Постанова

Іменем України

10 липня 2019 року

м. Київ

справа № 402/1173/17-ц

провадження № 61-22183св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача -ОСОБА_2 ,

відповідачі: Грушківська сільська рада Благовіщенського району Кіровоградської області, ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Апеляційного суду Кіровоградської області, у складі колегії суддів: Мурашка С. І., Гайсюка О. В., Голованя А. М., від 21 лютого 2018 року.

Короткий зміст позовної заяви та її обґрунтування

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом

до Грушківської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області, ОСОБА_3 та просила визнати за нею право власності

на 1/2 частину будівлі-закусочної по АДРЕСА_1 .

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_4 , спадкоємцями якого є вона та син ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина у вигляді будівлі-закусочної по АДРЕСА_1 . 03 квітня 2013 року вона подала нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті чоловіка, але вважає, що зазначене майно є об`єктом спільної сумісної власності, оскільки було придбано під час шлюбу, а тому вона має право власності на 1/2 частину будівлі-закусочної по АДРЕСА_1 , титульним власником якої був ОСОБА_4 .

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину будівлі-закусочної, яка розташована по АДРЕСА_1 Кіровоградської області, що належала ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області, у складі судді Ясінського Л. Ю., від 30 листопада 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що за наявності чинної відмови спадкоємця (позивача) від прийняття спадщини, яку не відкликано у встановленому законодавством порядку, правові підстави для визнання за таким спадкоємцем права на спадщину відсутні. Доказів відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину не надано.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 21 лютого

2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 30 листопада 2017 року скасовано. Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будівлі-закусочної по АДРЕСА_1 .

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Грушківської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що право власності на будівлю закусочної набуто чоловіком позивача під час перебування у шлюбі, а тому спірна будівля є спільним майном подружжя. Таким чином, після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина лише на 1/2 частину будівлі закусочної, а позивач відмовилась від належної їй частки у спадковому майні, у тому числі обов`язкової частки.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги той факт, що у заяві про відмову від спадщини ОСОБА_1 відмовилась також від видачі свідоцтва на 1/2 частку у спільному майні подружжя. На думку заявника, оскільки позивач відмовилась від спадщини, у тому числі від обов`язкової частки, а також від видачі свідоцтва на 1/2 частку у спільному майні подружжя, висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову є законними та обґрунтованими.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу представник ОСОБА_1 -

ОСОБА_2 просить залишити касаційну скаргу ОСОБА_3 без задоволення, а оскаржену постанову суду апеляційної інстанції - без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 11 травня 2018 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

01 червня 2018 року справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 01 липня 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі

з 07 грудня 1956 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження.

ОСОБА_4 був власником будівлі-закусочної, яка розташована по АДРЕСА_1 , згідно із свідоцтвом про право власності від 25 лютого 2010 року № 10 (а. с. 6).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкоємцями першої черги є його дружина ОСОБА_1 та син ОСОБА_3

03 квітня 2013 року позивач звернулась до нотаріуса із заявою про відмову від прийняття спадщини, у тому числі від обов`язкової частки у спадщині. У заяві вказано, що спадкове майно було придбано померлим під час зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_1 , є спільною сумісною власністю, але на видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя заявник не претендує.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтями 1216, 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

Частиною першою статті 1226 ЦК України передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги (частина друга стаття 1274 ЦК України).

У відповідності до статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Частиною третьою статті 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Виходячи з положень статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Режим спільної сумісної власності подружжя означає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

При визначенні розміру частки дружини та чоловіка у спільному майні подружжя вважається, що частки кожного з подружжя є рівними, як це закріплено у нормі статті 70 СК України.

За змістом частини першої статті 71 Закону України «Про нотаріат» у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановивши, що спірна будівля закусочної по АДРЕСА_1 була придбана спадкодавцем під час перебування з позивачем у шлюбі, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки яких є рівними, презумпція спільності права власності подружжя на майно не спростована відповідачем, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що наявні підставі для задоволення позову та визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину спірної будівлі. Судом апеляційної інстанції правильно враховано, що частка у спільній сумісній власності того з подружжя, хто пережив іншого, не входить до складу спадщини і не включається до спадкової маси.

До таких висновків суд апеляційної інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Посилання касаційної скарги на те, що у заяві про відмову від спадщини позивач також відмовилась від 1/2 частини спірного нежитлового приміщення не можуть бути взяті до уваги, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження вчинення позивачем дій, які свідчать про відмову від права власності на підставі статті 347 ЦК України.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильних по суті висновків суду апеляційної інстанції, а зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 21 лютого 2018 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович