Постанова

Іменем України

11 липня 2019 року

м. Київ

справа № 703/4224/16-ц

провадження № 61-28663св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Комунальне підприємство «ВодГео» виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Комунального підприємства «ВодГео» виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 серпня 2017 року у складі судді Васильківської Т. В. та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 24 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Карпенко О. В., Бородійчука В. Г., Нерушак Л. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «ВодГео» виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Комунального підприємства «ВодГео» виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області (далі - КП «ВодГео») про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до наказу директора КП «ВодГео» від 30 серпня 2013 року № 24-к з 01 вересня 2013 року ОСОБА_1 було прийнято на посаду майстра в службу водопостачання і він працював у бригаді аварійно-відновлювальних робіт служби водопостачання.

ОСОБА_1 зазначав, що робота майстрів служби постачання у бригаді аварійно-відновлювальних робіт була організована на підприємстві вахтовим методом, тобто два тижні в місяць робітник працював з 08 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв., а наступні два тижні відпочивав. Його робочавахта була з 01 до 15 числа щомісячно, а іншу половину місяця вахтою працював інший майстер.

31 жовтня 2016 року директором КП «ВодГео» прийнято наказ № 39-к про звільнення ОСОБА_1 з посади майстра служби водопостачання на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату працівників.

ОСОБА_1 вважає, що його звільнення є незаконним, оскільки про своє звільнення він дізнався лише 31 жовтня 2016 року, коли був запрошений до відділу кадрів КП «ВодГео» для отримання трудової книжки і в цей же день був ознайомлений із наказом від 31 жовтня 2016 року № 39-к «Про припинення трудового договору».

Про те, що посада, на якій він працював, буде скорочена і він буде звільнений з роботи 31 жовтня 2016 року, його персонально за два місяці, як це вимагає трудове законодавство України, ніхто не попереджав.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати незаконним пункт 6 наказу директора КП «ВодГео» від 31 жовтня 2016 року № 39-к про його звільнення з посади майстра служби водопостачання;поновити його на посаді майстра служби водопостачання КП «ВодГео»; стягнути з КП «ВодГео» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 листопада 2016 року до дня поновлення на роботі та витрати на правову допомогу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 серпня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано пункт 6 наказу директора КП «ВодГео» від 31 жовтня 2016 року № 39-к про звільнення ОСОБА_1 з посади майстра служби водопостачання незаконним.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді майстра служби водопостачання КП «ВодГео» з 01 листопада 2016 року.

Стягнуто з КП «ВодГео» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 листопада 2016 року до 16 серпня 2017 року за 198 робочих днів у розмірі 44 472 грн 78 коп.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції виходив із того, що звільнення ОСОБА_1 проведено без достатніх правових підстав і без дотримання гарантій прав працівника, передбачених чинним трудовим законодавством України.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 24 жовтня 2017 року апеляційну скаргу КП «ВодГео» відхилено, рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 серпня 2017 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції постановив, що КП «ВодГео» належним чином не повідомило ОСОБА_1 про наступне скорочення чисельності працівників та не проінформувало про існування вакантних посад, тому звільнення ОСОБА_1 відбулося з порушенням вимог чинного трудового законодавства України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, КП «ВодГео», посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 24 жовтня 2017 року і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають критеріям законності та обґрунтованості. Суди попередніх інстанцій неправильно застосували до спірних правовідносин положення частини третьої статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», оскільки зазначена норма поширюється на членів виробничого профспілкового органу, а не на членів профспілок, якими можуть бути особи, які працюють на підприємстві, в установі або організації незалежно від форми власності і видів господарювання, у фізичної особи, яка використовує найману працю, особи, які забезпечують себе роботою самостійно, особи, які навчаються в навчальному закладі.

Крім того, суди під час розгляду цієї справи не врахували положення статті 303 ЦПК України 2004 року, статей 1, 11, 37 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», статей 43, 43-1 КЗпП України, у зв`язку з чим дійшли передчасного висновку про задоволення позову.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

У відзивах на касаційну скаргу ОСОБА_1 зазначив, що зазначені КП «ВодГео» в касаційній скарзі доводи не відповідають фактичним обставинам справи та тим доказам, які містяться в матеріалах цієї справи і були повно та всебічно досліджені судами попередніх інстанцій, а тому просив суд касаційну скаргу КП «ВодГео» залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою КП «ВодГео» на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 24 жовтня 2017 року і витребувано із Смілянського міськрайонного суду Черкаської області цивільну справу № 703/4224/16-ц.

У травні 2018 року цивільну справу № 703/4224/16-ц передано до Верховного Суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві Черняк Ю. В.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують.

Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої та апеляційної інстанцій

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідно до наказу директора КП «ВодГео» від 30 серпня 2013 року № 24-к з 01 вересня 2013 року ОСОБА_1 було прийнято на посаду майстра в службу водопостачання КП «ВодГео».

Відповідно до штатного розпису КП «ВодГео» з 01 травня 2016 року загальна кількість майстрів служби водопостачання та бригади аварійно-відновлювальних робіт служби водовідведення складала 5 одиниць.

29 серпня 2016 року директором КП «ВодГео» прийнято наказ № 126-К «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення чисельності працівників», відповідно до якого з 01 листопада 2016 року скорочувалося кілька посад, які виводилися із штатного розпису КП «ВодГео», серед яких - одна посада майстра служби водопостачання.

31 жовтня 2016 року директором КП «ВодГео» прийнято наказ № 39-к «По особовому складу про припинення трудового договору», відповідно до пункту 6 якого з 31 жовтня 2016 року ОСОБА_1 було звільнено з посади майстра служби водопостачання на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, у зв`язку із скороченням штату працівників.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийняття на роботу і незаконне звільнення, а також сприяття у збереженні роботи.

Положеннями пункту 1 статті 40 КЗпП України передбачена можливість розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у випадку зміни організації виробництва і праці.

Під змінами в організації виробництва і праці в пункті 1 частини першої статті 40 КЗпП України розуміється ліквідація, реорганізація, банкрутство або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення працівника з підстав, визначених пунктом 1 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівника при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства або уповноваженого органу працевлаштувати працівника.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівникові, який звільняється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника (постанова Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі № 760/3664/15-ц (провадження № 6-1264цс17).

Суди попередніх інстанцій встановили, що КП «ВодГео» було направлено рекомендованим листом ОСОБА_1 повідомлення про наступне скорочення чисельності працівників КП «ВодГео» та інформацію про існування вакантних посад, але підтвердження про вручення цього повідомлення ОСОБА_1 відсутнє, оскільки поштове повідомлення було повернуто КП «ВодГео».

КП «Вод Гео» не надало суду доказів того, що при звільненні ОСОБА_1 підприємством досліджувалося питання щодо його переважного права на залишення на роботі при його звільненні у зв`язку із скороченням штату працівників.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, на виконання вимог статей 303, 307 ЦПК України 2004 року, дослідив всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надав їм належну оцінку, визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, залишив рішення суду першої інстанції без змін, оскільки КП «ВодГео» не були дотримані вимоги трудового законодавства України щодо попередження працівника в передбачений законом строк про наступне звільнення і щодо забезпечення його переважного права на залишення на роботі при його звільненні за пунктом 1 статті 40 КЗпП України. Встановивши, що звільнення позивача відбулося без законних підстав, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про необхідність стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за правилами, передбаченими. Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, та про відшкодування судових витрат.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судового рішення не впливають, афактично зводяться до переоцінки доказів, що на стадії перегляду справи у касаційному порядку нормами чинного ЦПК України не передбачено.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Комунального підприємства «ВодГео» виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області залишити без задоволення.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 24 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець