ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/3020/19
Провадження № 2-к/362/3/19
У Х В А Л А

27.06.2019 року суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області Лебідь-Гавенко Г.М., розглянувши клопотання ОСОБА_1 про визнання та дозвіл на примусове виконання на території України рішення Білоруського суду від 20 травня 2015 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року Головним територіальним управлінням юстиції у Київській області було направлено до суду клопотання ОСОБА_1 про визнання та дозвіл на примусове виконання на території України рішення Білоруського суду від 20 травня 2015 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 .

Дослідивши матеріали клопотання суд вважає, що воно підлягає залишенню без розгляду та поверненню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 51 Конвенції «Про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах», підписаної країнами-учасницями СНД у м. Мінську 22 січня 1993 року, ратифікованої 11 листопада 1994 року, передбачено, що кожна з договірних сторін на умовах, передбачених цією Конвенцією, визнає і виконує наступні рішення, винесені на територіях інших Договірних Сторін: а) рішення установ юстиції по цивільних і сімейних справах, включаючи затверджені судом мирові угоди по таких справах і нотаріальні акти у відношенні грошових зобов`язань (далі - рішень); б) рішення судів по кримінальних справах про відшкодування збитку.

У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 53 Конвенції «Про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах» від 22 січня 1993 року - клопотання про дозвіл примусового виконання рішення подається в компетентний суд Договірної Сторони, де рішення підлягає виконанню. Воно може бути подано й у суд, що виніс рішення в справі в першій інстанції. Цей суд направляє клопотання судові, компетентному винести рішення по клопотанню. До клопотання про дозвіл примусового виконання рішення додаються: а) рішення або його засвідчена копія, а також офіційний документ про те, що рішення набуло законної сили і підлягає виконанню або про те, що воно підлягає виконанню до набуття законної сили, якщо це не випливає із самого рішення; б) документ, з якого випливає, що сторона, проти якої було винесене рішення, що не прийняла участі в процесі, була в належному порядку і вчасно викликана в суд, а у випадку її процесуальної недієздатності була належним чином представлена; в) документ, що підтверджує часткове виконання рішення на момент його пересилання; г) документ, що підтверджує угоду сторін, по справах договірної підсудності.

Згідно зі ст. 54 вище зазначеної Конвенції, клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішень, передбачених у статті 51, розглядаються судами Договірної Сторони, на території якої повинне бути здійснене примусове виконання. Суд, що розглядає клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішення, обмежується встановленням того, що умови, передбачені цією Конвенцією, дотримані. У випадку, якщо умови дотримані, суд виносить рішення про примусове виконання. Порядок примусового виконання визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої повинне бути здійснене примусове виконання.

Статтею 55 Конвенції «Про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах» від 22 січня 1993 року, передбачено, що у визнанні передбачених статтею 52 рішень і у видачі дозволу на примусове виконання може бути відмовлено у випадках, якщо: а) відповідно до законодавства Договірної Сторони, на території якої винесене рішення, воно не набуло законної сили або не підлягає виконанню, за винятком випадків, коли рішення підлягає виконанню до набуття законної сили; б) відповідач не прийняв участі в процесі внаслідок того, що йому або його уповноваженому не був вчасно і належно вручений виклик до суду; в) у справі між тими ж сторонами, про той же предмет і по тій же підставі на території Договірної Сторони, де повинно бути визнане і виконане рішення, було вже раніше винесене рішення, що вступило в законну силу, або мається визнане рішення суду третьої держави, або якщо установою цієї Договірної Сторони було раніше порушено провадження по даній справі; г) відповідно до положень цієї Конвенції, а у випадках, не передбачених нею, відповідно до законодавства Договірної Сторони, на території якої рішення повинно бути визнане і виконане, справа відноситься до виняткової компетенції її установи; д) відсутній документ, що підтверджує угоду сторін у справі договірної підсудності; е) минув термін давності примусового виконання, передбачений законодавством Договірної Сторони, суд якої виконує доручення.

Відповідно до ч. 3 ст. 462 ЦПК України, рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Відповідно до ст. 463 ЦПК України, рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.

За правилами ч.1, ч.2 ст.466 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається у письмовій формі і повинно містити: 1) ім`я (найменування) особи, що подає клопотання, зазначення її місця проживання (перебування) або місцезнаходження; 2) ім`я (найменування) боржника, зазначення його місця проживання (перебування), його місцезнаходження чи місцезнаходження його майна в Україні; 3) мотиви подання клопотання. До клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частина 3 статті 466 ЦПК України передбачає - якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, не визначено перелік документів, що мають додаватися до клопотання, або за відсутності такого договору, до клопотання додаються такі документи: 1) засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про примусове виконання якого подається клопотання; 2) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили (якщо це не зазначено в самому рішенні); 3) документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи; 4) документ, що визначає, в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню (якщо воно вже виконувалося раніше); 5) документ, що посвідчує повноваження представника (якщо клопотання подається представником); 6) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами України.

Рішенням Ленінського районного суду міста Гродно Республіки Білорусь від 20 травня 2015 року стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Василькова Київської області, на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти в розмірі 25 відсотків доходу чи іншого доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків мінімального бюджету прожиткового мінімуму в середньому на душу населення, рпочинаючи з 18 лютого 2015 року і до досягнення повноліття.

Відповідно до довідки заступника голови суду Ленінського району міста Гродно Бовсук А.І ОСОБА_5 рішення Ленінського районного суду міста Гродно Республіки Білорусь від 20 травня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів набрало законної сили 02 червня 2015 року та підлягає виконанню.

Враховуючи вищезазначене, та те що рішення Ленінського районного суду міста Гродно Республіки Білорусь від 20 травня 2015 року набрало законної сили 02 червня 2015 року, тобто кінцевий термін пред`явлення вищевказаного рішення до примусового виконання, сплинув ще 02 червня 2018 року, а ОСОБА_1 звернулась до суду з клопотанням тільки 15 квітня 2019 року, даних про те, що даний строк переривався, суду не надано, а отже заявником порушено строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання передбачений ст. 463 ЦПК України.

Суд, встановивши, що клопотання і документи, що додаються до нього, не оформлено відповідно до вимог, передбачених цією главою, або до клопотання не додано всі перелічені документи, залишає його без розгляду та повертає клопотання разом з документами, що додані до нього, особі, яка його подала, що передбачено ч.4ст.466 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 465-466 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Клопотання ОСОБА_1 про визнання та дозвіл на примусове виконання на території України рішення Білоруського суду від 20 травня 2015 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області протягом 15 днів з моменту її підписання шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Васильківський міськрайонний суд Київської області.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко