Справа № 522/3473/19
Провадження № 2/522/4891/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАІНИ
04 липня 2019 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси, у складі :
головуючого - судді Науменко А.В.
за участю секретаря Полегенького В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 звернулась з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, посилається на те, що Наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 7 від 10 квітня 2014 року ОСОБА_1 , було прийнято на посаду діловода групи секретного документального забезпечення відділення захисту інформації та криптології військової частини НОМЕР_2 . Про вказане призначення свідчить запис у трудовій книжці.
Вказує, що у подальшому відбулася зміна назви військової частини НОМЕР_2 на військову частину НОМЕР_1 .
10.11.2016 року позивач уклала контракт з Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 Військово-Морських Сил Збройних Сил України ОСОБА_2 про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України на посадах осіб рядового складу.
На підставі припису Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_3 , у термін до 11 листопада 2016 року, позивач вибула у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 для остаточного вивчення і прийняття на військову службу за контрактом на посаду ВОС-901 в Збройні Сили України.
Після отримання вказаного припису, 09 листопада 2016 року ОСОБА_1 надала командиру військової частини НОМЕР_1 заяву з проханням звільнити з посади діловода групи секретного документального забезпечення відділення охорони державної таємниці у зв`язку з призовом на військову службу за контрактом на підставі п.3 ст. 36 Кодексу законів про працю України.
Зазначає, що на підставі цієї заяви наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 193 від 09.11.2016 року її звільнено з займаної посади.

Починаючи з 10 листопада 2016 року по теперішній час, проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на підставі вищевказаного контракту.

Контракт є строковим та діє відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Разом з цим, вважає, що при виданні наказу порушено положення статті 119 КЗпП України та статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в частині збереження за нею місця роботи на час проходження військової служби за контрактом до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, і середнього заробітку у військовій частині НОМЕР_1 .

Просить визнати незаконним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 №193 від 09.11.2016 року про звільнення у зв`язку з призовом на військову службу за контрактом та поновити її на посаді діловода групи секретного документального забезпечення відділення захисту інформації та криптології військової частини НОМЕР_1 .
27.03.2019 року подала заяву про збільшення позовних вимог відповідно до ст. 49 ЦПК України.
В судове засідання з`явився представник позивача, в ході судового розгляду підтримав позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просив суд позов задовольнити, посилаючись на те, що при звільненні позивача були порушені норми трудового законодавства.
Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засідання позов не визнав в повному обсязі, просив відмовити в задоволенні позову, пояснив суду, що вимоги викладені в позовній заяві є безпідставними, необгрунтованими та такими, що не відповідають чинному законодавству. Подав до справи відзив з обгрунтуванням доводів відповідача. Також просив визнати пропущеним строк звернення до суду.
Вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.
Відповідно до статті 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду у тримісячний строк з дня, коли він (вона) дізналися або повинні були дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Судом встановлено, що підставою припинення трудового договору є вступ працівника на військову службу. Відповідно до наданої заяви позивачем (вх.№712 від 09.11.2016 року), було проведено звільнення працівника Збройних Сил України з роботи. Звільненню з цивільної посади діловода групи секретного документального забезпечення відділення охорони державної таємниці військової частини НОМЕР_1 передувало бажання позивача змінити вид діяльності, а саме: 07.10.2016 року командуванням військової частини НОМЕР_1 було розглянуто питання щодо прийняття на військову службу за контрактом солдата запасу ОСОБА_1 та призначено на вакантну посаду відповідального виконавця командування військової частини НОМЕР_1 та направлено клопотання військовому комісару ІНФОРМАЦІЯ_2 (вих.№1021 від 07.10.2016 року). 10.10.2016 року позивач написала заяву військовому комісару Суворовського районного військового комісаріату м. Одеси про прийняття її на військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на посаду відповідального виконавця командування військової частини НОМЕР_1 (номер заяви №102 від 07.11.2016 року). 27.10.2016 року позивач написала заяву про надання щорічної відпустки з 01.11.2016 року на 8 діб та була віддана наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.10.2016 року №184 і вважалась такою, що вибула у щорічну основну відпустку з 01.11.2016 року. В цей період позивач проходила військово-лікарську комісію (довідка військово-лікарської комісії від 07.11.2016 року №2/81). Після повернення з відпустки 09.11.2016 року була написана заява про прибуття з відпустки (вх. №711 від 09.11.2016 року). Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.11.2016 року № 193 підтверджено повернення з відпустки працівника ОСОБА_1 , діловода групи секретного документального забезпечення відділення охорони державної таємниці військової частини НОМЕР_1 . 09.11.2016 року позивач написала заяву про звільнення з посади діловода групи секретного документального забезпечення відділення охорони державної таємниці у зв`язку із призивом на військову службу за контрактом та попросила звільнити її за пунктом 3 статті 36 Кодексу законів про працю (вх. №712 від 09.11.2016 року). 09.11.2016 року позивач отримала припис ІНФОРМАЦІЯ_1 (№2173/ВКП від 09.11.2016 року) вибути у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 для остаточного вивчення і прийняття на військову службу за контрактом. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.11.2016 року№ 193 підтверджено звільнення з роботи працівника ОСОБА_1 , діловода групи секретного документального забезпечення відділення охорони державної таємниці військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку з призивом на військову службу за контрактом. На наступний день, 10.11.2016 року позивачем був написаний рапорт про прийняття у добровільному порядку на військову службу у Збройні Сили України за контрактом до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію на посаду відповідального виконавця командування військової частини НОМЕР_1 (вх. № 715 від 10.11.2016 року). На підставі даного рапорту наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 10.11.2016 року №12-РС з рядовим запасу ОСОБА_1 , відповідно до статей 20 та 23 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, пункту 18 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України строком до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, прийнято в добровільному порядку на військову службу за контрактом осіб рядового складу і призначено відповідальним виконавцем командування військової частини НОМЕР_1 з присвоєнням військового звання матрос. Рапортом (вх. № 716 від 10.11.2016 року) позивач доповіла, що справи та посаду відповідального виконавця командування прийняла, до виконання приступила.
Суд вбачає, що на підставі вищевказаного рапорту, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.11.2016 року № 194 матроса ОСОБА_1 з 10.11.2016 року допущено до виконання службових обов`язків за посадою.
Таким чином, військова служба за контрактом осіб рядового складу та військова служба за контрактом осіб сержантського та старшинського складу є окремим видом військової служби та ніяк не належить до строкової військової служби та військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Тому суд приходить до висновку, що оскільки позивач не була призвана та мобілізована на військову службу, а добровільно уклала контракт на проходження військової служби та взяла на себе зобов`язання, передбачені контрактом - гарантії, передбачені ч.3 ст. 119 КЗпП, до неї не застосовуються.

За таких умов позовні вимоги щодо поновлення на роботі задоволенню не підлягають, тому як позивач була звільнена на законних підставах.
Позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимоги щодо поновлення на роботі, а тому самостійного обґрунтування судом мотивів залишення їх без задоволення не потребують.
Також суд вказує, що позивач звернулась за захистом свого права на можливе збереження місця роботи на час проходження військової служби за контрактом та середнього заробітку, обравши не належний спосіб захисту, який не відповідає виниклим правовідносинам.
Так як позивач є звільненим від сплати судового збору щодо усіх заявлених ним позовних вимог, відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати мають бути віднесені на рахунок держави.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76,77, 141, 259, 263, 264, 265, 268,272,273 ЦПК України, -
У Х В А Л И В:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.
Повний текст рішення виготовлений 12 липня 2019 року.

Суддя А.В. Науменко

04.07.19