Ухвала

Іменем України

15 липня 2019 року

м. Київ

справа № 363/1409/18

провадження № 61-12477ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 06 червня 2019 року у справі за позовом Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , треті особи: Державне підприємство «Вищедубечанське лісове господарство», ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма ШИЛ», громадська організація «Садівницьке товариство «Дюна», про визнання недійсними розпоряджень та витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року Перший заступник прокурора Київської області (далі - прокурор) звернувся до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 20 червня 2018 року відкрито провадження у цій справі.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 03 грудня 2018 року клопотання представника ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 - ОСОБА_44 про залишення позовної заяви без руху задоволено. Визначено ціну позову у цій справі у 6 782 572,00 грн.

Витребувано доплату судового збору в розмірі 99 976,00 грн. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

Ухвалою Вишгородського районного суду від 28 грудня 2018 року позовну заяву повернуто прокурору у зв`язку з не усуненням недоліків, зазначених в ухвалі суду від 03 грудня 2018 року про залишення позовної заяви без руху.

Постановою Київського апеляційного суду від 06 червня 2019 року апеляційну скаргу прокурора задоволено. Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 28 грудня 2018 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У липні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати, ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 28 грудня 2018 року залишити в силі.

Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що судом апеляційної інстанції не враховано, що розмір судового збору прокурором сплачено, виходячи з нормативної грошової оцінки витребовуваних земельних ділянок, а не ринкової вартості кожної земельної ділянки, а тому суд першої інстанції обґрунтовано зажадав сплати судового збору у більшому розмірі, виходячи з правил статті 176 ЦПК України. Апеляційним судом фактично здійснено перегляд ухвали суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху, яка не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, а не ухвали про повернення позову.

На думку заявника ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви відповідає нормам статей 175, 176, 177, 187 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір».

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

За правилами частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо:

1) Верховний Суд вже викладав в своїй постанові висновок щодо питання правильного застосування норми права, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення у відповідності з таким висновком; або

2) правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

За нормою частини п`ятої статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Проаналізувавши зміст оскаржуваного судового рішення, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що прокурор, подаючи позовну заяву, визначив ціну позову у 95 485,30 грн, загальну ціну витребовуваних спірних земельних ділянок, на підтвердження чого надав довідку Головного управління Держгеокадастру у Київській області №10-10-0.101-680/2-18 від 18 січня 2018 року.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 03 грудня 2018 року задоволено клопотання представника відповідачів ОСОБА_44 та залишено без руху позовну заяву прокурора з тих підстав, що відповідно до висновків суб`єкта оціночної діяльності ринкова вартість спірних ділянок становить 6 782 573 грн, через що прокурору необхідно сплатити судовий збір у більшому розмірі - 101 738,60 грн, а ціна позову, визначена прокурором на час звернення з позовом до суду вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна.

14 грудня 2018 року прокурор подав до суду письмові пояснення щодо ухвали Вишгородського районного суду Київської області від 03 грудня 2018 року, зазначаючи, що ціна позову визначена ним правильно, а відповідно судовий збір сплачено у необхідному розмірі.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 28 грудня 2018 року позовну заяву повернуто прокурору, з підстав не усунення ним її недоліків.

Скасовуючи вказану ухвалу, апеляційний суд виходив з того, що ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 176 ЦПК України щодо порядку визначення ціни позову та наслідків неможливості встановлення точної ціна на час пред`явлення позову, недопустимості ускладнення доступу до суду в аспекті обов`язку сплати судових витрат.

З таким висновком погоджується Верховний Суд.

Відповідно до статті 176 ЦПК України якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Встановлено, що на час пред`явлення прокурором позову та вирішення питання про відкриття провадження у справі суд першої інстанції погодився з визначеною прокурором ціною позову в частині вимог про витребування спірних земельних ділянок.

На підставі клопотання представника відповідачів суд першої інстанції застосував правило частини одинадцятої статті 187 ЦПК України та залишив позов без руху з мотивів неправильності визначення ціни позову, а відповідно несплати судового збору у більшому розмірі.

У подальшому це стало підставою для залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з несплатою судового збору у розмірі, визначеному судом першої інстанції за наслідками встановлення судом нової ціни позову.

Проте суд першої інстанції не звернув уваги на наступне.

Відповідно до частини одинадцятої статті 187 ЦПК України суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Отже, за змістом указаної норми на стадії після відкриття провадження у справі позовна заява може бути залишена без руху з підстав, якщо заява подана без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 ЦПК України.

Прокурором при пред`явленні позову сплачено судовий збір відповідно до визначеної ним ціни позову.

За змістом норми статті 176, частини одинадцятої статті 187 ЦПК України суд після відкриття провадження у справі не має підстав для залишення позовної заяви без руху з мотивів неправильності визначення ціни позову і як наслідок вимагати доплати судового збору.

Порядок стягненням недоплаченого або повернення переплаченого судового збору з огляду на те, що ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо врегульовано нормою статті 176 ЦПК України. За викладеним у ній правилом стягнення недоплаченого або повернення переплаченого судового збору здійснюється відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

За вказаних обставин та норм права суд першої інстанції не мав підстав для залишення позовної заяви без руху та її повернення після відкриття провадження у справі на підставі доказів про оцінку спірного майна, які надав представник відповідачів ОСОБА_44 , про що обґрунтовано зазначив апеляційний суд.

У зв`язку з цим доводи заявника про те, що ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви відповідає нормам статей 175, 176, 177, 187 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», а апеляційний суд її помилково скасував спростовуються наведеними вище мотивами.

Не заслуговують на увагу і доводи заявника про те, що апеляційним судом фактично здійснено перегляд ухвали суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху, яка не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, а не ухвали про повернення позову. Такі доводи спростовуються змістом самої оскаржуваної постанови.

Правильним є і врахування апеляційним судом практики Європейського суд з прав людини, який задекларував, що «сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету» («Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), № 28249/95, ЄСПЛ, від 19 червня 2001 року).

Отже, ураховуючи, що касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 06 червня 2019 року є необґрунтованою, правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, на підставі частини п`ятої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду оскаржуваних судових рішень.

На підставі наведеного та керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 06 червня 2019 року у справі за позовом Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , треті особи: Державне підприємство «Вищедубечанське лісове господарство», ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма ШИЛ», громадська організація «Садівницьке товариство «Дюна», про визнання недійсними розпоряджень та витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Яремко
А. С. Олійник
С. О. Погрібний