Єдиний унікальний номер 240/520/18 Номер провадження 22-ц/804/1709/19
Єдиний унікальний номер 240/520/18
Номер провадження 22-ц/804/1709/19
Головуючий у 1 інстанції Щербак Ю.В.
Доповідач Агєєв О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.

суддів Космачевської Т.В., Санікової О.С.

за участю секретаря судового засідання Самойленко Г.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду м.Бахмут цивільну справу №240/520/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 01 квітня 2019 року (суддя Щербак Ю.В.), ухваленого в приміщенні суду в м.Олександрівка Донецької області, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Олександрівського районного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що у серпні 2015 року вона придбала квартиру за адресою АДРЕСА_1 , яку разом із чоловіком ОСОБА_3 облаштовувала побутовою технікою та меблями за кошти позивача.

16 жовтня 2015 року її чоловік за товарним чеком № ЭЛ032993 в магазині «Элма-Сервис» за договором купівлі-продажу придбав холодильник «Атлант 6024-100» вартістю 9674 грн.; в магазині «COMFY» за договором купівлі-продажу телевізора «PHILIPS плоскопанельний ТВ 37`-42`» сплатив кошти в сумі 7709,01 грн/

19 грудня 2015 року ОСОБА_3 за дорученням позивача в магазині «Элма-Сервис» за договором купівлі-продажу придбав пральну машину «LG F 1096SD3» вартістю 10099 грн., що підтверджено товарним чеком № ЭЛ042209.

Зазначала, що з часу передачі майна за договорами купівлі-продажу вона набула право власності на зазначену побутову техніку відповідно до ст. 317 ЦК України.

Спірне майно було доставлено у квартиру позивача та надано у користування сину ОСОБА_4 та його дружині відповідачу ОСОБА_2 на час їх проживання в квартирі.

15 липня 2018 року позивач навідалася у свою квартиру та виявила, що придбана нею побутова техніка: пральна машина, холодильник та телевізор відсутні. ОСОБА_4 був присутній під час відвідування квартири, та пояснив, що вирішив розірвати шлюб з відповідачем і запропонував їй звільнити квартиру, забравши своє майно. Відповідач вивезла і утримує у себе побутову техніку позивачки. Позивач зазначила, що даний факт відповідачем не заперечується та мотивований помстою за ініціювання процесу розірвання шлюбу ОСОБА_4 .

Просила зобов`язати відповідача ОСОБА_2 повернути належну позивачу побутову техніку: холодильник «Атлант6024-100», вартістю 9674 грн., телевізор «PHILIPS плоскопанельний ТВ 37`- 42`», вартістю 7709,01 грн., пральну машину «LG F 1096SD3», вартістю 10099 грн.

Рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 01 квітня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю.

Відповідач не погодився з даним рішенням суду першої інстанції та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення, ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

Зокрема, судом першої інстанції не встановлено ким саме та де було придбано холодильник «Атлант6024-100». В оскаржуваному рішенні зазначено, що пральна машина «LG F 1096SD3» була придбана на картку клієнта магазину ОСОБА_3 , проте в судовому засіданні він пояснив, що не розраховувався карткою за придбання техніки.

Пославшись на ст.61 СК України зазначила, що в судовому засіданні встановлено, що придбання спірного майна відбувалось в період шлюбу відповідача з сином позивача ОСОБА_4 , зазначене майно знаходилось у фактичному користування подружжя, але суд не вказав, що спірне майно придбалось саме ОСОБА_4 та відповідачем.

Також вважає, що судом не досліджено постанову старшого слідчого СВ Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області про закриття кримінального провадження №0002289 від 06 лютого 2019 року, зі змісту якої вбачається, що в ході досудового слідства було встановлено, що вказане майно належить саме відповідачу ОСОБА_2 та її чоловіку ОСОБА_4 , в зв`язку з чим кримінальне провадження закрито через відсутність складу кримінального правопорушення. Позивач вищевказану постанову не оскаржив.

Представником позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає що доводи скарги є безпідставними, а в мотивувальній частині рішення суду викладені всі обґрунтування, які доведені в судовому засіданні і відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні апеляційного суду заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили її відхилити, рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено право власності на спірне майно, що підтверджується товарними чеками та поясненнями свідків, а відповідач заволодів цим майном без достатніх правових підстав, тому відповідно до ст.ст.388, 400 ЦК України відповідач зобов`язана повернути позивачу спірне майно.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджено витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.10).

За витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_3 - чоловік позивачки (а.с.124).

За товарним чеком № ЄЛ032993 від 16 жовтня 2015 року в магазині «Элма-Сервис» було придбано холодильник «Атлант 6024-100» , вартістю 9574 грн. з доставкою за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.11).

Сторони заявили, що в квартирі, де проживала відповідачка з чоловіком, проводився ремонт, отже, тимчасово техніка була доставлена в іншу квартиру.

За товарним чеком № ЭЛ042209 в магазині «Элма-Сервис» було придбано пральну машину «LG F 1096SD3», вартістю 10099 грн. (а.с.11). Вказаний товар придбано на дисконтну картку клієнта магазина - ОСОБА_3 (а.с.123).

