Справа № 346/4187/17
Провадження № 22-ц/4808/924/19
Головуючий у 1 інстанції Беркещук Б. Б.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Бойчука І.В., Фединяка В.Д.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коломийського міськрайонного суду, ухвалене суддею Беркещук Б.Б. 18 вересня 2018 року,

в с т а н о в и в:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 26 вересня 2014 року між сторонами зареєстровано шлюб, проте подружнє життя у них не склалось, тому рішенням мирового судді Старомінської судової дільниці № 202 Краснодарського краю РФ від 24 грудня 2015 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачка народила сина ОСОБА_3 та відповідно до вимог закону відповідач зареєстрований батьком дитини. Однак, з часу народження неповнолітній син повністю знаходиться на утриманні позивачки, яка не працює у зв`язку з тим, що здійснює догляд за сином. Інших дітей, непрацездатної дружини, батьків, відповідач не має. Зазначає, що відповідач молодий здоровий чоловік, і як їй відомо працює зубним техніком. Враховуючи вказане просила присудити стягувати аліменти з відповідача ОСОБА_2 на її користь на утримання ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дитини.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 18 вересня 2018 року позов задоволено частково. Визначено стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 щомісячно в розмірі 1/4 частини від усіх заробітків, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 13 вересня 2017 року. В решті позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачем не доведено належними доказами, що ОСОБА_3 не його син, а оскільки відповідач не виконує обов`язків щодо виховання сина, то з врахуванням ст. 122, 180, 181 СК України з нього стягнуто аліменти на утримання дитини.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на його необґрунтованість. Апелянт вказав, що про те, що він не є батьком дитини знає позивачка, а також її співмешканець. Крім того, в 2014 році позивачка поїхала в Україну для переоформлення документів і в Росію більше не поверталася. Вказана обставина не перевірялась судом першої інстанції, а також судом не було призначено експертизу для встановлення кровної спорідненості між відповідачем та ОСОБА_3 . Таким чином, на думку апелянта, судом першої інстанції не були враховані обставини справи та не надана належна правова оцінка наявних матеріалів справи, а тому просить оскаржене рішення скасувати, а в задоволенні позову відмовити. Стягнути з позивачки судові витрати.

ОСОБА_1 не скористалася своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направила.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що 26.09.2014 між сторонами зареєстровано шлюб згідно Свідоцтва про шлюб, виданого відділом ОРАЦС Центрального внутрішньоміського округу м. Краснодар Російської Федерації (а.с. 4).

24 грудня 2015 року рішенням мирового судді Старомінської судової дільниці № 202 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Рішення набрало законної сили 25 січня 2016 року (а.с. 5, 6).

Відповідно до свідоцтва про народження та копії актового запису про народження встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , його батьком вказано відповідача ОСОБА_2 , матір`ю - позивачку ОСОБА_1 (а.с. 3, 43).

12 січня 2017 року позивачка ОСОБА_1 змінила прізвище із ОСОБА_1 на ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені (а.с. 7).

Малолітній ОСОБА_3 проживає з матір`ю ОСОБА_1 , що стверджується довідкою ОСББ «Гетьмана Мазепи 288-А»№ 25 від 07.09.2017 (а.с. 8).

Мотивувальна частина

Відповідно до частини першої статті 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена в шлюбі, походить від подружжя, тобто закон встановлює презумпцію шлюбного походження дитини, яка складається з презумпції материнства дружини та презумпції батьківства чоловіка.

Статтею 133 СК України визначено, що якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.

Відповідно до статті 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Тлумачення статті 136 СК України свідчить, що підставою для оспорювання презумпції батьківства є невідповідність встановленого батьківства факту біологічного походження. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною, суд постановляє рішення про виключення відомостей з актового запису про народження дитини. Доводити відсутність кровного споріднення з дитиною можливо будь-якими допустимими доказами, у тому числі висновками судово-медичної, біологічної чи генетичної експертиз.

Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення ЄСПЛ у справі "Калачова проти Російської Федерації" від 07 травня 2009 року N 3451/05, § 34, "Kalacheva V. Russian Federation").

Однак, відповідач з позовом про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини до суду з позовом не звертався. Будь-яких належних доказів того, що ОСОБА_3 не є його сином, до суду не надав. Як правильно зазначено судом першої інстанції, відповідач також не подавав клопотання про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи в передбаченому законом порядку, а тому вказані доводи відповідача правомірно відхилені судом.

Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, то апеляційний суд зауважує наступне.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною першою статті 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України).

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції правильно урахував, що дитина знаходиться на утриманні позивачки, відповідач має регулярний дохід, при цьому інших осіб на утриманні не має, а також ураховано розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на підставі яких зроблено правильний висновок про можливість батька сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку. Визначений розмір аліментів на утримання дитини є таким, що відповідає вимогам статті 182 СК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовано всебічно та повно, їм дано вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апелянтів висновків суду не спростовують. Тому підстав для скасування ухваленого в даній справі рішення немає.

За результатами розгляду даної апеляційної скарги відстрочений ухвалою апеляційного суду про відкриття провадження від 18 червня 2019 року судовий збір підлягає стягненню з ОСОБА_2 в дохід держави у розмірі 702 грн 60 коп.

Керуючись ст. ст. 274, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду від 18 вересня 2018 року в даній справі без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір за подання до суду апеляційної скарги у розмірі 702 (сімсот дві) грн 60 коп. за такими реквізитами: розрахунковий рахунок - 0009; отримувач - УК у м. Івано-Франківську; код отримувача (ЄДРПОУ) -37952250; банк отримувача - Казначейство України; код банку (МФО) - 899998; код класифікації доходів бюджету - 22030101; найменування коду класифікації доходів бюджету: судовий збір (Державна судова адміністрація України). При цьому, при заповненні платіжного документа у графі «Код платника» слід зазначити: *;80;__________(код ЄДРПОУ (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8)); судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Івано-Франківський апеляційний суд (назва суду, де розглядається справа).

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, і у випадках, передбачених п.2 частини 3 статті 389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Повний текст постанови складено 10 липня 2019 року.

Суддя-доповідач: В.А. Девляшевський

Судді: І.В. Бойчук

В.Д. Фединяк