Ухвала

Іменем України

04 липня 2019 року

м. Київ

справа № 182/5636/18

провадження № 61-9119ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Нікопольська міська рада,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровського області від 07 грудня 2018 року у складі судді Багрової А. Г. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Барильської А. П., Бондар Я. М., Зубакової В. П.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до судуз позовом до Нікопольської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю.

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що вона більше 10 років відкрито та безперервно користується нерухомим майном, яке належало померлій ОСОБА_2 , оплачує комунальні послуги з утримання квартири, таким чином фактично набула права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Із урахуванням наведеного, позивач просила суд визнати за нею право власності на вказана квартиру за набувальною давністю.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2018 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

19 квітня 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області

від 07 грудня 2018 року тапостановою Дніпровського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Ухвалою Верховного Суду від 24 травня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано для усунення виявлених недоліків строк до 24 червня 2019 року, але не більше десяти днів із дня вручення ухвали, зокрема сплатити судовий збір.

У червні 2019 року на адресу Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, а саме квитанція про сплату судового збору у розмірі 1 409,60 грн.

Таким чином, недоліки касаційної скарги усунуто.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п`ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у частині п`ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

За змістом статті 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною першою статті 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Встановивши, що позивач була обізнана про те, що власником спірної квартири, на яку вона просила визнати право власності за набувальною давністю, була ОСОБА_2 , суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили із того, що володіння позивачем спірною квартирою не можна вважати добросовісним, у зв`язку із чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Доводи касаційної скарги про те, що спірна квартира не має власника, тоді як колишній власник квартири ОСОБА_2 померла в 2007 року, тобто 12 років тому, є необґрунтованими, оскільки при вирішенні спорів про визнання права власності за набувальною давністю має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що рішення судів попередніх інстанцій суперечать висновкам Верховного Суду, викладеним в ухвалі від 04 грудня 2018 року у справі № 910/17274/17, є помилковими, оскільки вказаною ухвалою справу передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду із метою відступити від правового висновку Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду щодо застосування статті 344 ЦК України до спірних правовідносин, викладеному в постанові Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц. Разом з цим, у постанові від 14 травня 2019 року Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для відступлення від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судових рішень.

Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Таким чином, оскільки правильне застосування судами норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження варто відмовити.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п`ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровського області від 07 грудня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Нікопольської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак С. О. Погрібний Г. І. Усик