Справа № 452/3481/18
Р І Ш Е Н Н Я
"06" травня 2019 р. м.Самбір
Самбірський міськрайонний суд Львівської області
у складі судді Кравціва В.І.,
секретар судового засідання Макаревич Л.Р.,
розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,
за участю представника позивача адвоката Бобак О.Б.,
та представника відповідача адвоката Дашинича І.Б.,
ОСОБА_1 30 листопада 2018 року пред`явила до ОСОБА_2 позов про поділ майна подружжя, а саме, визнання за нею, позивачем, право власності на Ѕ частину об`єкта незавершеного будівництва (житлового будинку) об`єкта житлової нерухомості, готовністю 56 %, який розташований по АДРЕСА_1 та визнання права власності Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,07 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за цією ж адресою.
У обґрунтування позову ОСОБА_1 посилалася на те, що за час спільного подружнього життя у період з 2014 по 2016 рік ними було набуте вказане майно, цей об`єкт незавершеного будівництва зареєстрований за ОСОБА_2 на праві приватної власності, підставою виникнення права власності є повідомлення про початок виконання будівельних робіт.
Оскільки, між нею та відповідачем не досягнуто згоди щодо поділу даного об`єкта незавершеного будівництва (житлового будинку), не внесено грошової компенсації частки на депозитний рахунок, об`єкт незавершеного будівництва є готовністю 56% і не може бути реально поділений, тому способом поділу даного майна є визнання ідеальних часток подружжя в цьому майна по Ѕ частині за кожним.
Також, поділу підлягає земельна ділянка площею 0,07 га, яка розташована за цією ж адресою та призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 .
Право власності на зазначену земельну ділянку зареєстроване за відповідачем на підставі договору міни від 12.10.2015, зареєстрованого в реєстрі за № 2526.
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Бобак О.Б. позов підтримала.
Представник відповідача адвокат Дашинич І.Б. позов визнав, про що подав письмову заяву.
Суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.
Згідно зі ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.
У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 22 листопада 2003 року, який розірвано на підставі рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 16 листопада 2016 року.
За ОСОБА_2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності зареєстровано в цілому на праві приватної власності об`єкт незавершеного будівництва (житловий будинок), об`єкт житлової нерухомості готовністю 56% по АДРЕСА_1 на підставі повідомлення про початок виконання будівельних робіт.
Також за ОСОБА_2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності зареєстровано право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , кадастровий номер НОМЕР_1 на підставі договору міни
Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Отже, зазначене нерухоме майно є спільною сумісною власністю сторін.
Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.
За правилами статей 69 та 70 цього Кодексу дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.
У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Верховний Суд України у справі № 6-2565цс16 вказав, що в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
У пункті 18-2 постановиПленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7 роз`яснено, що відповідно до положень статей 81, 116 Земельного кодексу України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК України, статті 377 ЦК України.
Згідно ч.1 ст.120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
За ч .4 ст.120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.
Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про поділ майна подружжя, яке є спільною сумісною власністю, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, виділивши у власність позивача по 1/2 частині вказаного майна.
Отже, визнання представником відповідача позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, представник відповідача, який висловив намір вчинити ці дії, не обмежений у повноваженнях на їх вчинення.
Наслідки визнання позову представникам сторін роз`яснено.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,07 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) , кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 .
Стягнути із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір по 1 469,31 грн. з кожного.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення, протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає у АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Представник позивача: ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає у с АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Представник відповідача: ОСОБА_4 , вул АДРЕСА_3 .

Текст повного рішення буде складено 16 травня 2019 року.

Суддя