ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3356/19 Справа № 202/4411/18 Суддя у 1-й інстанції - Слюсар Л.П. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 28 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Металургійний завод Дніпросталь про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що наказом відповідача №131/1-П від 30 червня 2011 року він був прийнятий учнем підручного сталевара установки позапічної обробки сталі дільниці виплавки і позапічної обробки сталі на ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь» та 01 червня 2012 року його переведено на підставі наказу №139-Р підручним сталевара. 21 листопада 2014 року він був звільнений з роботи на підставі наказу №272-У у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації, перешкоджаючої продовженню роботи, за п. 2 ст. 40 КЗпП України. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2015 року, яке ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2015 року було залишено без змін, його поновлено на роботі з 22 листопада 2014 року та стягнуто на його користь середній заробіток за вимушений прогул у сумі 34 621 грн. 65 коп. та моральну шкоду у сумі 2 436 грн. Наказом ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь» №173-в від 22 липня 2015 року він був поновлений на роботі. Позивач вказував, що 23 липня 2015 року він вийшов на роботу, втім до роботи відповідач його не допустив, а направив на обов`язковий попередній медичний огляд. Наказом №115-к від 04 квітня 2016 року його звільнено з роботи з 22 липня 2015 року за прогул. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2016 року наказ №115-к від 04 квітня 2016 року визнано незаконним, його поновлено на роботі з 23 липня 2015 року та стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 липня 2015 року по 04 травня 2016 року у сумі 114 211 грн. 65 коп. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2016 року апеляційну скаргу ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь» задоволено, рішення Індустріального районного суду м. Дніпро від 12 липня 2016 року скасовано та у задоволенні його позовних вимог відмовлено. Постановою Верховного Суду від 16 січня 2018 року рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2016 року скасовано та залишено в силі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2016 року. Позивач зазначав, що наказом №57-к від 07 лютого 2018 року його поновлено на роботі, а наказом №59-к від 20 лютого 2018 року його було звільнено за власним бажанням. Позивач ОСОБА_1 посилався на те, що всупереч вимогам ч. 5 ст. 235 КЗпП України, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2016 року в частині поновлення його на роботі виконано не було, оскільки наказ про поновлення його на роботі було видано тільки 07 лютого 2018 року. Вважає, що на підставі положень, передбачених статтею 236 КЗпП України, відповідач ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь» у разі затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі повинен виплатити йому середній заробіток за вимушений прогул за затримку виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2016 року за період з 12 липня 2016 року по 07 лютого 2018 року, який становить 115 355 грн. 88 коп. та розраховано як: 397,95 грн. (середній одноденний заробіток) х 402 (кількість робочих днів за період з 12 липня 2016 року по 07 лютого 2018 року). З наведених підстав позивач просив стягнути із відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12 липня 2016 року по 07 лютого 2018 року у сумі 115 355 грн. 88 коп. (а.с.1-5).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12 липня 2016 року по 07 лютого 2018 року в сумі 101541,18 грн., здійснивши відповідні відрахування. Стягнуто з ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь» на користь держави судовий збір у розмірі 1015,41 грн. Рішення допущено до негайного виконання в частині виплати заробітної плати за один місяць (а.с.60-65).

З таким рішенням, в частині відмови у задоволенні позовних вимог, не погодився позивач, звернувся до суду з апеляційною скаргою. В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилався на те, що дійшовши правильного висновку про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції не правильно визначив суму, яка підлягає стягненню, визначивши її у розмірі 101 541 грн. 18 коп., тоді як до стягнення належить 115 355 грн. 88 коп. та просив ухвалити постанову про задоволення його позовних вимог у повному обсязі (а.с.70-72).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в оскаржуваній частині в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, наказом ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь» №131/1-П від 30 червня 2011 року ОСОБА_1 був прийнятий учнем підручного сталевара установки позапічної обробки сталі дільниці виплавки позапічної обробки сталі .

Наказом відповідача №139-Р від 01 червня 2012 року позивача переведено підручним сталевара (а.с.5-10).

21 листопада 2014 року ОСОБА_1 звільнено з роботи на підставі наказу №272-У у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації, перешкоджаючої продовженню даної роботи, відповідно до п. 2 ст. 40 КЗпП України (а.с.9).

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2015 року, ОСОБА_1 поновлено на роботі з 22 листопада 2014 року та на його користь був стягнутий середній заробіток за вимушений прогул у сумі 34 621 грн. 65 коп. та моральну шкоду у сумі 2 436 грн. (а.с.13-14, 16-17).

Наказом ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь» №173-В від 22 липня 2015 року ОСОБА_1 поновлено на роботі (а.с.18).

Наказом №115-к від 04 квітня 2016 року позивача ОСОБА_1 було звільнено з роботи з 22 липня 2015 року за п.4 ст. 40 КЗпПУкраїни за прогул (а.с.21).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2016 року наказ №115-к від 04 квітня 2016 року визнано незаконним, ОСОБА_1 поновлено на роботі з 23 липня 2015 року та стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 липня 2015 року по 04 травня 2016 року у сумі 114 211 грн. 65 коп.

Рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 у ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь» на посаді підручного сталевара установки позапічної обробки сталі дільниці виплавки та позапічної обробки та стягнення середнього заробітку за місяць у розмірі 6 168 грн. 29 коп. допущено до негайного виконання (а.с.22-23).

Проте, в порушення ч. 7 ст.235 КЗпП України, ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь» не здійснило належних дій щодо негайного виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2016 року в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Вказану обставина відповідачем не заперечується, а тому не підлягає доведенню в силу ч.1 ст. 82 ЦПК України.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2016 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпро від 12 липня 2016 року було скасовано та у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди було відмовлено (а.с.24-26).

Постановою Верховного Суду від 16 січня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2016 року скасовано та залишено в силі рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 12 липня 2016 року (а.с.27-30).

На підставі наказу №57-к від 07 лютого 2018 року ОСОБА_1 був поновлений на роботі, та згідно наказу №59-к від 20 лютого 2018 року позивача було звільнено з роботи за власним бажанням.

Задовольняючи позовні вимоги позивача ОСОБА_1 частково, суд першої інстанції посилався на їх обгрунтованість у частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 12 липня 2016 року по 07 лютого 2018 року в сумі 101 541,18 грн., однак, погодитися з такими висновками суду не можливо, оскільки дійшов них через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно з пунктом 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

У відповідності до пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, цей порядок застосовується, у тому числі, у випадку вимушеного прогулу.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати).

Згідно з ч. 7 ст. 235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За змістом норм ст. 236 КЗпП України, затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.

Згідно з ст. 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку за час затримки.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-435цс15, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2016 року наказ №115-к від 04 квітня 2016 року визнано незаконним, ОСОБА_1 поновлено на роботі з 23 липня 2015 року та стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 липня 2015 року по 04 травня 2016 року у сумі 114 211 грн. 65 коп.

Рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 у ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь» на посаді підручного сталевара установки позапічної обробки сталі дільниці виплавки та позапічної обробки та стягнення середнього заробітку за місяць у розмірі 6 168 грн. 29 коп. допущено до негайного виконання (а.с.22-23).

У порушення ч. 7 ст.235 КЗпП України, ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь» не здійснило належних дій щодо негайного виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2016 року в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Вказана обставина відповідачем не заперечується, а тому не підлягає доведенню в силу ч.1 ст. 82 ЦПК України.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2016 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпро від 12 липня 2016 року було скасовано та у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди було відмовлено (а.с.24-26).

Постановою Верховного Суду від 16 січня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2016 року скасовано та залишено в силі рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 12 липня 2016 року (а.с.27-30).

На підставі наказу №57-к від 07 лютого 2018 року ОСОБА_1 був поновлений на роботі, та згідно наказу №59-к від 20 лютого 2018 року позивача було звільнено з роботи за власним бажанням.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 04 червня 2019 року було витребувано у ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь» належним чином завірену довідку про розмір заробітної плати ОСОБА_1 за два останні місяці роботи вересень -жовтень 2014 року (а.с. 98-99).

ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь» на виконання ухвали Дніпровського апеляційного суду від 04 червня 2019 року було надано витребувано довідку, з якої вбачається, що середньоденна заробітна плата позивача у вказаний період становить 410,80 грн. (а.с.104).

Тривалість вимушеного прогулу позивача при затримці виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2016 року за період з 12 липня 2016 року по 07 лютого 2018 року становить - 402 робочі дні.

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку з невиконанням рішення суду складає 165141,60 грн. ( 410,80 грн.х 402 робочі дні).

Звернувшись до суду із позовною заявою, позивач просив стягнути на його користь з відповідача середній заробіток за вимушений прогул при затримці виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2016 року за період з 12 липня 2016 року по 07 лютого 2018 року, який становить - 115 355 грн. 88 коп. (а.с. 1-5).

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, враховуючи викладене з відповідача ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь» на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку з невиконанням рішення суду за період з 12 липня 2016 року по 07 лютого 2018 року у розмірі - 115 355 грн. 88 коп. - в межах заявлених позивачем позовних вимог у даній справі.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Металургійний завод Дніпросталь про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Металургійний завод Дніпросталь про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Металургійний завод Дніпросталь (ЄДРПОУ 337184431) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12 липня 2016 року по 07 лютого 2018 року у розмірі - 115 355 грн. 88 коп. з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Металургійний завод Дніпросталь (1) на користь держави судовий збір у розмірі 2210 грн. 70 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді