Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 644/5713/15-ц

провадження № 61-14320св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Харківської області від 05 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Пилипчук Н. П., Гуцал Л. В., Піддубного Р. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2015 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі -

ФОП ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором про надання послуг.

Позовна заява мотивована тим, що 23 листопада 2014 року між

ФОП ОСОБА_1 (виконавець) та ОСОБА_2 (замовник) було укладено договір № 61 про надання інформаційно-консультативних послуг з придбання нерухомого майна. Згідно з підпунктом 1.1. пункту 1 вказаного договору виконавець зобов`язується за замовленням замовника надати послугу з пошуку нерухомості для придбання останньої у власність замовника, а замовник зобов`язується оплатити виконавцю указану послугу. Підпунктом 1.2. пункту 1 вказаного договору сторонами були узгоджені параметри нерухомості, а саме: місцезнаходження - м. Харків , Харківський район ; характеристики - двоповерховий житловий будинок, розташований на приватизованій земельній ділянці, поблизу водоймища.

07 квітня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (батьком замовника) було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,1185 га, за адресою: АДРЕСА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поляковою М. В. за реєстровим № 355; договір купівлі-продажу житлового будинку літ. «Ж-2» з господарськими будівлями та спорудами: гараж літ. «И», огорожа № 1-4, зливна яма № 6, загальною площею 299,6 кв. м, житловою площею 120 кв. м за адресою: АДРЕСА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поляковою М. В. за реєстровим № 356.

Посилаючись на викладене, ФОП ОСОБА_1 просила стягнути з

ОСОБА_2 заборгованість за договором про надання інформаційно-консультативних послуг з придбання нерухомого майна від 23 листопада

2014 року № 61 у розмірі 65812,50 доларів США.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 березня 2016 року у складі судді Горчакової О. І. позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання інформаційно-консультативних послуг з придбання нерухомого майна від 23 листопада 2014 року № 61 у розмірі 65 812,50 доларів США, яка складається з: 37 500 доларів США розмір винагороди за надані послуги; 18 750 доларів США штраф за порушення умов договору; 9 562,50 доларів США пеню за прострочення сплати винагороди за надані послуги, що еквівалентно 1 750 612 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позов підлягає задоволенню, оскільки укладаючи 07 квітня 2015 року договори

купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , та договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 за відсутності виконавця - ФОП ОСОБА_1 , відповідач свідомо порушив умови вказаного договору № 61, укладеного між ним та

ФОП ОСОБА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 , суд першої інстанції вважав встановленим, що 07 квітня 2015 року замовником ОСОБА_2 на довірену особу батька ОСОБА_5 було придбано об`єкт нерухомості (житловий будинок та земельну ділянку за вищезазначеною адресою), який йому для огляду представляла виконавець.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 05 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову

ФОП ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що житловий будинок та земельну ділянку за адресою:

АДРЕСА_4 придбано саме

ОСОБА_2 , що батько останнього - ОСОБА_5 є не самостійним покупцем нерухомого майна, а довіреною особою ОСОБА_2 , який інформацію щодо вказаного об`єкту нерухомості отримав від ОСОБА_2 .

При цьому апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції не надав оцінки доказам, що містяться в матеріалах справи та доводам відповідача про те, що договір купівлі-продажу житлового будинку від 07 квітня

2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено за сприянням товариство з обмеженою відповідальністю «Квартал» (далі -

ТОВ «Квартал»), що встановлено рішенням Апеляційного суду Харківської області від 17 травня 2016 року. Договір купівлі-продажу житлового будинку від 07 квітня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 удаваним у встановленому законом порядку не визнано.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у жовтні 2016 року,

ФОП ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просила рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою ФОП Бєлан В . М.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2017 року справу за позовом

ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором про надання послуг призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У червні 2019 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передану судді-доповідачу Хопті С. Ф.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції прийшов обґрунтованого висновку про те, що оформлення в подальшому права власності на оглянутий об`єкт нерухомості на батька замовника є підставою для оплати наданих ФОП ОСОБА_1 інформаційних послуг та правомірно захистив порушене право позивача шляхом стягнення заборгованості з оплати отриманих інформаційних послуг та штрафних санкцій. Апеляційним судом не було застосовано статтю 526, частину першу статті 628, статтю

629 ЦК України, що призвело до помилкового скасування рішення суду першої інстанції.

Суд першої інстанції правомірно при ухваленні рішення у справі відхилив надані стороною відповідача копії договорів доручення на продаж нерухомості від 04 серпня 2014 року, укладений між ТОВ «Квартал» та ОСОБА_3 та договір про надання послуг від 27 серпня 2014 року, укладений між ТОВ «Квартал» та ОСОБА_5 , квитанцію від 25 серпня

2015 року про часткову у розмірі 10 000 грн оплату ОСОБА_5 послуг як такі, що не відповідають правилу допустимості доказів, встановленому статтею 59 ЦПК України 2004 року.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У грудні 2016 року та у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ОСОБА_2 на касаційну скаргу ФОП ОСОБА_1 у яких він просить касаційну скаргу відхилити, рішення апеляційного суду залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 23 листопада 2014 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір № 61 про надання інформаційно-консультативних послуг з придбання нерухомого майна (а. с. 9, т. 1).

Згідно із підпунктом 1.1. пунктом 1 вказаного договору виконавець зобов`язується за замовленням замовника надати послугу з пошуку нерухомості для придбання останньої у власність замовника, а замовник зобов`язується оплатити виконавцю вказану послугу.

Відповідно до таблиці приймання-передачі інформації (огляду об`єктів нерухомості), яка міститься у вказаному договорі від 23 листопада

2014 року № 61, на виконання умов зазначеного договору, ОСОБА_2 у період з 23 листопада 2014 року по 29 листопада 2014 року було оглянуто дев`ять об`єктів нерухомості, в тому числі житловий будинок, розташований за адресою:

АДРЕСА_4 .

Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно: житловий будинок розташований за адресою:

АДРЕСА_4 літ. «Ж-2» з господарськими будівлями та спорудами: гараж літ. «И», огорожа № 1-4, зливна яма № 6 (індексний номер: 32218481 від 14 січня 2015 року) та витягу з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер: 32218641 від 14 січня 2015 року) належить ОСОБА_3

(а. с. 14, т. 1).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22 травня 2015 року № 37947251, 07 квітня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (батьком ОСОБА_2 ) було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,1185 га, кадастровий номер: НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поляковою М. В. за реєстровим № 355; договір купівлі-продажу житлового будинку літ. «Ж-2» з господарськими будівлями та спорудами: гараж літ. «И», огорожа №1-4, зливна яма № 6, загальною площею 299,6 кв. м, житловою площею 120 кв. м за адресою: АДРЕСА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поляковою М. В. за реєстровим № 356

(а. с. 16, т. 1).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтями 15, 16 ЦК України, статтею 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Відповідно до статті 212 ЦПК України 2004 року суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (стаття 57 ЦПК України 2004 року).

Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов обґрунтованого висновку про те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_4 придбано саме ОСОБА_2 , що його батько -

ОСОБА_5 є не самостійним покупцем нерухомого майна, а довіреною особою ОСОБА_2 , який інформацію щодо вказаного об`єкту нерухомості отримав від ОСОБА_2 , що передбачено пунктами 2.2.4 та 3 вказаного договору від 23 листопада 2014 року.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції не досліджував оригіналів документів, що підтверджують ту обставину, що ОСОБА_5 перебував у договірних відносинах з ТОВ «Квартал» щодо купівлі будинку та земельної ділянки ОСОБА_3 є необґрунтованими, оскільки ці обставини встановлені рішенням Апеляційного суду Харківської області від 17 травня 2016 року та відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року не потребують доказуванню.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції, а зводяться не правильного тлумачення норм процесуального права та до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Отже, рішення суду апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 05 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович