Постанова

Іменем України

03 липня 2019 року

м. Київ

справа № 161/10940/16-ц

провадження № 61-22411св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Відділ реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради Волинської області, ОСОБА_2 ,

третя особа - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 грудня 2016 року у складі судді Крупінської С. С. та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 15 березня 2017 рокуу складі колегії суддів: Осіпука В. В., Матвійчук Л. В., Русинчука М. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до Відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального

господарства Луцької міської ради Волинської області (далі - Відділ реєстру житлового фонду Департаменту ЖКГ Луцької міської ради), ОСОБА_2 про визнання недійсним розпорядження та свідоцтва про право власності.

Позовна заява мотивована тим, що розпорядженням Відділу реєстру житлового фонду Департаменту ЖКГ Луцької міської ради від 22 серпня 2013 року № 1308-р їй та ОСОБА_2 передано у приватну часткову власність квартиру АДРЕСА_1 .

Станом на 22 серпня 2013 року у квартирі постійно проживала ОСОБА_3 , ОСОБА_2 у квартирі не проживав, а був у ній зареєстрований з 30 січня 2013 року, а тому вважала, що він не набув права у рівних з нею частинах на приватизацію квартири.

У позовній заяві просила визнати недійсним розпорядження Відділу реєстру житлового фонду Департаменту ЖКГ Луцької міської ради від 22 серпня 2013 року № 1308-р та свідоцтво про право власності від 22 серпня 2013 року на квартиру АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 13 грудня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання недійсною приватизації квартири відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заява на приватизацію та передачу у спільну часткову власність квартири у АДРЕСА_1 , була подана разом ОСОБА_1 та ОСОБА_2

22 серпня 2013 року за розпорядженням Відділу реєстру житлового фонду Департаменту ЖКГ Луцької міської ради їм було видано свідоцтво про право спільної часткової власності НОМЕР_1.

Ураховуючи, що ОСОБА_2 є сином ОСОБА_1 , тому, відповідно до статей 64, 65 ЖК Української РСР, він є членом сім`ї наймача.

Суд зазначив, що ОСОБА_1 обрано невірний спосіб захисту прав та інтересів, оскільки рішення органу місцевого самоврядування відповідно до ст. 16 ЦК України не може бути визнано недійсним.

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду від 06 лютого 2017 рокустягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 15 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 грудня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну правову оцінку, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Суд апеляційної інстанції посилається на те, що матеріалами справи спростовуються твердження апелянта про те, що ОСОБА_2 у спірній квартирі не проживав, а був у ній лише зареєстрований.

Отже, приватизація квартири ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , у якій вони постійно проживали, була проведена через уповноважений на те орган та за їх спільною згодою, як це передбачено ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 15 березня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції у резолютивній частині допущено помилки, а саме: зазначено «про визнання недійсною приватизації», тоді як позовні вимоги були заявлені про визнання недійсним розпорядження та свідоцтва про право власності.

Крім того, у резолютивній частині міститься вказівка не неіснуючий орган -

«відділ реєстрації житлово-комунального господарства Луцької міської ради».

Заявник посилається на те, що ОСОБА_2 у квартиру не поселявся у порядку, встановленому чатиною 1 статті 65 ЖК України, а тому не набув прав, передбачених статтею 64 ЖК України.

Зазначає, що приватизація квартири проведена без урахування того, що право на неї також має ОСОБА_4 , яка на момент приватизації проживала з нею у спірній квартирі.

Звертає увагу на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2017 року у справі № 161/1235/15-ц за позовом ОСОБА_5 , який діє в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , до Відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради Волинської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання недійсним розпорядження та свідоцтва про право власності на житло, якою скасовано ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 01 червня 2016 року у цій справі про прийняття відмови ОСОБА_6 від позову.

Посилається на вчинення судом першої інстанції перешкод у встановленні дійсних обставин справи шляхом відмови у задоволенні її клопотання про витребування у Луцькому міському відділі Управління Державної міграційної служби України у Волинській області інформації про реєстрацію осіб у спірній квартирі.

