Дата документу 09.07.2019 Справа № 320/2233/18
ЗапорізькИЙ Апеляційний суд
Є.У. № 320/2233/18 Головуючий у І-й інстанції: Редько О.В.
Провадження № 22-ц/807/752/19 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Бєлки В.Ю.

Полякова О.З.

секретар: Камалова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 листопада 2018 року та ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 листопада 2018 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів подружжя,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів подружжя,

В обґрунтування позову зазначали, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали 20 лютого 2017 р. договір про взаємні зобов`язання, відповідно якого останній зокрема повинен був за 3 000 000 доларів США до 15 березня 2018 р. продати свою частку в статутному капіталі ТОВ «БІОЛ» та внесок у цей статутний капітал у розмірі 1 653 700,00 грн. Однак як вказано у позові, ОСОБА_3 , отримавши грошові кошти у розмірі 3 036 500 доларів США, про що склав розписки, відмовився укладати договір куплі- продажу вказаної частки в статутному капіталі та внеску до нього.

Посилаючись на зазначені обставини, просили суд розірвати зазначений договір та стягнути з подружжя відповідачів, як солідарних боржників, 78 979 365 грн. (еквівалентно 3 036 500 доларів США).

24.10.2018 року позивач ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову. Заява мотивована тим, що позовні вимоги заявлені на значну суму 78 979 365,00 грн., крім того, в уточненому позові, яким збільшено позовні вимоги, ставиться вимога про розірвання договору про взаємні зобов`язання від 20.02.2017 року, на підставі якої відповідачі в інтересах своєї сім`ї отримали від позивача грошові кошти у сумі 3 000 036 доларів США., а у подальшому відмовитись від виконання своїх зобов`язань за договором.

Зазначаючи, що розірвання даного договору є підставою для стягнення з відповідачів отриманих за цим договором грошових коштів, позивач просив вжити заходи забезпечення позову у даній справі, оскільки, існують значні ризики стосовно того, що відповідачі за час розгляду даної справи в Мелітопольському міськрайонному суді здійснять відчуження належного їм майна з метою уникнення від виплати грошових коштів, присуджених судом.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 листопада 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову, а саме: в порядку забезпечення заявленого цивільного позову накласти арешт на наступне майно, зареєстроване на праві власності за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованим та проживаючим за адресою: АДРЕСА_1 :

1) 1/2 частина нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , позначена літерою «П-1» загальною площею 2489, 7 кв. м., основною площею 2026, 6 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 07, що належить відповідачеві на підставі договору купівлі-продажу від 15.02.2007 року №1149.

2) 1/2 частина земельної ділянки площею 0,845 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , розташована за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 07, що належить відповідачеві на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.11.2015 року.

3) 1/2 частина комплексу будівель, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , позначена літерами «А-1/4», «Б-1». Будівля «А-1/4» загальною площею 1727, 1 кв. м., основною площею 1401,8 кв. м., сарай Б-1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 07, яка належить відповідачеві на підставі договору купівлі-продажу від 31.01.2015 року.

4) 1/2 частина будівлі, розташованої за адресою АДРЕСА_2, позначена літерою «А-1» загальною площею 1154, 9 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 07, яка належить відповідачеві на підставі договору купівлі-продажу від 31.01.2015 року.

5) Нежитлове приміщення загальною площею 83,5 кв. м., позначене на технічному плані літерою «А-5», основною площею 76,0 кв. м., розташоване за адресою: Запорізька обл. АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 07, яке належить відповідачеві на підставі договору купівлі-продажу від 27.07.2016 року.

6) 1/2 частина нежитлового комплексу будівель та споруд, який складається з будівлі «А-1» (загальною площею 828, 4 кв. м. та основною площею 663, 4 кв. м.), будівлі «Б-1» (загальною площею 2548, 7 кв. м. та основною площею 2316, 9 кв. м.), розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 07, яке належить відповідачеві на підставі свідоцтва про право власності від 15.04.2014 року.

7) 1/2 частина нежитлової будівлі загальною площею 1744, 2 кв.м., опис: двоповерхова нежитлова будівля «А-2», основною площею 1091,8 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 07, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 , яка належить відповідачеві на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.08.2013 року.

8) 1/2 частина земельної ділянки площею 0,3312 га, кадастровий номер НОМЕР_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 7, розташована за адресою: АДРЕСА_5 , яка належить відповідачеві на підставі договору купівлі-продажу від 07.08.2013 року.

9) 1/2 частина нежитлової будівлі загальною площею 1957, 6 кв.м., основною площею 1919, 9 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 34245281, розташована за адресою: АДРЕСА_6 , яка належить відповідачеві на підставі свідоцтва про право власності від 27.07.2011 року.

10) Нежитлове приміщення загальною площею 1093, 4 кв. м., технічний опис майна: навіс аЗ-1, розташоване за адресою: АДРЕСА_7 , яке належить відповідачеві на підставі свідоцтва про право власності від 28.08.2010 року, реєстраційний номер майна 31345588.

11) 1/2 частина комплексу, який складається з будівель «А-1» загальною площею 2928, З кв. м., основною площею 2784,5 кв.м., «Б-1» загальною площею 422, 3 кв. м., основною площею 422, 3 кв. м., розташований за адресою: АДРЕСА_8 , реєстраційний номер майна 9751179, яке належить відповідачеві на підставі свідоцтва про право власності від 28.12.2012 року.

12) 1/2 частина нежитлової будівлі загальною площею 1673, 5 кв.м., реєстраційний номер майна 18683005, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_9 , яке належить відповідачеві на підставі договору купівлі-продажу від 24.11.2010 року.

13) Нежитлова будівля загальною площею 438, 3 кв.м., основою площею 427, 9 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_10 , реєстраційний номер майна 9750676, яка належить відповідачеві на підставі свідоцтва про право власності від 25.02.2006 року.

14) Нежитлова будівля котельної загальною площею 781, кв.м., реєстраційний номер майна 15235478, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить відповідачеві на підставі договору купівлі-продажу від 03.07.2006 року, вартістю І7 612 грн.,

15) Нежитлова будівля загальною площею 85, 1 кв.м., основною площею 85, 1 кв. м., реєстраційний номер майна: 22438973, розташоване за адресою: АДРЕСА_11 , яке належить відповідачу на підставі свідоцтва про право власності від 11.03.2008 року.

16) 1/2 частина приміщень, які складаються з будівель «А2-1» загальною площею 36, 4 кв. м., будівлі «АЗ/1» загальною площею 111, 1 кв. м., розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , що належить відповідачеві на підставі договору купівлі-продажу від 31.01.2015 року за № 534.

17) 1/2 частина земельної ділянки площею 1,9997 га, розташована за адресою: АДРЕСА_7 , кадастровий номер НОМЕР_4 , яка належить на праві спільної часткової власності мені та ОСОБА_3 на підставі державних актів на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_5 та НОМЕР_18 від 11.04.2012 року.

18) Нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_13 .

19 ) 1/2 частина нежитлових будівель, позначених літерами «К-1», «Л-1», розташовані за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер майна: 8972226.

20) 1/2 частина Нежитлової будівлі, позначеної літерою «П-1/2» загальною площею 1889, 5 кв. м., розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна 17685536.

21) Садовий будинок загальною площею 77, 35 кв. м., житловою площею 44, 71 кв. м., розташований за адресою: АДРЕСА_15 , реєстраційний номер майна 37579380.

22) 1/2 частина Нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 загальною площею 819, 7 кв. м., основною площею 663, 4 кв. м., реєстраційний номер майна 24122431.

23) автомобілі AUDI Q7 д/з НОМЕР_6 , куз. НОМЕР_7 , VOLKSWAGEN CADDY д/з НОМЕР_8 , куз. № НОМЕР_9 , ТОУОТА ТUNDRA д/з НОМЕР_10 , куз. НОМЕР_11 .

Також позивач просив накласти арешт порядку забезпечення позову на наступне нерухоме майно, зареєстроване на праві власності за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_12 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 :

1) Земельну ділянку площею 997, 77 кв. м., кадастровий номер НОМЕР_13 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 07, розташовану за адресою: АДРЕСА_16 ;

2) Житловий будинок загальною площею 453,1 кв. м., житловою площею 202, 1 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 07, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

3) Нежитлове приміщення, вбудоване у багатоквартирному житловому будинку загальною площею 164, 1 кв. м., основною площею 132, 8 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 07, розташоване за адресою: АДРЕСА_17 .

4) Земельну ділянку площею 1000, 35 кв. м. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 07, розташовану за адресою:

АДРЕСА_18 ) Квартиру АДРЕСА_19 загальною площею 47, 2 кв. м., житловою площею 29, 0 кв. м., реєстраційний номер майна 32737239,

6) Квартиру АДРЕСА_20 загальною площею 38, 0 кв. м., житловою площею 20, 1 кв. м., грн., реєстраційний номер майна 2164332.

Накласти арешт на всі поточні банківські рахунки, що належать ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованим та проживаючим за адресою: АДРЕСА_1 в межах суми заявлених позовних вимог, а саме 78 979 365 гривень, за винятком виплат необхідних для сплати податків, зборів та платежів передбачених законодавством України.

Накласти арешт на всі поточні банківські рахунки, що належать ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_12 , зареєстрованій та проживаючій за адресою: АДРЕСА_1 в межах суми заявлених позовних вимог, а саме 78 979 365 гривень, за винятком виплат необхідних для сплати податків, зборів та платежів передбачених законодавством України.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 листопада 2018 року в задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, а саме: розірвати договір про взаємні зобов`язання від 20.02.2017 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_12 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 солідарно на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_14 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_21 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючої за адресою АДРЕСА_21 , ідентифікаційний номер НОМЕР_15 , у рівних частках спільні сумісні грошові кошти подружжя Шостаків у сумі 78 979 365 грн., що еквівалентно 3 036 500 доларам США, сплачених за договором про взаємні зобов`язання від 20.02.2017 року, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; стягути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у рівних частках понесені судові витрати.

Апеляційні скарги на судове рішення мотивовані тим, що оскаржуване судове рішення було ухвалене без належного повного з`ясування обставин справи, в тому числі без врахування фактичних обставин, які свідчать про порушення відповідачами умов договору про взаємні зобов`язання від 20.2.2017 року, а позовні вимоги підтверджені численними доказами, в тому числі поясненнями свідків. Також посилається на порушення норм процесуального закону, таємниці нарадчої кімнати тощо.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 20 лютого 2017 р. уклали договір про взаємні зобов`язання, за умовами п. 2 якого ОСОБА_3 зобов`язався за три мільйони доларів США продати за договором купівлі-продажу ОСОБА_1 свою частку у статутному капіталі ТОВ «БІОЛ» ідентифікаційний номер 30086036 , місцезнаходження: м. Мелітополь Запорізька обл., вул. Мічуріна,21 та розмір внеску в статутний капітал 1653700,00 грн.

Крім того, відповідно до змісту договору ОСОБА_3 , зокрема також зобов`язався у строк до 15.03.2019 року за три мільйони доларів США переоформити на ім`я ОСОБА_1 на підставі договорів купівлі-продажу належне йому на праві приватної власності наступне нерухоме майно:

- 1/2 частина нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , позначена літерою «П-1» загальною площею 2489, 7 кв. м., основною площею 2026, 6 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 07, що належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 15.02.2007 року № 1149;

- 1/2 частина земельної ділянки площею 0,845 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , розташована за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 07, що належить відповідачу на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.11.2015 року;

- 1/2 частина комплексу будівель, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , позначена літерами «А-1/4», «Б-1». Будівля «А-1/4» загальною площею 1727, 1 кв. м., основною площею 1401,8 кв. м., сарай Б-1, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 07, яка належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 31.01.2015 року;

- 1/2 частина будівлі, розташованої за адресою АДРЕСА_2, позначена літерою «А-1» загальною площею 1154, 9 кв. м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 07, яка належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 31.01.2015 року;

- 1/2 частина нежитлового комплексу будівель та споруд, який складається з будівлі «А-1» (загальною площею 828, 4 кв. м. та основною площею 663, 4 кв. м.), будівлі «Б-1» (загальною площею 2548, 7 кв. м. та основною площею 2316, 9 кв. м.), розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 07, яке належить відповідачу на підставі свідоцтва про право власності від 15.04.2014 року;

- 1/2 частина нежитлової будівлі загальною площею 1744, 2 кв.м., опис: двоповерхова нежитлова будівля «А-2», основною площею 1091,8 кв. м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 07, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 , яка належить відповідачу на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.08.2013 року;

- 1/2 частина земельної ділянки площею 0,3312 га, кадастровий номер НОМЕР_3 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 7, розташована за адресою: АДРЕСА_5 , яка належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 07.08.2013 року;

- 1/2 частина нежитлової будівлі загальною площею 1957, 6 кв.м., основною площею 1919, 9 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 34245281, розташована за адресою: АДРЕСА_6 , яка належить Відповідачу на підставі свідоцтва про право власності від 27.07.2011 року;

- нежитлове приміщення загальною площею 1093, 4 кв. м., технічний опис майна: навіс а3-1, розташоване за адресою: АДРЕСА_7 , яке належить Відповідачу на підставі свідоцтва про право власності від 28.08.2010 року, реєстраційний номер майна 31345588;

- 1/2 частина комплексу, який складається з будівель «А-1» загальною площею 2928, 3 кв. м., основною площею 2784,5 кв.м., «Б-1» загальною площею 422, 3 кв. м., основною площею 422, 3 кв. м., розташований за адресою: АДРЕСА_8 , реєстраційний номер майна 9751179, яке належить Відповідачу на підставі свідоцтва про право власності від 28.12.2012 року;

- 1/2 частина нежитлової будівлі загальною площею 1673, 5 кв.м., реєстраційний номер майна 18683005, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_9 , яке належить Відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 24.11.2010 року;

- нежитлова будівля загальною площею 438, 3 кв.м., основою площею 427, 9 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_10 , реєстраційний номер майна 9750676, яка належить Відповідачу на підставі свідоцтва про право власності від 25.02.2006 року;

- нежитлова будівля котельної загальною площею 781, кв.м., реєстраційний номер майна 15235478, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить Відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 03.07.2006 року, вартістю 17612 грн;

- нежитлова будівля загальною площею 85, 1 кв.м., основною площею 85, 1 кв. м., реєстраційний номер майна: 22438973, розташоване за адресою: АДРЕСА_11 , яке належить Відповідачу на підставі свідоцтва про право власності від 11.03.2008 року;

- 1/2 частина приміщень, які складаються з будівель «А2-1» загальною площею 36, 4 кв. м., будівлі «А3/1» загальною площею 111, 1 кв. м., розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , що належить Відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 31.01.2015 року за № 534;

- 1/2 частина земельної ділянки площею 1,9997 га, розташована за адресою: АДРЕСА_22 , кадастровий номер НОМЕР_4 , яка належить на праві спільної часткової власності Позивачу1 та Відповідачу на підставі державних актів на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_5 та ЯИ НОМЕР_17 від 11.04.2012 року;

- нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_13 ;

- 1/2 частина нежитлових будівель, позначених літерами «К-1», «Л-1», розташовані за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер майна: 8972226;

- 1/2 частина Нежитлової будівлі, позначеної літерою «П-1/2» загальною площею 1889, 5 кв. м., розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна 17685536;

- 1/2 частина Нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 загальною площею 819, 7 кв. м., основною площею 663, 4 кв. м., реєстраційний номер майна 24122431.

Сторони вказаного договору обумовили, що продаж частки має відбутись в строк до 15.03.2018 року (п.2).

В обґрунтування позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посилалися на те, що ОСОБА_3 , як учасник ТОВ «БІОЛ», не виконав зобов`язання з продажу належної йому частки у статутному капіталі названого товариства іншому його учаснику ОСОБА_1 за письмовою угодою від 20 лютого 2017 року, ухилившись від нотаріального посвідчення цього договору після отримання грошей за належну йому у статутному капіталі частку.

Фактично за поясненнями позивачів, відповідач ОСОБА_3 відмовився припинити свою участь у товаристві, тому просили розірвати договір про взаємні зобов`язання та сягнути з ОСОБА_3 та його дружини ОСОБА_4 , яка не є учасником ТОВ, сплачені за частку кошти у сумі, еквівалентній 3 000 000 доларів США, та суму, 36 500 доларів США, яка безпідставно сплачена за обумовлену частку.

Судом першої інстанції враховано. що предметом договору були не лише зобов`язання щодо купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства «БІОЛ», але й інші зобов`язання, зокрема, щодо відчуження об`єктів нерухомості, нотаріальне посвідчення угод щодо яких є обов`язковим і строк виконання яких встановлений до 15.03.2019 року, тобто на час ухвалення рішення ще не настав.

Як зазначив суд першої інстанції, заявляючи вимоги про стягнення сплачених за частку коштів, позивачі просили повністю розірвати договір, отже не лише у частині купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «БІОЛ», при цьому передбачених законом підстав для його розірвання щодо інших зобов`язань взагалі не навели.

Суд першої інстанції виходив з того, що зважаючи на п. 1 ст. 147 ЦК України та інші загальні норми цивільного законодавства, частка у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю може відчужуватися на підставі договору купівлі-продажу, дарування, міни та інших правочинів, наслідком яких є перехід права на відчужувану частку від однієї особи до іншої.

Для договорів купівлі-продажу, міни, дарування частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю закон прямо не вимагає дотримання певної форми, але виходячи із загальних норм цивільного законодавства, зокрема, п. 3 ч.1 ст. 208 ЦК України, правочин , який укладається між двома фізичними особами на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, належить вчиняти у письмовій формі. Правочин, який у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню у випадках, встановлених законодавством або домовленістю сторін. Закон не вимагає нотаріального посвідчення договорів про відчуження частки у статутному капіталі ТОВ.

Разом з тим, відчуження частки у статутному капіталі тягне за собою внесення та державну реєстрацію відповідних змін до статуту товариства, а також відомості про товариство, що містяться у Єдиному державному реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців. У відповідності до ст.. 29 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємств» для реєстрації правових наслідків такому правочину державному реєстратору подається нотаріально засвідчена копія документу про перехід частки учаснику у статутному капіталі товариства до нового власника чи нотаріально посвідчених договорів про такий перехід чи передання.

Тож суд першої інстанції зробив висновок, що вказаний закон «Про державну реєстрацію» не містить вичерпного переліку документів, якими може засвідчуватись вчинення правочину про відчуження частки у статутному капіталі ТОВ, однак дає підстави вважати, що крім нотаріально посвідченого договору це можуть бути і інші документи. Крім того, як зазначив суд, укладання договору про відчуження частки у статутному капіталі не є достатньою умовою для переходу права на частку до іншої особи. Фактично, належність частки у статутному капіталі ТОВ певній особі засвідчується відомостями про товариство, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб підприємців, а також належним чином зареєстрованому статуті товариства. Тому перехід права до іншої особи можна вважати завершеним з моменту внесення та державної реєстрації відповідних змін до Статуту товариства, а також відомостей про товариства, що містяться у Державному реєстрі.

Судова колегія, досліджуючи доводи та заперечення сторін, враховує, що існує певний порядок відчуження частки у статутному капіталі товариства. Так, у відповідності зі ст. 145 ЦК України та ст. 59 Закону України «Про господарські товариства» зміни до Статуту ТОВ підлягають затвердженню загальними зборами учасників. Ця обставина дає підстави вважати, що правочин про відчуження частки не є завершеним, доки загальними зборами учасників не буде затверджено та подано державному реєстратору разом із документами, що засвідчують відчуження частки, ще й зміни до Статуту товариства, належним чином оформлені та підписані учасниками, у яких відображено наслідки відчуження частки.

Як в суді першої інстанції, так і при апеляційному розгляді, позивачі не зазначили, які існували перешкоди для відчуження відповідачем ОСОБА_3 частки у статутному капіталі товариства на час укладення угоди про взаємні обов`язки.

З зазначеної угоди про взаємні обов`язки, яку просили розірвати позивачі, вбачається, що сторони домовилися про вчинення певних дій на укладення у майбутньому численних правочинів,зокрема з продажу частки у статутному капіталі та відчуження нерухомого майна, в тому числі як майна ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , так і майна ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 .

В уточненому позові, позивачі просили розірвати договір про взаємні зобов`язання.

Досліджуючи надану сторонами «Угоду про взаємні зобов`язання», судова колегія враховує, що зазначена угода містить лише наміри про укладення у майбутньому численних правочинів з відчуження майна, але при цьому така угода по суті лише фіксує наміри сторін на час її укладення.

Так, в угоді не містяться суттєві умови договорів, які сторони мали намір укласти у майбутньому.

