Справа № 466/857/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16 липня 2019 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Федорової О.Ф.

секретар судового засідання Романчук М.С.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Шевченківського районного суду м. Львова цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Дулик М.Б. про визнання права власності,-

встановив:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Дулик М.Б. про визнання права власності.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача:

06 лютого 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м. Львова із позовною заявою до Шевченківського районного суду м. Львова до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Дулик М.Б. про визнання права власності.

Позовну заяву обґрунтовує тим, що 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 належала ОСОБА_4 матері ОСОБА_1 , що підтверджується наступним:

-ј житлового будинку належала ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва № 4066 про право власності на квартиру від 14.08.1996 року та реєстраційного посвідчення № 8098 від 25.08.1996 року.

-ј на підставі свідоцтва про право на спадщину від 14.08.1996 року та реєстраційного посвідчення № 8298 від 25.08.1996 року.

Житловий будинок АДРЕСА_1 розташований на земельній ділянці кадастровий № НОМЕР_1 .

Згідно державного акту про право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 , виданого 09.07.2004 року, земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ухвали 10-ої сесії 4-го скликання Львівської міської ради № 1159 від 25.03.2004 року належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 матері ОСОБА_1 , відповідачам по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (ј успадкувала після ОСОБА_5 згідно напису нотаріуса на державному акті).

Відповідно до відомостей державного акту про право власності на земельну ділянку, співвласники земельної ділянки є співвласниками без визначення часток.

При відкритті спадщини відповідач по справі ОСОБА_3 , спадкуючи після ОСОБА_5 (співвласник згідно акту про право власності на земельну ділянку) за аналогічних обставин в судовому порядку визначено частку за померлою ОСОБА_5 у розмірі ј земельної ділянки пропорційно до належної померлій частки у будинку по АДРЕСА_1 .

Невизначеними залишились частки інших співвласників, зокрема за померлою ОСОБА_4 матір?ю ОСОБА_1 .

Згідно відповіді приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Дулик М. Б. вих.№ 7/02-14 від 03.01.2019 року для оформлення та видачі спадщини необхідним є визначення за померлою ОСОБА_4 частки у праві спільної сумісної власності на частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку площею 0,1000 га кадастровий № НОМЕР_3 .

В договірному порядку визначити частки у праві власності на земельну ділянку є неможливим з огляду на те, що ОСОБА_4 померла, а позивач по справі ОСОБА_1 не може оформити спадкові права, оскільки до прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину не є власником земельної ділянки на праві спільної сумісної власності.

Тому просить позов задовольнити та прийняти рішення яким визначити частки у спільній сумісній власності.

Заяви (клопотання) учасників справи:

відповідач ОСОБА_3 подала заяву про проведення підготовчого засідання за її відсутності від 15.04.2019 року (а.с.40);

позивач ОСОБА_1 подала заяву про проведення підготовчого засідання за її відсутності від 15.04.2019 року (а.с.41);

від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про визнання позову від 23.04.2019 року (а.с.51);

від представника третьої особи Привітного нотаріуса Львівського нотаріального округу Дулик М. Б. надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника третьої особи (а.с.52);

позивач ОСОБА_1 подала заяву про підтримання позовних вимог та про розгляд справи за її відсутності від 18.06.2019 року (а.с.58);

відповідач ОСОБА_3 подала заяву про визнання позовних вимог та про розгляд справи за її відсутності від 18.06.2019 року (а.с.59).

Процесуальні дії у справі:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 14.03.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання (а.с.33-34);

15.04.2019 року підготовче засідання відкладено (а.с.43-44);

27.05.2019 року підготовче засідання відкладено (а.с.54);

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 18.06.2019 року справу призначено до судового розгляду по суті на 16.07.2019 року (а.с.63-64);

В судове засідання 16.07.2019 року:

позивач ОСОБА_1 не з`явилась, про дату час та місце розгляду повідомлена належним чином, про що свідчить розписка про повідомлення особи у справі про дату, час та місце судового засідання від 18.06.2019 року (а.с.65). Подала заяву про розгляд справи у її відсутності (а.с.58);

відповідач ОСОБА_2 не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.67). Причини неявки невідомі. Подав заяву про розгляд справи у його відсутності (а.с.51);

відповідач ОСОБА_3 не з`явилась, про дату час та місце розгляду повідомлена належним чином, про що свідчить розписка про повідомлення особи у справі про дату, час та місце судового засідання від 18.06.2019 року (а.с.65). Подала заяву про розгляд справи її відсутності (а.с.59);

представник третьої особи Привітний нотаріус Львівського нотаріального округу Дулик М. Б. не з`явився, про дату час та місце розгляду повідомлений належним чином (а.с.66), про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.68). Подали суду заяву про розгляд справи у відсутності представника (а.с. 52).

