КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/2465/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Шахової О.В.

за участю секретаря судового засідання Голопапи Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Голосіївського районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Колдіної О.О. 17 жовтня 2018 року,

у справі за позовом першого заступника керівника Київської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 , Департаменту з питань реєстрації Київської міської державної адміністрації, треті особи: Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація, Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва" про витребування майна та скасування державної реєстрації,-

встановив:

В червні 2017 року прокуратура в інтересах Київської міської ради звернулась до суду з позовом про:

- витребування від ОСОБА_1 на користь територіальної громади в особи Київської міської ради групи нежитлових приміщень №39 (з №1 по №24) в літ."А", загальною площею 291,40 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №31138394 від 29 серпня 2016 року, відповідно до якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право власності на групу нежитлових приміщень №39 (з №1 по №24) в літ."А", загальною площею 291,40 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

Вимоги обґрунтовує тим, що зазначені нежитлові приміщення розташовані в житловому будинку АДРЕСА_1 , який належить Київській міській раді згідно із рішенням від 02 грудня 2010 року №284/5096 "Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва".

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 10 грудня 2010 року №1112 "Про питання організації управління районами в місті Києві" будівля передана до сфери управління Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації.

Розпорядженням Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 25 червня 2011 року №489 "Про передачу нежитлових будівель та приміщень комунальної власності підприємству Голосіївського району в м.Києві "Розрахунковий центр "Голосієво" приміщення закріплено на праві господарського відання без права розпорядження за КП "Розрахунковий центр "Голосієво".

Рішенням Київської міської ради від 09 жовтня 2014 року №270/270 "Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва" та розпорядженням Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 19 лютого 2015 року №95 "Про організаційно-правові заходи реорганізації комунального підприємства Голосіївського району в м.Києві "Розрахунковий центр "Голосієво" балансоутримувачем комунального майна територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управління Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації є КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва".

Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація листом від 21 березня 2017 року №100-4936 повідомила прокуратуру про захоплення спірних приміщень та про те, що будь-яких рішень стосовно їх відчуження не приймалось.

Прокуратура вважає, що зазначений договір не є підставою для набуття приміщень у власність, оскільки комунальне майно не було приватизовано, не було предметом оренди не могло бути об`єктом продажу з огляду на наступне.

Зазначені приміщення ОСОБА_1 набула у власність на підставі Договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, укладеного 29 серпня 2016 року з ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 , в свою чергу, набув приміщення у власність на підставі Договору купівлі-продажу, що укладений 22 травня 2008 року з ОСОБА_4 та був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є. і зареєстрований в реєстрі за №3705.

В свою чергу, ОСОБА_4 приміщення, згідно договору, належали на підставі Договору купівлі-продажу нежилих приміщень, що посвідчений 27 вересня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біляєвим В.О. та зареєстрований в реєстрі за №2811, дублікат якого виданий цим нотаріусом 16 січня 2008 року за реєстровим №41.

Водночас, приватний нотаріус Єгорова М.Є. договір не посвідчувала, в реєстрі за №3705 значиться інша нотаріальна дія (довіреність). Нотаріальний бланк ВКК№272157, на якому нібито вчинено договір, використано для договору купівлі-продажу між іншими особами та щодо іншого об`єкту.

Приватний нотаріус Біляєв В.О. договір також не посвідчував та його дублікат не видавав.

КП Київським міським БТІ довідка від 25 серпня 2016 року №24454 щодо реєстрації права власності спірних приміщень за ОСОБА_3 не видавалась.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2018 року позовні вимоги задоволено, вирішено:

Витребувати у ОСОБА_1 групу нежитлових приміщень №39 (з №1 по №24) в літері "А", загальною площею 291,40 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 на користь територіальної громади м.Києва в особі Київської міської ради.

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №31138394 від 29 серпня 2016 року, відповідно до якого 29 серпня 2016 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право власності на групу нежитлових приміщень №39 (з №1 по №24) в літері "А", загальною площею 291,40 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі зазначає, що в порушення ст.56 ЦПК України прокуратура не обґрунтувала необхідності здійснення представництва та участі у справі.

Посилається на недоведеність обставин, що спірна група приміщень належить до комунальної власності та не могла бути предметом будь-яких угод.

Вказує, що договір купівлі-продажу, відповідно до якого вона придбала нежилі приміщення, недійсним не визнавався. Нотаріусу подана довідка від 25 серпня 2016 року, реєстраційне посвідчення №022638.

У відзиві на апеляційну скаргу представник прокуратури вказав, що Київрада як власник зобов`язана вживати заходи щодо сумлінного та добросовісного управління довіреним їй комунальним майном, проте не вживала жодних заходів щодо повернення майна, яке незаконно вибуло з комунальної власності. Вказує, що порушення інтересів держави полягає в тому, що група нежитлових приміщень вибула з комунальної власності міста Києва незаконно, без волі власника, без дотримання приватизаційної процедури .

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Герасименко М.В. доводи апеляційної скарги підтримав, наполягав на скасуванні рішення суду першої інстанції та залишення позову без розгляду.

Представник прокуратури Стретович М.О. та представник Київської міської ради Безсмертна С.І. проти доводів апеляційної скарги, а також клопотання про залишення позову без розгляду заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, часі місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Відповідно до ст.372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що право власності ОСОБА_4 та наступних набувачів спірних нежитлових приміщень було зареєстровано без достатньої правової підстави, оскільки зазначені договори не укладались та рішення уповноваженим органом про приватизацію майна, його відчуження, що належало територіальній громаді, не приймалось.

З такими висновками суд апеляційної інстанції погоджується.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Стаття 328 ЦК України визначає такі підстави набуття права власності:

1. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

2. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом статті 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Стаття 388 ЦК України установлює:

1. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

2. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

3. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

З матеріалів справи убачається, що листом Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 01 червня 2017 року на адресу Київської місцевої прокуратури №1 проінформовано, що будинок АДРЕСА_1 має загальну площу 6061 кв.м, нежитлові приміщення займають площу 1136,20 кв.м.

Згідно даних цього ж листа більшість приміщень були відчужені шляхом приватизації, а група приміщень №39 в літ. "А" залишились не приватизованими, до 29 листопада 2013 року знаходились в орендному користуванні у ТОВ "Зінтеко".

Згідно змісту рішення Київської міської ради від 02 грудня 2010 № 284/5096 "Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва" спірні приміщення є комунальною власністю.

Згідно із розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 10 грудня 2010 року №1112 "Про питання організації управління районами у місті Києві" будівля 71 по вул. Володимирській в м.Києві передана до сфери управління Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації.

Розпорядженням Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 25 червня 2011 №489 "Про передачу нежитлових будівель та приміщень комунальному підприємству Голосіївського району в м.Києві "Розрахунковий центр "Голосієво" закріплено на праві господарського відання без права розпорядження за комунальним підприємством "Розрахунковий центр "Голосієво" нежитлові приміщення площею 278,60 кв.м.

Рішенням Київської міської ради від 09 жовтня 2014 року №270/270 "Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва" та розпорядженням Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 19 лютого 2015 №95 "Про організаційно-правові заходи реорганізації комунального підприємства Голосіївського району в м. Києві "Розрахунковий центр "Голосієво", балансоутримувачем комунального майна територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управління Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, є Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва".

31 травня 2015 року КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва" прийняло на баланс 278,60 кв.м нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 .

Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги щодо недоведеності обставини, що спірна група приміщень належить до комунальної власності.

Разом з тим, за матеріалами справи інформації про вибуття з володіння, приватизації нежитлових приміщень АДРЕСА_1 орієнтовною площею 291,4 кв.м не виявлено.

Згідно даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно спірні приміщення належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, укладеного з ОСОБА_3 та посвідченого 29 серпня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єременко Л.О., зареєстрований в реєстрі за №1161.

Згідно даних Договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 29 серпня 2016 року, укладеного між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець), право власності ОСОБА_3 підтверджувалось договором купівлі-продажу, що був укладений 22 травня 2008 року з ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є., зареєстрований в реєстрі за №3705.

На підтвердження права власності на спірні нежитлові приміщення ОСОБА_3 надано приватному нотаріусу Єременко Л.О. Інформаційну довідку Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна за номером від 25 серпня 2016 року КВ-2016 №24454; реєстраційне посвідчення №022638, видане Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна від 25 травня 2008 року, записане в реєстрову книгу №887-Д за реєстровим №12688 реєстратором Сікацькою О. В та підписане начальником В. Сенчуком.

Згідно даних Договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 22 травня 2008 року, укладеного між ОСОБА_4 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець), право власності ОСОБА_4 належало на підставі договору купівлі-продажу групи нежитлових приміщень, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біляєвим В.О. 27 вересня 2007 року та зареєстрованого в реєстрі за №2811, дублікат якого виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біляєвим В.О. 16 січня 2008 року за реєстровим №41 і зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 21 січня 2008 року та записано у реєстрову книгу за №12688.

Проте, приватним нотаріусом Єгоровою М.Є. 22 травня 2008 року за реєстровим номером 3705 договір купівлі-продажу не посвідчувався, в реєстрі за №3705 значиться інша нотаріальна дія (довіреність).

Окрім того, приватним нотаріусом Біляєвим В.О. не посвідчувався договір від 27 вересня 2007 року за реєстровим номером 2811, в реєстрі за №2811 значиться договір купівлі-продажу між іншими особами та іншого майна, дублікат договору не видавався, видавався дублікат оригінального договору.

Комунальним підприємством Київської міської ради "Київське міське бюро технічної інвентаризації" листом від 17 травня 2017 за №062/14-5731 (И-2017) повідомлено, що згідно з даними реєстрових книг інформаційна довідка №24454 від 25 серпня 2016 року не видавалася, реєстрова книга №887-Д за реєстровим №12688 відсутня.

Згідно листа КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації" від 06 квітня 2018 року №062/14-4064 (И-2018):

За даними інвентаризаційної справи за адресою АДРЕСА_1 , на замовлення ТОВ "Зінтеко", за листом Голосіївської РДА, була проведена технічна інвентаризація групи нежитлових приміщень №39 станом на 11 грудня 2008 року;

відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи, первинна інвентаризація будинку в літ."А" по АДРЕСА_1 проводилась станом на 1963 рік і в подальшому, інвентаризація будівлі в цілому в Бюро не замовлялась і не проводилась.

Згідно із доданого до цього листа Плану за поверхами та Журналу підрахунку площі житлового будинку з нежитловими приміщенням (вбудованими) приміщеннями будинок має цокольний поверх та підвал, в склад яких входить група приміщень №39 (1-23) площею 270,8 кв.м.

При цьому матеріали справи також містять Журнал підрахунку площі житлового будинку з нежитловими приміщенням (вбудованими) приміщеннями, згідно із яким будинок має цокольний поверх та підвал, в склад яких входить група приміщень №39 (1-24) площею 291,4 кв.м.

Наведене дає підстави для висновку про відсутність спрямованого на відчуження спірних нежитлових приміщень рішення повноваженого органу, тобто відсутність волевиявлення власника на відчуження цього майна, що свідчить про вибуття майна поза волею власника - без прийняття ним відповідного рішення.

Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно із ст.388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуто безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (ч.3 ст.388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (ч.ч. 1-3 ст.388 ЦК України).

Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Щодо доводів в частині представництва прокуратури та доцільність залишення позову без розгляду, суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Згідно із ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про прокуратуру" на прокуратуру покладаються такі функції: 1) підтримання державного обвинувачення в суді; 2) представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом; 3) нагляд за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство; 4) нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Відповідно до ч.2 ст.45 ЦПК України в редакції на дату подання позовної заяви:

З метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Прокурор, який звертається до суду з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво), повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених частинами другою або третьою статті 25 Закону України "Про прокуратуру". Для представництва інтересів громадянина в суді прокурор також повинен надати документи, що підтверджують недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність відповідного громадянина, а також письмову згоду законного представника або органу, якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси відповідної особи, на здійснення ним представництва. Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді має наслідком застосування положень, передбачених статтею 121 цього Кодексу.

З позовної заяви (т.1 а.с.10) убачається, що прокуратурою наведено обґрунтування необхідності для звернення до суду із цим позовом в інтересах Київської міської ради та надано ряд необхідних доказів, зокрема лист на ім`я Київської міської ради щодо невжиття цим органом заходів по відновленню порушених прав. Наявні дані в достатній мірі вказують на дотримання ч.2 ст.45 ЦПК України.

Відтак прокуратура має підстави для представництва інтересів держави у цій справі та відсутні підстави для залишення позову без розгляду із визначених скаржником підстав, оскільки установлено, що відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захист інтересів держави за установлених порушеннях.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2018 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 липня 2019 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

О.В. Шахова