Справа № 523/5984/19
Провадження №2/523/3050/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" липня 2019 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого судді Малиновського О.М.,

за участю секретаря Шевчук М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 15, в м. Одеса, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 просить суд розірвати укладений між ним та відповідачем шлюб, посилаючись на те, що спільне проживання неможливе через складні взаємини, а внаслідок до взаємного відчуження і втрати поваги один до одного, крім того, позивач і відповідач спільне господарство не ведуть, подружні відносини не підтримують. Відповідач відмовляється від розірвання шлюбу в добровільному порядку. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

Позивач в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Додатково позивач направив заяву в якій наполягає на розірванні шлюбу та просить не надавати строк для примирення.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась без поважних на те причин. Про час та місце розгляду справи була сповіщена належним чином. До суду направила клопотання в якому просить надати строк для примирення посилаючись на відсутність підстав для розірвання шлюбу.

30 травня 2019р. ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначений розгляд справи по суті за участю сторін.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Так, відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має в сім`ї рівні права та обов`язки.

За змістом ст. ст. 24 ч. 1, 104 ч. 2, 110 ч. 1, 112 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання.

За правилами ст. ст. 110, 114 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.

Матеріалами справи встановлено, що сторони 12 липня 2013р. уклали шлюб. Від сумісного шлюбу у сторін малолітніх або неповнолітніх дітей немає. Згідно представленої копії заяви, сторони по справі 07 березня 2019р. звертались до відділу ДРАЦС зі спільною заявою про розірвання шлюбу, державна реєстрація якого була призначена на 08 квітня 2019р. Втім, в призначений час відповідач до відділу не з`явилась, шлюб в добровільному порядку не був розірваний, що стало підставою для звернення ОСОБА_1 з даним позовом до суду.

Вирішуючи питання по суті, суд вважає, що сім`я існує формально, подальше збереження сім`ї неможливо, оскільки шлюб між позивачем та відповідачем розпався та носить формальний характер. Позивач стверджує, що шлюбні відносини та спільне господарство він та відповідач не підтримують, він не бажає миритися з дружиною і наполягає на розірванні шлюбу. Відтак, збереження сім`ї є неможливим та суперечить їх інтересам. Виходячи з принципу добровільності шлюбу, суд не може примусити ОСОБА_1 зберегти шлюб. З боку відповідача суду не надано жодного доказу який би спростовував доводи зазначені позивачем у позовній заяві.

Що стосується клопотання відповідача про надання строку на примирення то слід зазначити наступне.

Згідно з ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Розірвання шлюбу в судовому порядку без згоди одного з подружжя на розлучення пояснюється бажанням одного з подружжя зберегти шлюб. Зі змісту ст. 111 СК України вбачається, що суду надається право вживати заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. При цьому стаття не визначає які саме заходи і в якому порядку повинен застосувати суд для примирення подружжя. Проте, суд при оцінці причин розлучення може керуватися тільки об`єктивними критеріями, але застосовувати ці критерії необхідно до конкретної подружньої пари. У випадку виникнення у суду сумнівів стосовно того, чи дійсно подальше спільне подружнє життя неможливе, він повинен використати надану законом можливість відкласти розгляд справи та надати подружжю строк для примирення.

Надане з боку відповідача клопотання носить формальний характер, в заяві не зазначені конкретні обставини з якими ОСОБА_2 пов`язує необхідність у наданні строку для примирення. Відповідач не обґрунтовує, що змінилось в їх сімейних відносинах в бік поліпшення, починаючи з часу їх спільного звернення до відділу ДРАЦС для розірвання шлюбу, які кроки вона запроваджувала для збереження сім`ї та ставлення до цього ОСОБА_1 . За таких обставин, надання строку для примирення буде носити формальний підхід, що є недопустимим.

На підставі викладеного, з урахуванням норм права, які регулюють виниклі між сторонами правовідносини, суд дійшов висновку, що пред`явлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 768,40грн.

На підставі ст.ст. 110-112 СК України, керуючись ст. ст.12,13,76,141,200,206,259, 263-265,268 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

Шлюб зареєстрований 12 липня 2013р. у відділі ДРАЦС у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №984, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Після набрання рішенням суду законної сили копію рішення суду направити до Суворовського районного у м. Одесі відділу державної РАЦС Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду, через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 10 липня 2019р.

Суддя