Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/2311/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.07.2019 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючий-суддя Рішко Г.І., секретар судового засідання Стрижак О.М., за участю представника позивача: ОСОБА_1 , представника відповідача міської ради Маркулинець Г.М., представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м.Мукачеве Міністерства Оборони України до Виноградівської міської ради, ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення ради та витребування земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В :

КЕВ м.Мукачеве Міністерства Оборони України звернулося у суд із позовом до Виноградівської міської ради, ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення міської ради від 10.03.2006 року та витребування земельної ділянки площею 0,0091 га, що входить до складу військового містечка № НОМЕР_1 на користь держави в особі Міністерства оборони України з незаконного володіння ОСОБА_2 .

Позовні вимоги мотивовано тим, що у КЕВ м.Мукачеве на обліку перебуває земельна ділянка площею 7,9800 га військового містечка № НОМЕР_1 , яке розташоване у АДРЕСА_1 . Вказану земельну ділянку надано на підставі рішення Виноградівської районної ради народних депутатів від 14.03.1983 р. №04 «Про встановлення меж землекористування Мукачівської КЕЧ району Прик ВО» і видано Державний акт на право постійного користування землею на загальну площу 48,90 га в тому числі і на земельну ділянку військового містечка № НОМЕР_2 площею 7,9800 га. Однак, на підставі розпорядження голови Виноградівської РДА від 13.05.2015 року за №137 КЕВ м.Мукачеве почав виготовляти технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на війсьве містечко № НОМЕР_1 , загальною площею земельної ділянки 7,9800 га у АДРЕСА_1 . При погодженні меж земельної ділянки в натурі було встановлено, що на частину земельної ділянки, яка була раніше відведена під розміщення військової частини, були виготовлені документи, що посвідчують право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0091 га. Згідно рішення Виноградівської міської ради №1449 від 10.03.2006 року ОСОБА_4 було надано земельну ділянку у власність та видано державний акт. У подальшому 10.08.2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено цивільно-правовий договір, згідно якого спірна земельна ділянка перейшла у власність останнього. Позивач вказує, що з моменту надання спірної земельної ділянки у користування у 1983 році і до сьогоднішнього дня спірні ділянки постійно знаходилися у володінні і користуванні Мукачівського КЕЧ району, а в подальшому КЕВ м.Мукачеве, рішення щодо відмови від землекористування чи надання згоди на її вилучення ні МОУ як власник, ні КЕВ не надавали, у зв`язку з чим, і надалі за законом відноситься до земель оборони, а КЕВ м.Мукачеве є єдиним належним землекористувачем зазначеної земельної ділянки. Той факт, що спірна ділянка і надалі залишається у складі земель оборони підтверджується і відомістю наявності розбіжностей між обліковими даними площ земельних ділянок МОУ та Держгеокадастру станом на 01.04.2018 року. Оскільки спірна земельна ділянка вибули із державної власності незаконно, усупереч волі держави, а відповідач отримав у власність спірну ділянку з порушенням установленого законом порядку та інтересів держави, позивач просить суд визнати недійсним рішення Виноградівської міської ради від 10.03.2006 року №1449 про передачу земельної ділянки у власність площею 0,0091 га по АДРЕСА_1 ; витребувати земельну ділянку на користь держави в особі Міністерства оборони України з незаконного володіння ОСОБА_2 .

У свою чергу представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Дидинською Б.М., подано до суду відзив на позовну заяву КЕВ м.Мукачеве. Вимоги відзиву мотивовано тим, що позивач не надав належного та допустимого доказу на підтвердження, що земельна ділянка, яка є власністю ОСОБА_2 відноситься до земель оборони. Не може вважатися належним та допустимим доказом у справі твердження позивача, що при виготовленні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на військове містечко №5 загальною пл.7,9800 га при погодженні меж земельної ділянки, на частину земельної ділянки, яка була відведена рішенням Виноградівської міської ради №04 від 14.03.1983 року для військового містечка були виготовлені документи, які посвідчують право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0091 га. Це твердження є голослівним так як позивач не дав належного та допустимого доказу, який би підтверджував, що спірна земельна ділянка накладається на земельну ділянку пл.7,9800 га, яка знаходиться у постійному користуванні Міністерства оброни України. Вказує, що 10.08.2006 року ОСОБА_2 придбав у власність від ОСОБА_4 на підставі договору дарування земельної ділянки. На земельній ділянці на момент укладення договору дарування знаходився незавершений будівництвом гараж з процентом готовності 30%. Попередньому власнику вказана земельна ділянка належала на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку від 28.07.2006 року. Наразі на цій ділянці збудовано кафе-магазин «АВС», який зареєстрований за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 30.09.2011 року, виданого на підставі рішення виконкому Виноградівської міської ради №305 від 27.09.2011 року. З викладеного випливає, що ОСОБА_2 правомірно придбав гараж разом із земельною ділянкою від ОСОБА_4 на підставі нотаріально посвідченого договору дарування. За таких обставин неправомірними є вимоги позивача про скасування рішення Виноградівської міської ради та витребування земельної ділянки в порядку ст388 ЦК України від ОСОБА_2 , у зв`язку з чим просить у задоволенні позовних вимог КЕВ м.Мукачеве відмовити повністю.

Представником позивача КЕВ м.Мукачеве подано до суду відповідь на відзив. Так, представник позивача вказує, що з моменту надання спірної земельної ділянки у користування у 1983 році і до сьогоднішнього дня вона постійно знаходилася у володінні і користуванні Мукачівського КЕЧ району, а в подальшому КЕВ м.Мукачеве, рішення щодо відмови від землекористування чи надання згоди на їх вилучення ні МОУ як власник, ні КЕВ не надавали, у зв`язку з чим, і надалі за законом відносяться до земель оборони, а КЕВ м.Мукачеве є єдиним належним землекористувачем зазначених земельних ділянок. Той факт, що спірна ділянка і надалі залишається у складі земель оборони підтверджується і відомостями наявності розбіжностей між обліковими даними площ земельних ділянок МОУ та Держгеокадастру станом на 01.04.2018 року. Таким чином, твердження відповідача про відсутність підстав для задоволення позову є безпідставними. Просить врахувати вказані доводи та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представником відповідача Виноградівської міської ради подано до суду відзив на позовну заяву. Вказує, що рішення № 1449 від 10.03.2006 року прийнято відповідно до ст.ст. 12, 40, 116, 121, 125, 126 ЗК України в редакції від 02.03.2006 року на підставі заяв громадян. Оскаржуваним рішенням земельну ділянку площею 91 кв.м. по АДРЕСА_1 надано у власність громадянці ОСОБА_4 , мешканці АДРЕСА_2 , для будівництва гаража, на підставі заяви від 09.02.2006 року та викопіровки з генплану за погодженням відповідних інстанцій. 28 липня 2006 року ОСОБА_4 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЗК № 040068, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням - будівництво гаража. Земельній ділянці присвоєно кадастровий номер - :00:003:0130. Відповідно до ст.90 ЗК України власники земельних ділянок мають право продавати, або іншим шляхом відчужувати, земельну ділянку. 10 серпня 2006 року ОСОБА_4 , згідно Договору дарування земельної ділянки серія ВЕА № 970729, подарувала ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 0,0091 га розташовану за адресою АДРЕСА_1 , що стало підставою для виготовлення Технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва гаражу. Для складання технічної документації були надані: висновок Виноградівського міського відділу земельних ресурсів від 31.08.2006 р., висновок відділу містобудування та архітектури Виноградівської РДА від 31.08.2006 р. План земельної ділянки та звірний кадастровий план земельної ділянки наданої у власність для гаражного будівництва погоджено начальником Виноградівського міського відділу земельних ресурсів.

Технічна документація пройшла державну експертизу, згідно висновку від 27.09.2006 р. № 3563 наданого Закарпатським обласним головним управлінням земельних ресурсів. Відтак, земельна ділянка загальною площею 0,0091 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на законних підставах перебуває у приватній власності ОСОБА_2 . Виноградівська міська рада вважає, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог чинного на день проведення сесії законодавства України, є законними та не підлягає скасуванню, а позовні вимоги КЕВ м.Мукачеве є безпідставними та необгрунтованими. Крім того, звернуто увагу суду, що позивачем не надано технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на військове містечко № НОМЕР_1 , загальною площею земельної ділянки 7,9800 га за адресою: АДРЕСА_1 , де було б чітко визначено межі земельної ділянки. Відповідно позивач не надав суду належних доказів того, що саме земельна ділянка, яка перебуває у власності ОСОБА_2 , розташована за адресою АДРЕСА_1 входить до складу земель військового містечка № НОМЕР_1 . У задоволенні позовних вимог просять відмовити повністю.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 повністю підтримала заявлені позовні вимоги КЕВ м.Мукачеве та просила суд такі задовольнити з підстав, які наведені у позові.

У судовому засіданні представник відповідача Виноградівської міської ради Маркулинець Г.М., яка діє на підставі довіреності №02-12/1712 від 14.11.2018 року, повністю заперечила відносно заявлених позовних вимог КЕМ м.Мукачеве через їх безпідставність та необґрунтованість.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Дидинська Б.М., яка діє на підставі ордеру серії ЗР №41368 від 09.10.2018 року повністю заперечила щодо задоволення позовних вимог КЕВ м.Мукачеве, просила у задоволенні таких відмовити з підстав, які наведені у відзиві. Пояснила, що вимоги позивача про скасування рішення міської ради та витребування земельної ділянки є неправомірними, оскільки ОСОБА_2 правомірно придбав гараж разом із земельною ділянкою від ОСОБА_4 на підставі нотаріально посвідченого договору дарування.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, розглянувши подані відзиви сторін, відповідь на них, оцінивши належність ї достовірність показань сторін по справі, сприяючи всебічному й повному з`ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного.