Про жодні обставини, які свідчили б про укладення такої домовленості на майбутнє з причин відсутності коштів у позивача на час укладення такої угоди, сторони не зазначають.

До того ж законом не заборонено укладення будь-яких угод з відчуження майна у порядку, встановленому законом, з обумовленням розстрочки платежів.

Натомість сторони не скористались такою можливістю, не зазначили про те, які існували перешкоди для укладення договорів у порядку, встановленому законом з оформленням розстрочки платежів.

Зазначена угода не містить таких суттєвих умов договорів купівлі-продажу, зокрема, як загальна вартість майна, розмір часток у праві спільної власності, наявність інших співвласників та їх згоди на відчуження, тощо.

За таких обставин зазначена угода лише фіксувала наміри сторін та не створювала для них будь-яких обов`язків.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів.

Судова колегія враховує, що укладена сторонами угода про взаємні зобов`язання від 20 лютого 2017 року, незалежно від того, що у ній сторони взяли на себе зобов`язання укласти численні правочини у майбутньому, є лише висловленим ними на певний час наміром, який не може бути використаний в будь-якому разі для примушування сторін до укладення зазначених в угоді договорів, виходячи з принципу свободи договору.

Також зазначена угода не може бути розцінена як попередній договір.

Згідно з частиною першої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку; (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до частини другої статті 209 ЦК України, нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.

Згідно з частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Частиною першою статті 236 ЦК України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Така правова позиція була висловлена верховним Судом 10 квітня 2019 року (справа № 367/3304/15-ц,провадження № 61-8486св18).

Виходячи з того, що укладена сторонами угода має у своєму змісті взаємні зобов`язання, то правові наслідки щодо невиконання одного з зобов`язань не можуть бути предметом аналізу без врахування інших умов угоди, які у сукупності стосуються не лише передання часток у статутних капіталах двох товариств, а й інших умов щодо відчуження нерухомості.

Тож вимоги позивача у позові та апеляційній скарзі про розірвання угоди про взаємні зобов`язання не можуть бути задоволені, позаяк ця угода є нікчемною, а відтак не може бути розірвана.

За поясненнями сторін між ними тривалий час існували відносини щодо спільного ведення справ, та за поясненнями відповідача це передбачало взаємні розрахунки, в тому числі і з написанням письмових розписок про отримання грошових коштів.

Тож надані позивачами розписки про отримання ОСОБА_3 грошових сум, не можна достовірно вважати такими, що були надані позивачеві на виконання угоди про наміри укласти в майбутньому численні договори.

Так, наприклад, надана позивачем розписка від 24.4. 2017 року містить зазначення про отримання ОСОБА_3 грошової суми від ОСОБА_1 у розмірі 330000 доларів згідно попередньої домовленості.

З даної розписки неможливо зробити висновок на яких умовах була отримана грошова сума та яка домовленість цьому передувала, а те, що розписка була надана на виконання письмової угоди про наміри від 20.2.2017 року є лише припущенням.

Інша розписка від 13 7. 2017 року містить зазначення про отримання грошових сум у розмірі 50 000 доларів в рахунок розподілу майна, хоча в угоді, на яку посилається позивач, жодних умов про розподіл майна немає.

Аналогічним чином у розписці від 4.9.2017 року про отримання ОСОБА_3 500000 доларів відсутнє посилання на отримання грошей за майбутнє відчуження майна, зазначеного у угоді.

Також не може бути підтвердженням того, що відповідачем ОСОБА_3 грошові суми отримувалися за відчуження частки у статутному капіталі розписка від 13.3.2017 року. У ній хоча і зазначено, що вона видана відповідно до домовленості від 20.2.2017 рок, проте про яку саме домовленість йшлося не зазначено.

До того ж позивачем надана ще розписка без зазначення дати її надання про те, що ОСОБА_3 підтверджує попередню домовленість про продаж своєї частки у статутному капіталі ТОВ «БІОЛ» не пізніше 17 травня 2018 року або протягом двох тижнів після отримання грошової суми, еквівалентної трьом мільйонам доларів.

Враховуючи узгодження сторонами нової дати (17 травня 2018 року) укладення договору відчуження частки у статутному капіталі, можна зробити висновок, що сторонами на час видання такої розписки не були здійснені жодні розрахунки, тобто у розписці підтверджується обов`язок з продажу частки у статутному капіталі лише після сплати обумовленої грошової суми.

Ця розписка лише підтверджує, що на час її написання розрахунки між сторонами не відбулися.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи позивачів про те. що грошові суми нібито отримані ОСОБА_3 за наданими ними розписками стосуються виконання ОСОБА_1 обов`язку сплатити грошові суми саме за виконання угоди про взаємні обов`язки від 20 лютого 2017 року з відчуження частки у статутному капіталі ТОВ «БІОЛ», є лише припущеннями.

В жодній наданій розписці не йдеться про отримання грошей за продаж частки у статутному капіталі.

До того ж угода про наміри сторін свідчить про те, що сторони мали інші домовленості, зокрема і ОСОБА_1 брав на себе обов`язок відчуження на користь ОСОБА_3 без зазначення конкретної грошової суми, належної йому частики у статутному капіталі ТОВ « ЮЗТК», яке знаходиться в Росії, ОСОБА_3 також крім відчуження частки у статутному капіталі ТОВ «БІОЛ», брав на себе зобов`язання з продажу численних об`єктів нерухомості.

Позивачами не надано жодних підтверджень виконання сторонами інших взятих на себе обов`язків за оспорюваною угодою від 20 лютого 2017 року.

Тобто посилання відповідача на те, що між сторонами крім відчуження частки у статутному капіталі ТОВ «БІОЛ», існували і інші домовленості , в тому числі такі, які не були включені в умови угоди про взаємні обов`язки від 20 лютого 2017 року, - позивачем не спростовані.

До того ж розписка ОСОБА_3 від 13 7.2017 року про отримання від ОСОБА_1 грошей в рахунок розподілу майна лише свідчить про те, що між сторонами також вирішувалися інші питання, в тому числі які стосуються розподілу майна.

Угода, на яку посилається позивач, не свідчить про вчинення сторонами будь-якого розподілу майна, яке перебувало б у спільній власності сторін.

Відтак, на час розгляду справи позивачем не надано достовірних відомостей про те, що зазначені у наданих ним розписках грошові суми, отримувалися ОСОБА_3 в рахунок саме майбутніх домовленостей, висловлених в угоді про взаємні зобов`язання від 20.2.2017 року.

Досліджуючи законність ухвали Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 листопада 2018 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, судова колегія виходить з того, що зазначена ухвала не суперечить закону, посилання апелянта на те, що суд постановив зазначену хвалу з порушенням строків розгляду питання про забезпечення позову, не тягне за собою скасування оскаржуваної ухвали.

Частиною другою статті 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно утруднити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутись до суду.

Тож метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

З урахуванням особливостей мети забезпечення позову, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Крім того, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: - розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; - забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; - наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; - імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; - запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Враховуючи, що судом було відмовлено у задоволенні позову, а позивачем не надано переконливих доказів на підтвердження того, що існує реальна загроза відчуження відповідачами належних їм об`єктів нерухомості, суд першої інстанції правомірно відмовив у забезпеченні позову шляхом накладення арешту на численне майно відповідачів.

Посилання апелянта на порушення судом таємниці нарадчої кімнати, із зазначенням про те, що розгляд справи було закінчено у п`ятницю 2 листопада 2018 року, та суд видалився у нарадчу кімнату, проте проголосив рішення лише у понеділок 5.11.2018 року. не є переконливим з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

У цьому пункті закріплене "право на суд" разом з правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Ґолдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року, заява № 4451/70, § 36).

Проте такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність цих прав (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "Станєв проти Болгарії" (Stanev v. Bulgaria) від 17 січня 2012 року, заява № 36760/06, § 230).

Згідно зі статтею 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до частини 2 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для висновку про наявність порушень з боку районного суду, які призвели до неправильного вирішення цієї справи, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Передбачених частиною 3 ст. 376 ЦПК України обставин, які свідчать про порушення норм процесуального права і які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, апелянтом не наведено і судом таких не встановлено.

Тож суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 листопада 2018 року та ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 листопада 2018 року про забезпечення позову у цій справі залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 листопада 2018 року та ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 листопада 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 15 липня 2019 року

Головуючий О.В. Крилова

Судді: В.Ю. Бєлка

О.З. Поляков