КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 761/47216/17-ц Головуючий у 1-й інстанції суддя: Батрин О.В.

10 липня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Саліхова В.В.

суддів: Вербової І.М., Андрієнко А.М.

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК Українив м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 березня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Держави в особі Державної казначейської служби України, Президента України про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Держави в особі Державної казначейської служби України, Президента України та просив стягнути з Держави шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 суму грошової компенсації завданої шкоди у розмірі 11 405,12 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07 березня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. В обґрунтування своїх доводів вказує, що предметом позову є стягненням компенсації за рахунок держава завданої бездіяльністю Президента України шкоди, як гарантує ст. 56 Конституції України.

Зазначає, що поза домовленістю із нотаріусом, останній на виконання Указу Президента додатково стягнув із позивача 10 973,12 грн. та 220 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Президента України просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін. Посилається на те, що Президент України не наділений повноваженням виступати в судах від імені Держави України у правовідносинах щодо повернення надмірне сплачених коштів, які справляються нотаріусами з домовленістю із споживачем нотаріальних послуг під час оформлення цивільно-правових договорів.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які посилається позивач не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8944/2019
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 30.12.2014 приватним нотаріусом Петрушенко Т.І., свідоцтво № 2639 від 13.04.1997, видана довідка ОСОБА_1 в тому, що за посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна від 27.12.2014, сплачено плату у розмірі 22 420 грн., у тому числі стягнуто плату у розмірі 1% державного мита від суми продажу, але не нижче оціночної вартості, а саме 1% за договором купівлі-продажу від 27.12.2014 року за реєстровим № 4463 - 10 973 грн. 12 коп. та за договором купівлі-продажу від 27.12.2014 року за реєстровим № 4457 - 432 грн. (а. с. 5).

Сплачену суму у розмірі 11 405,12 грн. позивач вважав безпідставною, у зв`язку з чим звернувся до Міністерства фінансів України та Міністерства юстиції України за відповідним роз`ясненнями.

Листом Міністерства фінансів України за підписом директора Департаменту податкової, митної політики та методології бухгалтерського обліку Чмерук М.О. від 20.02.2015 року позивача ОСОБА_1 повідомлено, що вказана сума була сплачена позивачем правомірно (а. с. 8).

Листом Міністерства юстиції України за підписом заступника Міністра-керівника апарату Іванченко О. від 27.02.2015 ОСОБА_1 також повідомлено, що вказана сума сплачена позивачем відповідно до вимог Декрету Кабінету Міністрів України від 21.01.1993 №7-93 «Про Державне мито» та Указу Президента України від 10.07.1998 №762/98 «Про впорядкування справляння плати за вчинення нотаріальних дій» (а. с. 9).

18.12.2015 ОСОБА_1 звернувся до Президента України з пропозицією скасувати Указ Президента України від 10.07.1998 року №762/98 «Про впорядкування справляння плати за вчинення нотаріальних дій» як такий, що припинив свою дії та повернути йому надмірно сплачені кошти у розмірі 11 405 грн. 12 коп. за оформлення нерухомого майна під час вчинення нотаріальних дій (а. с. 6).

Листом Адміністрації Президента України за підписом заступника Глави Адміністрації Президента України, представника Президента України у Кабінеті Міністрів України Данилюка О. від 29.01.2016 позивача повідомлено, що його звернення стосовно проблемних питань, пов`язаних із виконанням Указ Президента України від 10.07.1998 року №762/98 «Про впорядкування справляння плати за вчинення нотаріальних дій», та повернення надмірних, на думку позивача, коштів, сплачених за оформлення нерухомого майна, надіслано для розгляду згідно з компетенцією до Кабінету міністрів України, який проінформує його про результати (а. с. 7).

Враховуючи дії Президента незаконними ОСОБА_1 звернувся до суду із відповідним позовом.

З тексту позовної заяви вбачається, що позивач послався на те, що бездіяльністю Президента України щодо скасуванні Указ Президента України від 10.07.1998 року №762/98 «Про впорядкування справляння плати за вчинення нотаріальних дій» за зверненням позивача, останньому заподіяна шкода у вигляді надмірно сплаченої суми яку він просить йому компенсувати.

Також із позову вбачається, що спірні кошти сплачені позивачем в добровільно примусовому порядку.

Сторони не заперечували то факт, що спірний Указ Президента України було видано на підставі вимог п. 4 розділу XV Перехідних положень Конституції України, як указ з економічних питань.

Відповідно до вказаного розділу Президент України протягом трьох років після набуття чинності Конституцією України має право видавати схвалені Кабінетом Міністрів України і скріплені підписом Прем`єр-міністра України укази з економічних питань, не врегульованих законами, з одночасним поданням відповідного законопроекту до Верховної Ради України в порядку, встановленому статтею 93 цієї Конституції.

Такий указ Президента України вступає в дію, якщо протягом тридцяти календарних днів з дня подання законопроекту (за винятком днів міжсесійного періоду) Верховна Рада України не прийме закон або не відхилить поданий законопроект більшістю від її конституційного складу, і діє до набрання чинності законом, прийнятим Верховною Радою України з цих питань.

Спірний Указ Президента, на час вчинення вищезгаданих нотаріальних дій, не було скасовано або визнано неконституційним.

Відповідно до п. 29 Положення про порядок підготовки та внесення проектів актів Президента України, затвердженого Указом Президента України від 15 листопада 2006 року №970/2006, Укази виносяться у разі внесення змін до указів Президента України, визнання такими, що втратили чинність, указів Президента України, офіційне тлумачення актів Президента України.

Відповідно до пункту 5 вказаного Положення проекти актів Президента України вносять:

Кабінет Міністрів України; Рада міністрів Автономної Республіки Крим; Глава Секретаріату Президента України, його перші заступники та заступники; Секретар Ради національної безпеки і оборони України; радники Президента України; консультативні, дорадчі та інші допоміжні органи і служби, утворені Президентом України.

У випадках, передбачених Конституцією та законами України, актами і дорученнями Президента України, проекти актів Президента України вносять інші суб`єкти.

Міністерства, інші центральні органи виконавчої влади України вносять проекти актів Президента України через Кабінет Міністрів України, крім випадків, передбачених законами України, актами і дорученнями Президента України.

Структурні підрозділи Секретаріату Президента України вносять проекти актів через Главу Секретаріату Президента України (у разі його відсутності через Першого заступника, заступника Глави Секретаріату Президента України).

Відповідно до п. 6 Положення у разі надходження на ім`я Президента України, адресу Секретаріату Президента України звернень від громадян, підприємств, установ, організацій, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, народних депутатів України з пропозиціями щодо видання актів Президента України такі пропозиції розглядаються в установленому порядку. За результатами їх розгляду Секретаріатом Президента України, а за дорученням Президента України - іншими суб`єктами здійснюється в разі необхідності підготовка проекту акта Президента України та внесення його в установленому порядку.

Аналіз вказаних нормативно-правових актів свідчить про те, що проекти відповідних Указів Президента готують компетентні органи та установи, які визначені у вказаному Положенні, за відповідним дорученням.

Матеріали справи містять данні, що 18.12.2015 ОСОБА_1 звернувся до Президента України з пропозицією скасувати Указ від 10.07.1998 №762/98 Про впорядкування справляння плати за вчинення нотаріальних дій.

Листом від 29.01.2016 Адміністрації Президента України за підписом заступника Глави Адміністрації Президента України, представника Президента України у Кабінеті Міністрів України Данилюка О. позивача повідомлено, що його звернення стосовно вищезгаданого питання , надіслано для розгляду згідно з компетенцією до Кабінету міністрів України, який проінформує його про результати

Таким чином, питання, яке було подано позивачем до Адміністрації Президента України було передано до розгляду Кабінету міністрів України, відповідно до вимог діючого законодавства.

За наведеного, саме Кабінет Міністрів України повинен був дати відповідь позивачу, щодо спірного Указу, а у разі необхідності підготувати відповідний проект та подати його на узгодження до Адміністрації Президента України.

Згідно з ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, позивач не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження винних дій з боку відповідача, тобто не довів факт порушення його прав та законних інтересів саме відповідачем.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог правильними.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції невірно та неповно вирішив справу по суті не знайшли свого підтвердження, а тому не спростовують висновків суду першої інстанції.

Також безпідставними, на думку колегії, є посилання позивача на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки і вони не підтвердилися при апеляційному розгляді вказаної справи.

Посилання в апеляційній скарзі на невідповідність висновків судуне є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, з урахування викладених у даній поставові апеляційної суду пунктів «Положення про порядок підготовки та внесення проектів актів Президента України», затвердженого Указом Президента України від 15 листопада 2006 року №970/2006.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: А.М. Андрієнко

І.М. Вербова