, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Згідно із положеннями статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Згідно із частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 Цивільного кодексу України.

У судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем, рішенням суду визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , відповідач ОСОБА_2 створює перешкоди у користуванні позивачем квартирою, 3/4 часток якої належить їй на праві власності.

Встановлені обставини свідчать про обґрунтованість позову та наявність підстав для його задоволення.

Згідно статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ними і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Таким чином з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 належить стягнути судовий збір в розмірі 768 грн 40 коп., сплачений згідно квитанції № 57 від 11.04.2019 за подання позову до суду.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 76-81, 89 , 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні часткою у квартирі та вселення - задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 до належної їй частини квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 768 грн.40 коп.

Рішення може бути оскаржено повністю або частково в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення або в порядку ч.2 ст. 354 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасника справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повний текст рішення складено 17.07.2019 року.

Позивач - ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 )

Відповідач - ОСОБА_2 , (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_5 )

Головуючий: