пр. № 2/759/5267/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2019 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Бабич Н.Д., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Комунального підприємства «Світоч» м. Києва Алієва Гусєйна Азіза Огли, Акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Міністерство юстиції України, Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання незаконними дій, скасування записів державного реєстратора та поновлення становища, що існувало до порушення, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10.07.2019 року відкрито провадження у справі ун. № 759/11370/19 за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Комунального підприємства «Світоч» м. Києва Алієва Гусєйна Азіза Огли, Акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Міністерство юстиції України, Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання незаконними дій, скасування записів державного реєстратора та поновлення становища, що існувало до порушення.

Разом з позовом позивачем ОСОБА_1 було подано заяву про забезпечення заходів забезпечення позову, яку аргументовано тим, що позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про визнання незаконними дій при проведенні 23.04.2019 року державної реєстрації права власності за АТ «Альфа-Банк» на об`єкт нерухомого майна, з реєстраційним номером 000, а саме: реєстрації права приватної власності на двокімнатну квартиру, загальною площею 85,4 кв.м., житловою площею 41,8 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та просив скасувати відповідний запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації за Акціонерним товариством «АЛЬФА-БАНК» (: вул. Велика Васильківська, буд. 100, м. Київ, 03150) права приватної власності, поновивши у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право приватної власності позивача ОСОБА_1 на квартиру. Звертаючи увагу суду, що на даний час власником спірної квартири, відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, є АТ "Альфа-Банк", дана обставина може стати підставою для проникнення до спірної квартири без відома позивача та без його дозволу у будь-який час, у зв`язку з чим, позивач просить суд накласти арешт на двокімнатну квартиру, загальною площею 85,40 кв.м, що за адресою: АДРЕСА_1 , та заборонити АТ «Альфа-Банк» вчиняти будь-які дії щодо квартири, спрямовані на вчинення будь-яких правочинів.

Судом встановлено, що 26.04.2019 року заявнику стало відомо про те, що 23.04.2019 року о 19:18:42 год. право власності на двокімнатну квартиру, загальною площею 85, 40 кв.м. та житловою площею 41, 80 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 було перереєстровано державним реєстратором Комунального підприємства «Світоч» (м. Київ) Алієвим Гусєйном Азізом Огли за АТ «Альфа-Банк», про що винесено рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за індексним номером: 46618476 та здійснено запис 31319281.

До прийняття вказаного рішення державного реєстратора та здійснення відповідного запису, квартира належала ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 13.05.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнаровською І.А. за реєстровим номером 2542 та зареєстрованому в Державному реєстрі правочинів 13.05.2010 року під №3934763.

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №165101743, підставою для реєстрації права власності стали наступні документи: докази направлення повідомлення, серія та номер: б/н, виданий 16.09.2018 року, видавник: ПАТ "Укрпошта"; Кредитний договір, серія та номер: 800002967, виданий 25.01.2008, видавник: ПАТ "Альфа-Банк"; Іпотечний договір, серія та номер: 800002967-И2, виданий 13.05.2010, видавник: ПАТ "Альфа-Банк"; Повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, серія та номер: 77789-102-6/6, виданий 05.09.2018, видавник: АТ "Альфа-Банк".

Разом з тим, як зазначено у позовній заяві, на теперішній час у квартирі разом з позивачем проживають двоє його дітей: ОСОБА_3 (2002 р.н.) та ОСОБА_4 (2009 р.н.), яка є малолітньою особою.

На даний час, власником спірної квартири, відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, є АТ "Альфа-Банк" і дана обставина може стати підставою для проникнення до спірної квартири без відома позивача без його дозволу у будь-який час, а вказана квартира є єдиним житлом його сім`ї.

Побоювання позивача також обґрунтовані тим, що представники АТ «Альфа-Банк» вже намагалися проникнути до житла після направлення позивачу повідомлення від 05.09.2018 року вих. №77789-102-6/6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням.

Крім цього, державна реєстрація прав проводиться у тому числі в порядку черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв (п. З ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Отже, порядок черговості розгляду заяв визначає те, що державний реєстратор не має права здійснювати реєстрацію наступної заяви без відповідного рішення стосовно попередньої заяви (зокрема її скасування або відкликання).

Оскільки, АТ Альфа-Банк» є на теперішній час власником квартири, він має право у тому числі відчужити її третім особам, про що буде внесено наступний запис у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно.

Розгляд заяви здійснено судом у строки, визначені ч. 1 ст. 153 ЦПК України, в порядку письмового провадження за наявними у суду матеріалами без повідомлення учасників справи та проведення судового засідання, що відповідає правилам ч. 13 ст. 7 та ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

За наслідками розгляду відповідних матеріалів суд прийшов таких висновків.

Заява про забезпечення позову відповідає вимогам, які містяться у Главі 10 Розділу І ЦПК України, підстави для її повернення заявнику відсутні.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може суттєво ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тобто, однією із причин, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення.

При цьому закон не вимагає надання будь-яких доказів існування можливості утруднення чи неможливості виконання рішення суду, а лише вимагає подання відповідної заяви про це у вигляді, передбаченому ч. 1 ст. 149 ЦПК України.

З точки зору закону, значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову (п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Як передбачено положеннями ч. 7 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Види забезпечення позову визначені положеннями ст. 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи відповідне рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідного виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогами.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У рішенні Конституційного Суду України від 16.06.2011 №5-рп/2011 у справі N 1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників у справі з тим, щоб забезпечити позивачам реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв`язку між конкретним заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог та обставинами, на яких вони ґрунтуються, і доказами, які наведені на їх підтвердження, та положеннями законодавства, якими позивач обґрунтовує свої права, подаючи позов.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.08.2018 у справі №922/4587/13.

Статтею 124 Конституції України задекларовано принцип обов`язковості судових рішень, який з урахуванням положень ст.ст. 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких може бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд приходить до висновку, що заява позивача про забезпечення позову підлягає задоволенню, а саме накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 85, 40 кв.м.

Строк дії заходів забезпечення позову унормовано в ч.ч. 7-10 ст. 158 ЦПК України, зокрема: у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи; якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення; у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову; у такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 149-153, 258-260, 353 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Комунального підприємства «Світоч» м. Києва Алієва Гусєйна Азіза Огли, Акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Міністерство юстиції України, Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання незаконними дій, скасування записів державного реєстратора та поновлення становища, що існувало до порушення, - задовольнити.

Накласти арешт на двохкімнатну квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 85, 40 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, та заборонити Акціонерному товариству «Альфа-Банк» вчиняти будь-які дії щодо квартири, спрямовані на вчинення будь-яких правочинів.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня її постановлення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва у строки, встановлені статтею 354 ЦПК України.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Дані позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місто АДРЕСА_3, РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

Дані відповідача: Акціонерне товариство «Альфа-Банк», , м. Київ, вул. В. Васильківська, буд. 100.

Суддя: Бабич Н.Д.