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин:

Судом встановлено:

ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності належала 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 на підставі:

-Свідоцтва № 4066 про право власності на квартиру від 14.08.1996 року та реєстраційного посвідчення № 8098 від 25.08.1996 року;

-Свідоцтва про право на спадщину від 14.08.1996 року та реєстраційного посвідчення № 8298 від 25.08.1996 року (а.с. 11-14).

Згідно державного акту про право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 , виданого 09.07.2004 року, земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . (а.с.15)

ОСОБА_3 успадкувала ј частину земельної ділянки після смерті ОСОБА_5 згідно напису нотаріуса на державному акті серія НОМЕР_2 , виданого 09.07.2004 року (а.с.15).

Померла - ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 є матір?ю позивача ОСОБА_1 .

Приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дулик М.Б. ОСОБА_1 відмовлено в оформленні та видачі спадщини, у зв?язку з необхідністю визначення за померлою ОСОБА_4 частки у праві спільної сумісної власності на частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку площею 0, 1000 га кадастровий № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 , що вбачається з листа від 03.01.2019 року вих. № 7/02-14 (а.с.10).

Позиція суду та оцінка доводів учасників справи:

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, заслухавши обґрунтування позивача, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

До способів захисту цивільних прав та інтересів згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України відноситься, зокрема, визнання права.

Відповідно до ч.1 ст.355 ЦК України, майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

У відповідності до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішення суду.

Згідно ч.2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Згідно cm. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно статею 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Ст. 1296 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 3.4. листа № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» надано наступні роз`яснення, що «Відповідно до ст. 1226 ЦК частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності».

Відповідно до ч. 1 ст. 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Аналогічна за змістом норма міститья у нормі ч. 4 ст. 120 ЗК України закріплено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами, право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

У відповідності до ч.1 ст. 86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Відповідно до ч. 4 ст. 89 ЗК України, співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 572 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Частиною 1 статті 577 ЦК України встановлено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частиною 4 статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами, право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Зазначеною нормою закріплено загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Аналогічний висновок ( щодо пропорційності часток у праві власності на будинок до частки у праві власності на земельну ділянку на якій він розташований) викладено Верховним судом України у наступних постановах в частині висновку про порядок визначення частки у праві власності на земельні ділянку, на якій розташований житловийбудинок, власниками якого є кілька осіб з відповідними частками: 05.07.2017 р. у справі № 6-1726цс16, у постанові 12.10.2016 р. у справі № 6-2225цс16. Так, зокрема ВСУ у постанові від 5.07.2017 року зазначено наступне: «До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди».

У постанові від 12.10.2016 р. у справі № 6-2225цс16, суд зробив наступний висновок: «За положеннями частини третьої статті 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, за системним аналізом усіх зазначених норм матеріального права, які були чинними на час зазначених правовідносин та на момент переходу права власності на будинковолодіння, можна зробити висновок, що в разі набуття права спільної сумісної власності на земельну ділянку співвласниками будинковолодіння з виділеними частками, право власності на земельну ділянку переходить відповідно до розміру відокремлених у будинковолодінні часток».

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, а також з урахуванням абз. 4 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України

Обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, повинні відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Виходячи із вищенаведеного, після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, викладені позивачем у позовній заяві, обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, доводи є достовірними, обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, та сумніву у суду не викликають. Таким чином, доводи позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Суд виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, приходить до висновку що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними.

Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України

Фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

На підставі викладеного та керуючись:

- ст. ст. 15, 16, 355, 357,368, 370, 372, 377, 572, 577, 1216,1218,1222,1296,

1297 ЦК України,

- ст. ст. 86,89, 120 ЗК України,

- ст.ст. 12, 13,19, 81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд-

ухвалив:

Позовні вимоги за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Дулик М.Б. про визнання права власності задовольнити.

Визнати, що ОСОБА_4 , померлій - ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час смерті належало право на Ѕ частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 , кадастровий номер НОМЕР_1 , що передана для обслуговування житлового будинку.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарги подаються учасниками справи через Шевченківський районний суд м. Львова.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України

- http://sh.lv.court.gov.ua/sud1328/.

Повний текст рішення складено 18 липня 2019 року

Суддя О. Ф. Федорова