Відповідно ч.ч.1,2 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 10 березня 2006 року на пленарному засіданні тридцять шостої сесії четвертого скликання Виноградівською міською радою прийнято рішення №1449 «Про надання земельної ділянки для будівництва гаражів». Вказаним рішенням ОСОБА_4 , мешканці АДРЕСА_2 надано земельну ділянку площею 91 кв.м. по АДРЕСА_1 . Вирішено також видати останній державний акт на право власності на вищевказану земельну ділянку.

Відповідно до ст.4 ЗК України (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення від 10.12.2009 року) (далі ЗК України) завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Згідно ст. 12 ЗК України до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міста відноситься: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; організація землеустрою; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Згідно ст. 12 ЗК України до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міста відноситься: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; організація землеустрою; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Стаття 19 ЗК України поділяє всі землі за цільовим призначенням на певні категорії, в тому числі землі житлової та громадської забудови. До земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування.

Відповідно до ст. 40 ЗК України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом.

Стаття 78 ЗК України визначає, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Відповідно до ст. 81 ЗК України серед основних підстав набуття права власності на земельні ділянки громадянами України є безоплатна передача із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до ст.83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ст. 116 ЗК України).

Відповідно до ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Відповідна міська рада розглядає заяву і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Після чого у місячний строк міська рада розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара (ст.121 ЗК України).

Відповідно до ст.ст. 125, 126 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції сесії міської ради віднесено повноваження щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Аналізуючи норми вказаного законодавства, суд приходить до висновку, що Виноградівська міська рада при прийнятті оскаржуваного рішення діяла в межах визначених законодавством повноважень органу місцевого самоврядування.

Так, рішення № 1449 від 10.03.2006 року прийнято відповідно до ст.ст. 12, 40, 116, 121, 125, 126 Земельного кодексу України в редакції від 02.03.2006 року на підставі заяв громадян.

Оскаржуваним рішенням земельну ділянку площею 91 кв.м. по АДРЕСА_1 надано у власність громадянці ОСОБА_4 , мешканці АДРЕСА_2 , для будівництва гаража, на підставі заяви від 09.02.2006 року та викопіровки з генплану, з погодженням відповідних інстанцій.

28 липня 2006 року ОСОБА_4 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЗК № 040068, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням - будівництво гаража. Земельній ділянці присвоєно кадастровий номер - :00:003:0130.

Відповідно до ст.90 ЗК України власники земельних ділянок мають право продавати, або іншим шляхом відчужувати, земельну ділянку.

10 серпня 2006 року ОСОБА_4 , згідно Договору дарування земельної ділянки серія ВЕА № 970729, подарувала ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 0,0091 га розташовану за адресою АДРЕСА_1 , що стало підставою для виготовлення Технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва гаражу (кадастровий номер земельної ділянки: :00:003:0130).

Для складання технічної документації були надані:

- Висновок Виноградівського міського відділу земельних ресурсів від 31.08.2006 р.;

- Висновок відділу містобудування та архітектури Виноградівської РДА від 31.08.2006 р.

План земельної ділянки та звірний кадастровий план земельної ділянки наданої у власність для гаражного будівництва погоджено начальником Виноградівського міського відділу земельних ресурсів.

Технічна документація пройшла державну експертизу, згідно висновку від 27.09.2006 р. № 3563 наданого Закарпатським обласним головним управлінням земельних ресурсів.

Відтак, земельна ділянка загальною площею 0,0091 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на законних підставах перебуває у приватній власності ОСОБА_2 .

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Що стосується позовних вимог КЕВ м.Мукачеве щодо визнання недійсним рішення міської ради, суд звертає увагу на те, що згідно статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування можуть бути визнаними незаконними в судовому порядку тільки з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України.

Таким чином, проаналізувавши земельне законодавство в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення, суд приходить до висновку, що Виноградівська міська рада діяла в межах повноважень встановлених законодавчими та нормативно-правовими актами, у зв`язку з чим рішення тридцять шостої сесії Виноградівської міської ради четвертого скликання від 10 березня 2006 року №1449 «Про надання земельної ділянки для будівництва гаражів» є законним та таким, що прийняте відповідно до вимог чинного на день проведення сесії законодавства України.

Відтак вимоги позивача щодо захисту порушеного права в частині заявлених позовних вимог є недоведеними.

Що стосується позовних вимог КЕВ м.Мукачеве про витребування земельної ділянки, то суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Відповідно до Постанови Вищого господарського суду України від 25.10.2016 року справі № 911/2351/15, суд вирішив залишити без задоволення касаційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області про визнання недійсними рішень Ірпінської міської ради Київської області, визнання недійсними державних актів на право власності на землю та витребування земельних ділянок з незаконного володіння. В своєму рішенні суд висловлює таку позицію: «У випадку скасування рішення органу місцевого самоврядування відбудеться втручання в майнові права відповідача, а в частині визнання недійсним державного акту та забов`язання відповідача повернути земельну ділянку відбудеться непропорційне втручання в ці майнові права».

Правова позиція Європейського суду з прав людини щодо цього питання викладена в рішеннях: «Стреч проти Сполученого Королівства», «Рисовський проти України» та ін., яка полягає в тому що: «Особа, на користь якої органом влади прийняте певне рішення, має повне право розумно очікувати, що якщо місцевий орган влади вважає, що в нього є певна компетенція, то така компетенція дійсно існує, а тому визнання незаконності дій органу влади не повинне змінювати відносин прав власності, які виникли внаслідок дій органу влади».

Відповідно до ч.2 ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державною виключно відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст.153 Земельного кодексу України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Це саме твердження встановлено також в ст. 321 Цивільного кодексу України.

На ствердження своїх позовних вимог позивачем не надано суду технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на військове містечко № НОМЕР_1 , загальною площею земельної ділянки 7,9800 га за адресою: АДРЕСА_1 , де було б чітко визначено межі земельної ділянки. Відповідно позивач не надав суду належних доказів того, що саме земельна ділянка, яка перебуває у власності ОСОБА_2 , розташована за адресою АДРЕСА_1 , входить до складу земель військового містечка № НОМЕР_1 .

У судовому засіданні за участю сторін досліджено висновок експерта №364/04-19 від 10.06.2019 року судової земельно-технічної експертизи, об`єктом дослідження якої була земельна ділянка, яка у державному акті на право користування землею №05 від 15.06.1983 року позначена як «містечко-22», площею 7,98 га, а також земельна ділянка з кадастровим номером :00:003:0130, що належить ОСОБА_2 , та інші об`єкти нерухомості, в тому числі і земельні ділянки, прилеглі до земельної ділянки, яка у державному акті на право користування землею №05 від 15.06.1983 року позначена як «містечко-22» площею 7,98 га.

Експертом встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :00:003:0130, яка належить ОСОБА_2 на правах приватної власності і розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також поруч з нею розташовані земельні ділянки з кадастровими номерами :00:003:1006 та :00:003:0432, не розташовуються на території військового містечка № НОМЕР_1 (колишнє в/м №22, яке на підставі наказу начальника Головного управління розквартирування військ і капітального будівництва №53 від 25.05.1999 року та наказу начальника КЕЧ району №114г/г від 23.11.2001 року «Про проведення перенумерації в/містечок в Мукачівській КЕЧ р-ну» було перенумеровано в в/м №5), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Земельна ділянка з кадастровим номером :00:003:0130, яка належить заявнику даної експертизи ОСОБА_2 на правах приватної власності і розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також поруч з нею розташовані земельні ділянки з кадастровими номерами :00:003:1006 та :00:003:0432, не розташовуються також і на земельній ділянці площею 7,98 га, яка була передбачена в державному акті на право користування землею Мукачівській КЕЧ району ПрикВО і може бути відведена для військового містечка № НОМЕР_1 (колишнє військове містечко-22) із урахуванням усіх розташованих на місцевості нерухомих об`єктів, без завдання їм будь-якої шкоди, та з урахуванням уже фактично сформованих усіх земельних ділянок, тобто таких, що внесені в Публічну кадастрову карту.

Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Підставою звернення до суду з позовом є порушення прав чи охоронюваних законом інтересів особи, яка звертається з таким позовом, при цьому, реалізуючи своє право на судовий захист, позивач визначає зміст свого порушеного права або охоронюваного законом інтересу та обґрунтовує підстави позову, виходячи з власного суб`єктивного уявлення про порушення, невизнання чи оспорювання своїх прав або охоронюваних законом інтересів. При цьому відсутність факту порушення права особи є підставою для відмови в позові, оскільки саме порушене (оспорюване) право та інтерес підлягають захисту.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 911/1506/17 від 13.06.2018 у справі №922/2973/17.

Позивач всупереч вказаним вимогам не надав суду належних, допустимих, достовірних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, порушення відповідачами його права.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, суд оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог КЕВ м.Мукачеве, які заявлені до Виноградівськогої міської ради та ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення міської ради та витребування земельної ділянки.

Керуючись ст.ст.10, 12, 13, 43, 49, 259, 263-265, 268 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог Квартирно-експлуатаційного відділу м.Мукачеве Міністерства Оборони України до Виноградівської міської ради, ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення ради та витребування земельної ділянки - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 12.07.2019 року

ГоловуючийГ. І. Рішко