Провадження №2/359/2182/2019
Справа №359/5728/19
УХВАЛА

Іменем України

17 липня 2019 року суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Журавський В.В., вирішуючи питання про відкриття провадження в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Національного університету оборони України імені Івана Черняхівського про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати грошової компенсації за неотримане речове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Наприкінці червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, яким просить стягнути з Національного університету оборони України ім. І. Черняхівського на свою користь середній заробіток за час затримки виплати при звільненні грошової компенсації за неотримане речове майно за період з 02 липня 2016 року по 14 червня 2019 року у розмірі 370821 гривень 87 копійок.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

В той же час, згідно з п.1 та п.2 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Зазначеними нормами права прямо передбачено, що військова служба є публічною службою.

Встановлено, що ОСОБА_1 перебував на військовій службі в Національному університеті оборони України ім. І. Черняхівського та звільнений наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 22 квітня 2016 року №333 у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я), згідно ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просить стягнути з Національного університету оборони України ім. І. Черняхівського середній заробіток за час затримки виплати йому грошової компенсації за неотримане речове майно.

Викладене свідчить, що між сторонами по справі виник спір між особою, яка проходила військову службу, та суб`єктом владних повноважень, тобто є публічно-правовим.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права викладена, зокрема також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі №2-а-3097/2007.

За правилами ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що Верховний Суд розглядав заяви про перегляд судових рішень в адміністративних справах з підстав неоднакового застосування касаційним судом одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, як щодо осіб, які перебували на військовій службі, так і за позовами військовослужбовців, звільнених у запас або відставку.

Тому, у цій постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла до висновку, що є підстави відступити від викладеного у постанові від 13 червня 2018 року в справі №161/13250/17 правового висновку, про те, що неотримання особою речового майна (військової форми, одягу) за час проходження служби та під час звільнення в запас, а також відповідної компенсації за це майно, стало причиною позбавлення права власності позивача, зокрема, володіти, користуватися й розпоряджатися об`єктом власності (грошовими коштами), а отже звернення позивача до суду з позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди та стягнення грошової компенсації за недоотримане речове майно спрямоване на відновлення його майнового стану (порушеного права власності та ліквідації збитків, заподіяних його інтересам), на захист якого спрямовані засоби та норми, визначені саме цивільним і цивільним процесуальним законодавством.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку, що даний спір як публічно-правовий повинен вирішуватися не в порядку цивільного судочинства, а за нормами КАС України.

Крім цього, суд також враховує ту обставину, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Національного університету оборони України ім. І. Черняхівського про стягнення грошової компенсації вартості за неотримане речове майно розглядались в порядку адміністративного судочинства, що підтверджується рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 грудня 2018 року.

Тому, вирішення похідних вимог про відшкодування завданої позивачу шкоди неправомірними діями відповідача шляхом стягнення середнього заробітку за час затримки виплати грошової компенсації за речове майно, також належить до розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» (заява № 7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12 жовтня 1978 року) висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у ст.6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

У відповідності до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Тому, суддя вважає, що у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 належить відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 та ч.2 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», п.1 та п.2 ч.1 ст.19 КАС України, ч.1 ст.19, п.1 ч.1 ст.186, ч.4 ст.263 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Національного університету оборони України імені Івана Черняхівського про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати грошової компенсації за неотримане речове майно, відмовити.

Роз`яснитиОСОБА_1 право на звернення до суду з позовом в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її складення.

Суддя підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Бориспільського міськрайонного суду В.В. Журавський