Придбання телевізора «PHILIPS плоско панельний ТВ 37`-42`», вартістю 7709,01 грн., підтверджено товарним чеком від 16 жовтня 2015 року.

Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України в постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, розглядаючи спори щодо витребування майна із чужого незаконного володіння, суди під час їх розгляду мають встановити всі юридичні факти, визначені статтями 387 та 388 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зокрема: чи набуто майно з відповідних правових підстав, чи підстави набуття майна є законними, чи набувач майна є добросовісним набувачем тощо.

Згідно частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно частин 1, 2 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За положеннями частин 1, 2 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно показань свідка ОСОБА_6 , наданого ним у судовому засіданні суду першої інстанції, будучи попередженим про кримінальну відповідальність згідно ст.ст.384, 385 КК України, спірне майно зі спільного помешкання було вивезено саме відповідачем по справі. Аналогічні покази він надав будучи допитаним в ході досудового слідства по провадженню за заявою позивача, що підтверджується постановою про закриття кримінального провадження (а.с.154).

За частиною 1 статті 397 ЦК України визначено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе.

Відповідно до частини 1 статті 400 ЦК України, недобросовісний володілець зобов`язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна.

На підтвердження права власності на спірне майно позивачем надано суду товарні чеки на придбання зазначеного майна та допитано свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , які підтвердили, що спірне майно придбалось за кошти позивача ОСОБА_1 ..

Належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень які б спростовували вказані, встановлені судом першої інстанції обставини, відповідачем та її представником суду не надано.

Посилання відповідача ОСОБА_2 на те, що пральна машина «LG F 1096SD3» була придбана карткою клієнта ОСОБА_3 , спростовуються наданими останнім, допитаним у якості свідка в судовому засіданні поясненнями, в яких ОСОБА_3 заперечував даний факт. Пояснення даного свідка також підтверджуються іншими даними, що містяться в матеріалах справи.

Зокрема, як вбачається з товарного чеку № ЭЛ042209 від 19.12.2015 року на суму 10099 гривень, оплату за товар здійснено готівкою, а картка, на яку посилається відповідач ОСОБА_2 , є карткою клієнта магазину «Элма-Сервис» № НОМЕР_1 , яка видана на ім`я ОСОБА_3 (а.с.123).

До вказаного висновку дійшов суд першої інстанції, і з ним погоджується колегія суддів суду апеляційної інстанції.

Доводи щодо не встановлення судом місця та часу придбання холодильника, спростовуються змістом оскаржуваного рішення, в якому зазначено, що за товарним чеком № ЄЛ032993 від 16 жовтня 2015 року в магазині «Элма-Сервис» було придбано холодильник «Атлант 6024-100», вартістю 9574 грн. з доставкою за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.11).

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_3 - чоловік позивачки (а.с.124).

Крім того, факт придбання спірного майна позивачем ОСОБА_1 та її чоловіком ОСОБА_3 підтверджується показаннями свідка ОСОБА_7 Розписка про те, що свідок попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань, згідно ст.ст.384, 385 КК України, наявна в матеріалах справи (а.с.92).

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на норми статті 61, 62 СК України є необгрунтованими у зв`язку з наступним.

Статтею 61 СК України визначено об`єкти права спільної власності. Згідно частин 1, 2 статті 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналізуючи положення статті 61, 62 СК України апеляційний суд зазначає, що вказані положення передбачають наявність права власності одного з подружжя на спірне майно, і лише потім, у разі спору, можливість визнання за рішенням суду такого майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як на підтвердження своїх доводів відповідач посилається на постанову старшого слідчого СВ Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області від 06 лютого 2019 року, якою кримінальне провадження №0002289 від 16.07.2018 року закрито.

Зокрема, в зазначеній постанові вказано, що є підстави вважати, що спірне майно належить подружжю, тому зазначені цивільно-правові відносини не належать до компетенції поліції і підлягають вирішенню в судовому порядку.

Підстави звільнення від доказування визначені статтею 82 ЦПК України.

Згідно статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку.

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Обставини, встановлені рішенням третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, підлягають доказуванню в загальному порядку при розгляді справи судом.

Таким чином, постанова про закриття кримінального провадження від 06.02.2019 року, на яку посилається позивач, не є підтвердженням права власності на спірне майно подружжя, або одного з подружжя, згідно процесуального та матеріального закону.

Разом з тим, відповідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

За положеннями статтей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до приписів статтей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Доказів на підтвердження права власності на спірне майно відповідачем ОСОБА_2 суду не надано. З відповідним позовом ОСОБА_2 до суду не зверталась.

Таким чином, аргументи апеляційної скарги, які зводяться до переоцінки доказів по справі, та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, які тягнуть скасування рішення суду першої інстанції, що в свою чергу, згідно ст.375 ЦПК України, є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Відповідно до ст.382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення без змін, з врахуванням п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір не стягується, оскільки він сплачений при поданні апеляційної скарги відповідачем ОСОБА_2 .

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 01 квітня 2019 року залишити без задоволення.

Рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 01 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.В. Агєєв

Судді: Т.В. Космачевська

О.С. Санікова

Повний текст судового рішення складено 18 липня 2019 року.

Головуючий О.В. Агєєв