П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2019 року місто Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах Прокопчук Л.М. (суддя-доповідач), Самчишиної Н.В., Царюк Л.М. із секретарем судового засідання Гавор В.Б., за участі позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача Третьяк Г. ОСОБА_3 ., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське виробниче підприємство «Вознесенське» на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 травня 2019 року, (повний текст складено 23 травня 2019 року), ухвалене в приміщенні того ж суду о 14 год. 38 хв. у складі судді Ротар М.М., по справі № 473/1364/19, провадження № 22-ц/812/1238/19, за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське виробниче підприємство «Вознесенське» про стягнення сум недоплаченої орендної плати з урахуванням індексу інфляції,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське виробниче підприємство «Вознесенське» про стягнення сум недоплаченої орендної плати з урахуванням індексу інфляції.

В травні 2019 року позивачка уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача недоплачену суму орендної плати по договорам оренди земельної ділянки від 20.12.2018 року та від 21.12.2018 року з врахуванням індексу інфляції за 2018 р.- 2371,60 грн., з яких 1078 грн. інфляція, 1293,60 грн. пеня (а.с. 66-67).

Обґрунтовувала позовні вимоги наступним. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 17.05.2007 року, вона є власником земельної ділянки загальною площею 0,19 га, державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 17 травня 2007 року, вона є власником земельної ділянки загальною площею 3,82 га, державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 17.05.2007 року, вона є власником земельної ділянки загальною площею 0,39 га, державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 17.05.2007 року, вона є власником земельної ділянки загальною площею 0,73 га, що призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і які розташовані на території Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області.

Згідно договорів оренди від 20.12.2017 року та від 21.12.2017 року ОСОБА_1 передала в оренду свої земельні ділянки ТОВ «Сільськогосподарське виробниче підприємство «Вознесенське». Орендар не в повному обсязі виконав свої зобов`язання за договором оренди, оскільки орендна плата за 2018 рік була сплачена без урахування індексу інфляції, що суперечить умовам договорів оренди (а.с.2-4, 66-67).

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 травня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське виробниче підприємство «Вознесенське» на користь ОСОБА_1 недоплачену суму орендної плати з урахуванням індексу інфляції та пеню :

по договору оренди земельної ділянки від 21.12.2017 року (площа 0,7300 га) інфляційні збитки в сумі 205 грн. 80 коп., пеня 246 грн. 96 коп.;

по договору оренди земельної ділянки від 21.12.2017 року (площа 0,3900 га) інфляційні збитки в сумі 29 грн.40 коп., пеня 35 грн.28 коп.;

по договору оренди земельної ділянки від 20.12.2017 року (площа 0,1900 га) інфляційні збитки в сумі 9 грн.80 коп., пеня 11 грн.76 коп.;

по договору оренди земельної ділянки від 21.12.2017 року (площа) 3,8200 га) інфляційні збитки в сумі 833 грн. 00 коп., пеня 999 грн. 60 коп.;

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське виробниче підприємство «Вознесенське» на користь держави судовий збір 1 921 гривні (а.с. 75-77).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що укладеними договорами передбачено обчислення орендної плати з урахуванням індексу інфляції. Крім того, договорами передбачено справляння пені у розмірі 0,01% несплаченої суми за кожний день прострочення у разі невнесення орендної плати у встановлені договором строки. При виплаті орендної плати відповідачем умови договору не були виконані.

В апеляційній скарзі ТОВ «Сільськогосподарське виробниче підприємство «Вознесенське» вважає рішення першої інстанції таким, що прийняте із неправильним застосуванням норм матеріального права. Посилається на те, що пункт 10 договору оренди визначає, що обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексів інфляції. На думку відповідача вказану норму договору оренди слід застосовувати з урахуванням вимог ст. 289 Податкового Кодексу України, відповідно до якої для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Статтею 289 ПК прописано, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кi = І : 100, де І - індекс споживчих цін за попередній рік.

У разі якщо індекс споживчих цін перевищує 115 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 115.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації не пізніше 15 січня поточного року забезпечують інформування центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель.

Відповідно до пункту 9 підрозділу 6 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України (в редакції Закону України від 23.11.2018 № 2628 VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів») індекс споживчих цін за 2017 2023 роки, що використовується для визначення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення, застосовується із значенням 100 відсотків.

Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру 11 січня 2019 року повідомлено, що значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за 2018 рік становить 1,0.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель. Коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель становлять: 1996 рік 1,703, 1997 рік 1,059, 1998 рік 1,006, 1999 рік 1,127, 2000 рік 1,182, 2001 рік 1,02, 2005 рік 1,035, 2007 рік 1,028, 2008 рік 1,152, 2009 рік 1,059, 2010 рік 1,0, 2011 рік 1,0, 2012 рік 1,0, 2013 рік 1,0, 2014 рік 1,249, 2015 рік 1,433 (крім сільськогосподарських угідь) та 1,2 для сільськогосподарських угідь (рілля, перелоги, сіножаті, пасовища, багаторічні насадження), 2016 рік для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) 1,0, для земель несільськогосподарського призначення 1,06, 2017 рік 1,0. Тобто відповідно до наведеного підстав для застосування індексу інфляції не було, а тому відповідач виплатив оренду плату відповідно до умов договору оренди.

Розрахунок орендної плати за договорами оренди, укладеними з позивачкою, є вірним, оскільки розмір орендної плати, встановлений у них, значно перевищує 3%, (встановлені Указом Президента України від 02.02.2002 року) нормативної грошової оцінки землі.

Відповідач також вважає, що судом неправильно вирішено питання щодо розміру судових витрат, оскільки сума позову з урахуванням уточнень складає 2371,60 грн., а тому сума судового збору має становити 0,4 розміру прожиткового мінімуму - 768,40 грн. (а.с. 85-89).

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_1 зазначала, що розрахунок інфляційних збитків по вищевказаним договорам, якій міститься в рішенні суду першої інстанції, відповідає законодавству України, а тому просила апеляційну скаргу ТОВ «Сільськогосподарське виробниче підприємство «Вознесенське» залишити без задоволення, а рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 травня 2019 року без змін (а.с. 102-103).

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів прийшла до такого.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає не в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка є власником чотирьох земельних ділянок: на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 17.05.2007 року, вона є власником земельної ділянки загальною площею 0,19 га; державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 17 травня 2007 року вона є власником земельної ділянки загальною площею 3,82 га; державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 17.05.2007 року вона є власником земельної ділянки загальною площею 0,39 га; державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 17.05.2007 року вона є власником земельної ділянки загальною площею 0,73 га, що призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і які розташовані на території Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області.

20 грудня 2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Сільськогосподарське виробниче підприємство «Вознесенське» укладено договір оренди землі, а саме земельної ділянки загальною площею 0,19 гектарів, зареєстрований відділом Держгеокадастру у Вознесенському районі Миколаївської області 17.01.2018 р.

21 грудня 2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Сільськогосподарське виробниче підприємство «Вознесенське» укладено договори оренди землі, а саме: земельної ділянки загальною площею 3,82 гектарів; земельної ділянки загальною площею 0,73 гектарів; земельної ділянки загальною площею 0,39 гектарів Всі вони зареєстровані відділом Держгеокадастру у Вознесенському районі Миколаївської області 17.01.2018 р.

Строк дії договорів сторони визначили - 7 років (п.8).

Відповідач зобов`язався сплачувати позивачу орендну плату за договором оренди земельної ділянки від 20.12.2017 року (користування земельною ділянкою площею 0,19 гектарів) в грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг) формах згідно письмової заявки Орендодавця, що складає 100, 00 грн. на рік. (п. 9)

За договором оренди земельної ділянки від 21.12.2017 року (за користування земельною ділянкою площею 3,82 гектарів) орендна плата сплачується в грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг) формах згідно письмової заявки Орендодавця та складає 8 500 грн. на рік. (п.9).

За договором оренди земельної ділянки від 21.12.2017 року ( за користування земельною ділянкою площею 0,39 гектарів) орендна плата сплачується в грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг) формах згідно письмової заявки Орендодавця та складає 300,00 грн. на рік. (п.9).

За договором оренди земельної ділянки від 21.12.2017 року (за користування земельною ділянкою площею 0,73 гектарів) орендна плата сплачується в грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг) формах згідно письмової заявки Орендодавця та складає 2 100 грн. на рік. (п.9) Кожним договором оренди передбачено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції (п.10). Тобто договорами встановлена фіксована сума орендної плати.

Пунктами 14 вищезазначених договорів оренди передбачено, що у разі не внесення орендної плати у строки, визначені договорами оренди, справляється пеня у розмірі 0,01 % несплаченої суми за кожний день прострочення.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги щодо застосування до спірних правовідносин положень ст. 289 ПКУ, колегія суддів виходить з наступного.

За змістом статті 792 ЦК за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Питання оренди землі регулює спеціальний нормативний акт Закон від 06.10.98 р. № 161-XIV «Про оренду землі» (далі Закон).

Статтею 1 Закону передбачено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності, а частиною 1 статті 15 Закону визначено перелік істотних умов договору оренди землі: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди (частини 1, 2 та 3 статті 21 Закону). Орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін (стаття 25 Закону).

Відповідно до п.10 Типового договору оренди землі, затвердженого постановою КМ України від 03.03.2004 року № 220 обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку (земельні ділянки) приватної власності здійснюється з урахуванням (без урахування) індексації. Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюються під час укладання або зміни умов договору оренди чи продовження його дії.

Відповідно до статті 1.1. Податкового кодексу України він відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з пунктом 14.1.125 статті 14 Податкового кодексу України нормативна грошова оцінка земельних ділянок для цілей розділу XII, глави 1 розділу XIV цього Кодексу - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений відповідно до законодавства центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до частини 5 статті 5 Закону України "Про оцінку земель" 11.12.2003 N 1378-IV нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні (крім випадків спадкування спадкоємцями першої та другої черги за законом (як випадків спадкування ними за законом, так і випадків спадкування ними за заповітом) і за правом представлення, а також випадків спадкування власності, вартість якої оподатковується за нульовою ставкою) та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, вартості земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд, а також при розробці показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель.

Аналіз наведених нормативних норм свідчить про те, що положення ст. 298 ПКУ до спірних правовідносин, оскільки в договорах оренди зазначений фіксований розмір орендної плати, який не прив`язаний у відсотках до розміру нормативної грошової оцінки землі, не застосовуються. Вони застосовуються до правовідносин, що виникають з оренди земель державної та комунальної власності. Тому доводи апеляційної скарги щодо застосування до спірних положень вимог ст. 289 ПКУ колегія суддів відхиляє.

Що стосується розрахунку інфляції, слід зазначити таке.

Законодавством не затверджено механізму індексації орендної плати за земельну ділянку, що належить на приватної власності. Але відповідно до загальних положень індексацію проводять з метою соціального захисту орендодавців від підвищення загального рівня цін на товари та послуги.

Тобто в справі, що переглядається, орендну плату слід індексувати за період з місяця після укладання договору - це буде січень 2018 року, до місяця, в якому була перерахована та отримана позивачкою орендна плата серпень 2018 року. Помісячні індекси інфляції за вказаний час відповідно до офіційних даних Держстату становлять: 101,5; 100,9; 101,1; 100,8; 100,0; 100,0; 99,3. Загальних індекс за вказані місяці, визначений шляхом перемноження, становить 103,64%. Отже розмір інфляції буде дорівнювати: 11000,00 грн. (загальна сума орендної плати за чотири земельні ділянки згідно з умовами договорів оренди) х 103,64% - 11000,00 = 400,40 грн.

Оскільки вказана сума не була сплачена своєчасно (останній день сплати згідно з договорами оренди 25 грудня кожного року), на неї слід нарахувати пеню в розмірі 0,01% за кожний день прострочення як то передбачено п. 14 договорів оренди. Виходячи із заявлених вимог (позивачка просила стягнути пеню за 120 днів з січня по квітень 2019 року) розмір пені буде складати 480,48 грн. (400, 40 грн. х0,01% х120).

Оскільки судом першої інстанції при визначенні розміру інфляції та пені допущена помилка в застосуванні індексів інфляції, рішення суду слід зміни відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України та ухвалити нове про часткове задоволення позову.

Заслуговують на уваги доводи апеляційної скарги щодо неправильного визначення розміру судового збору.

Виходячи з положень ч.1 ст. 141 ЦПК України, оскільки апеляційним судом змінюється рішення суду та позовні вимоги задовольняються частково, що буде складати 37,14 % від заявлених вимог, відповідач повинен повернути позивачу судовий збір в сумі 285,38 грн. (768,40 х 37,14%).

Звертаючись до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою відповідачем сплачено 1152,00 грн. судового збору (а.с. 83). Апеляційна скарга відповідача задоволена частково на 62,86 %, тобто відповідачу слід стягнути з позивача 724,14 грн. (1152,00 х 62,86).

Позивач є особою з інвалідністю 1 групи (а.с. 6), тобто є особою, яка звільнена від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір».

За такого відповідно до положень ч.6 ст. 141 ЦРК України відповідачу слід компенсувати понесені витрати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське виробниче підприємство «Вознесенське» задовольнити частково.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 травня 2019 року змінити, стягнувши з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське виробниче підприємство «Вознесенське» на користь ОСОБА_1 недоплачену суму по договорам оренди землі від 20.12.2017 року та від 21.12.2017 року з врахуванням індексів інфляції 400,49 грн., пеню в сумі 480,48 грн. Компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, Товариству з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське виробниче підприємство «Вознесенське» витрати по сплаті судового збору в сумі 438,76 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Прокопчук

Суддя Н.В. Самчишина

Суддя Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 19 липня 2019 року