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу учасники процесу до суду не подали.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали цивільної справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 червня 2019 року справу передано судді-доповідачу Лідовцю Р. А.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

24 липня 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було подано заяву на ім'я керівника органу приватизації про передачу у приватну спільну часткову власність квартири АДРЕСА_1 .

Згідно із довідкою про склад сім`ї наймача ізольованої квартири (одноквартирного будинку) та займані ними приміщення від 01 лютого 2013 року № 15 у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Відповідно до розпорядження Відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради Волинської області про приватизацію державного житлового фонду від 22 серпня 2013 року НОМЕР_1 прохання ОСОБА_2 задоволено і передано у спільну часткову власність квартиру АДРЕСА_1 .

22 серпня 2013 року начальником Відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради Волинської області ОСОБА_2 та ОСОБА_1 видано свідоцтво про право власності на житло на квартиру АДРЕСА_1 .

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Частиною п`ятою статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Пунктами 4, 16, 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадяну власність громадян, затвердженим Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 16 грудня 2009 року № 396 (у редакції, чинній на час приватизації) передбачено, що передача займаних квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється в приватну (спільну сумісну, спільну часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цих квартирах (будинках), жилих приміщеннях у гуртожитку, кімнатах у комунальній квартирі, у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника.

Передача квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках кімнат у комунальних квартирах у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитках, кімнату в комунальній квартирі, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

Громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Зразок бланка заяви наведено у додатку 2.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановивши, що 24 липня 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно було подано заяву на передачу у приватну спільну часткову власність квартири АДРЕСА_1 , суд першої інстанції, з рішенням якого погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про наявність у ОСОБА_1 волевиявлення щодо здійснення приватизації зазначеної квартири у рівних частках нею та її сином, ОСОБА_2 , та правильно відмовив у задоволенні її позовних вимог.

Апеляційний суд зробив обгрунтований висновок про те, що приватизація квартири ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , у якій вони постійно проживали, була проведена через уповноважений на те орган та за їх спільною згодою, як це передбачено ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Доводи касаційної скарги, у яких заявник звертає увагу на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2017 року у справі № 161/1235/15-ц за позовом ОСОБА_5 , який діє в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , до Відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради Волинської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання недійсним розпорядження та свідоцтва про право власності на житло, якою скасовано ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 01 червня 2016 року у цій справі про прийняття відмови ОСОБА_6 від позову, не заслуговують на увагу з огляду на те, що при розгляді зазначеної справи встановлювалися інші фактичні обставини, які не мають значення для вирішення цієї справи.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що судом першої інстанції не було враховано її позовні вимоги та вирішено спір про інше, а саме: «про визнання недійсною приватизації», тоді як позовні вимоги були заявлені про визнання недійсним розпорядження та свідоцтва про право власності не можуть бути взяті до уваги з огляду на те, що такі способи захисту, як «визнання недійсною приватизації» і «визнання недійсним розпорядження та свідоцтва про право власності» є по суті тотожними.

Твердження заявника про вчинення судом першої інстанції перешкод у встановленні дійсних обставин справи шляхом відмови у задоволенні її клопотання про витребування у Луцькому міському відділі Управління Державної міграційної служби України у Волинській області інформації про реєстрацію осіб у спірній квартирі, є необгрунтованими з огляду на те, що у матеріалах справи знаходяться документи, які містять витребовувану заявником інформацію.

Обґрунтування касаційної скарги порушенням прав ОСОБА_3 , яка, нібито, мала право на приватизацію спірної квартири, не береться судом до уваги, з огляду на її заяву від 09 листопада 2016 року, якою вона просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним розпорядження та свідоцтва про право власності. Крім того, документів, які свідчили б про те, що ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_1 на представництво її інтересів, у матеріалах справи відсутні.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки аргументи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість його рішення не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення суду без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 15 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк