Справа № 307/3033/14-ц
Провадження № 2/307/20/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2019 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Бобрушко В.І., при секретарі Ільницькій О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , де третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Калинівська сільська рада про визнання об`єкту незавершеного будівництва спільною сумісною власністю,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , де третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Калинівська сільська рада про визнання об`єкту незавершеного будівництва спільною сумісною власністю. В позовній заяві зазначив, що з відповідачкою ОСОБА_2 він одружився 26 січня 1999 року. Від спільного шлюбу в них народилося двоє дітей син ОСОБА_8 , 1999 року народження та син ОСОБА_9 , 2004 року народження. Шлюб з ініціативи відповідачки був розірваний Тячівським районним судом у 2009 році. Перебуваючи у шлюбі ними був збудований будинок, який розташований в АДРЕСА_1 . Житловий будинок не являється самочинним будівництвом, оскільки є рішення Калинівської сільської ради від 21 червня 2005 року про надання йому та відповідачці земельної ділянки у приватну власність, є технічні документи на будівництво житлового будинку, а також житловий будинок закінчений будівництвом, про що свідчить технічний паспорт, так як про незакінчений будівництвом житловий будинок бюро технічної інвентаризації видає довідку. Оскільки на житловий будинок документи оформлені на нього та на відповідачку, він не може житловий будинок зареєструвати у Державному реєстрі речових прав без її на це згоди. Такої згоди відповідачка йому не дає, бо вона переслідує мету, щоб він платив аліменти на дітей і окрім того, вона із дітьми проживала у житловому будинку, оскільки із житлового будинку він пішов проживати до своїх батьків. Він має намір свою долю, що належить йому у житловому будинку, віддати дітям в рахунок аліментів, але для того їм необхідно оформити технічні документи на земельну ділянку, але відповідачка відмовляється їх оформляти, а без неї він цього зробити не може. Відповідачка, роблячи йому перешкоди в оформленні технічних документів на земельну ділянку, що стане підставою для реєстрації житлового будинку, не визнає той факт, що житловий будинок належить не тільки їй одній, але і йому теж, а тому він вимушений звернутися до суду. В заяві про уточнення позовних вимог представник зазначив, що спірний об`єкт є незавершеним будівництвом, який збудовано за час шлюбу за спільні кошти подружжя та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, будівництво його закінчено і він фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, але не приймається до експлуатації і право власності на нього не оформлюється з вини відповідачки, а тому позивач позбавлений можливості реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу майна.

З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить суд визнати об`єкт незавершеного будівництва, який розташований в АДРЕСА_1, спільною сумісною власністю його та ОСОБА_2 , частки в якому кожного з них складають по Ѕ частині.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на викладені в позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог обставини та просить позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та пояснив, що між сторонами було укладено шлюб 26.01.1999 року, який в подальшому розірвано. Сторони отримали документ на будівництво спірного житлового будинку, але після розірвання шлюбу позивач з відповідачкою не проживали. Будинок будувала позивачка та її батько, який працював на цегляному заводі в с. Ганичі. В документах зазначена готовність будинку сімдесят відсотків. Жінка з дітьми проживає в будинку батька. Даний позов позивачем заявлено з тих підстав, що відповідачка звернулася з позовом до суду про стягнення з позивача аліментів. Просить в задоволенні позову відмовити.

Представник Калинівської сільської ради в судове засідання не з`явився, так як надіслав до суду заяву в якій просить провести розгляд справи у його відсутності, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що згідно рішення Калинівської сільської ради від 21 червня 2005 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,070 га та надано дозвіл на будівництво житлового будинку в АДРЕСА_1 Т.1 а.с.8-10).

Згідно технічних матеріалів по виготовленню державних актів на право приватної власності на землю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перенесено в натуру земельну ділянку, надану для індивідуального будівництва, площею 0,07 га. в АДРЕСА_1 , погоджено межі земельної ділянки (Т.1 а.с.11-18).

Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого на замовлення ОСОБА_1 станом 26 травня 2014 року, загальна площа будинку становить 125,4 кв.м., житлова площа - 52,40 кв.м. (Т.1 а.с.19-25)

В довідці виконкому Калинівської сільської ради від 02.10.2014 року за №2793 зазначено, що згідно запису погосподарської книги №45, особовий рахунок № НОМЕР_1 власником житлового будинку по АДРЕСА_1 , являються ОСОБА_1 , 1976 року народження, та ОСОБА_2 , 1977 року народження (Т.1 а.с.39).

Довідкою Тячівського районного підприємства технічної інвентаризації №20 від 15.05.2009 року стверджується, що незакінчене будівництво житлового будинку в АДРЕСА_1 (розміри 9,00х9,15, площа забудови 91,5 кв.м.) має відсоток готовності 72% станом на 17.04.2009 року, право власності на вказане нерухоме майно в Тячівському районному підприємстві технічної інвентаризації не зареєстровано (Т.1 а.с.40).

10 лютого 2009 року шлюб між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (Т.1 а.с.41).

Довідкою виконкому Калинівської сільської ради №2130 від 25.07.2017 року стверджується, що ОСОБА_7 , 1948 року народження, мешканець АДРЕСА_1 , згідно запису погосподарської книги №45 та згідно земельно-облікових документів Калинівської сільської ради дійсно являється землекористувачем земельної ділянки площею 0,68 га за адресою АДРЕСА_1 (Т.2 а.с.26).

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 29.05.2018 року за №300 ступінь готовності незавершеного будівництвом житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 на день проведення дослідження становить 95 %. Ринкова вартість житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 становить 730404,8 гривень. Експертом пропонується варіант розподілу житлового будинку під літ «А», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до часток співвласників Ѕ та Ѕ, а саме: першому співвласнику - перший поверх: коридор - 9,6 кв.м., їдальня - 15,3 кв.м., кухня - 7,6 кв.м., санвузол - 5,0 кв.м., житлова кімната - 17,1 кв., разом - 54,6 кв.м., другому співвласнику - перший поверх: комора - 5,7 кв.м., разом 5,7 кв.м., другий поверх: коридор: - 8,4 кв.м., житлова кімната - 17,4 кв.м., кухня - 9,8 кв.м., санвузол -5,0 кв.м., житлова кімната 17,9 кв.м., комора - 6,2 кв.м., разом - 64,7 кв.м., всього 70,4 кв.м. Отже, при реальному розподілі житлового будинку другий співвласник повинен виплатити у користь першого співвласника грошову компенсацію в розмірі 46014,3 гривень. Виходячи з вищенаведеного варіанту реального розподілу житлового будинку другий співвласник повинен виплатити у користь першого співвласника грошову компенсацію в розмірі 46014,3 гривень. Вартість Ѕ частини спірного будинку №94«б» виходячи з 72 % його готовності станом на 15 травня 2009 року могла б становити - 95839,4 гривень (Т.2 а.с.61-80).

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що його донька перебувала з позивачем у шлюбі. Після одруження сторони проживали в його будинку дев`ять років. Від даного шлюбу в них народилось двоє дітей. Він працював на цегельному заводі в с. Ганичі і на перший поверх будинку він дав цеглу. Батько відповідача з старої будівлі надав матеріали на інший поверх. Позивач залишив сім`ю і більше нічого не добудовував, був оброблений перший поверх. На даний час донька живе в недобудованому будинку. До розірвання шлюбу позивач брав участь у будівництві. Після того як позивач пішов з сім`ї донька доробляла будинок. Його будинок побудований в 1973 році, а будинок доньки будувався в 2004 році.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 328 ЦК України, передбачено, що фізична або юридична особа може набути право власності на підставах, що не заборонені законом.

Нормами частин 1, 3 статті 355 ЦК України визначено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

В п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного Суду України зазначив, що вирішуючи спори між подружжям про майно, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Положеннями ч.1 ст. 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

В ч.2 цієї ж статті зазначено, що розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 370 ЦК України передбачено, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

За змістом ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною 1 ст. 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

У ЦК України крім понять нерухомість, нерухоме майно, об`єкт нерухомого майна (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: об`єкт незавершеного будівництва (стаття 331), об`єкт будівництва (статті 876, 877, 879-881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в період зареєстрованого шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до 10 лютого 2009 року за спільні кошти проводилося будівництво житлового будинку в АДРЕСА_1 , а тому даний об`єкт незавершеного будівництва є їх спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно доч.2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Частиною 3 ст.331 ЦК України передбачено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Таким чином, з вищевикладеного можна зробити висновок про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. При цьому суд може визнати право на частину об`єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін.

Під час розгляду справи судом встановлено спільне будівництво ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житлового будинку в АДРЕСА_1 , в період їхнього перебування у шлюбі і який на момент розірвання їх шлюбу мав 72% готовності,

Також встановлено, що після розірвання шлюбу відповідачка ОСОБА_2 самостійно продовжила будівництво вказаного будинку і станом на 29 травня 2018 року стан готовності спірного будинку склав 95%.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінивши в сукупності зібрані по справі наведені докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково та визнати об`єкт незавершеного будівництва, який розташований в АДРЕСА_1, спільною сумісною власністю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Калини, Тячівського району, Закарпатської області, України, та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Калини, Тячівського району, Закарпатської області, України, частка в якому ОСОБА_1 складає 36/95 об`єкту незавершеного будівництва, який розташований в АДРЕСА_1, а частка ОСОБА_2 - 59/95 об`єкту незавершеного будівництва, який розташований в АДРЕСА_1, а в решті позову відмовити.

Судові витрати в частині сплати судового збору слід розділити між сторонами.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 81, 209, 223, 263, 265 ЦПК України, ст..ст.60, 61, 63, 68, 70, 71 СК України, ст.ст.319, 321. 328, 331, 368, 370 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати об`єкт незавершеного будівництва, який розташований в АДРЕСА_1, спільною сумісною власністю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Калини, Тячівського району, Закарпатської області, України, та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Калини, Тячівського району, Закарпатської області, України, частка в якому ОСОБА_1 складає 36/95 об`єкту незавершеного будівництва, який розташований в АДРЕСА_1, а частка ОСОБА_2 - 59/95 об`єкту незавершеного будівництва, який розташований в АДРЕСА_1.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Калини, Тячівського району, Закарпатської області, України на користь ОСОБА_1 1179 гривень сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду в 30-денний строк з дня його проголошення (складання), при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу 13 «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Відомості про учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_3 , України.

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка та мешканка АДРЕСА_1

Третя особа - Калинівська сільська рада, адреса с. Калини, вул. Леніна, 149, Тячівського району, Закарпатської області, України.

Повний текст рішення складено 8 липня 2019 року.

Головуючий : В.І.Бобрушко