Справа №263/6105/19
Провадження № 2/263/1610/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

З А О Ч Н Е

10 липня 2019 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Шевченко О.А., при секретарі Шпичак Є.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Маріуполя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом зняття з реєстрації місця проживання,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням, позовні вимоги обґрунтовані тим що ОСОБА_1 , позивач по справі, є власником будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується Договором купівлі-продажу від 08.04.1976р. за № 3678, посвідченим державним нотаріусом Першої Ждановської державної нотаріальної контори Байковой Л.М. Відповідачі по справі - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , донька позивачки, та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , онука позивачки, зареєстровані у будинку, як члени сім`ї власника, та мешкали у ньому, що підтверджується довідкою про кількість зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 16.04.2019р. за № 02.147-0499, виданою Центром надання адміністративних послуг Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради, та копією будинкової книги.

Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву з проханням про розгляд справи за її відсутності та задоволення позову.

Відповідачі повідомлялися про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, не сповістивши суд про причини неявки. Враховуючи те, що у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно довідки від 16.04.2019 року за №02-197-0499 виданої громадянці ОСОБА_1 зазначено що за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано три особи а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 .

Згідно з акту про фактичне місце проживання від 25.03.2019 року №99 зазначено щзо за адресою АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_1 , про що подтверджується підписами свідків а саме: ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 .

Згідно з довідки від 02.04.2019 року за № 2686/02/16 виданої Маріупольським об`єднання управління Пенсійного фонду України, зазначено що ОСОБА_1 яка проживє за адресою АДРЕСА_1 знаходиться на обліку в Пенсійному фонді України і отримує пенсію за віком.

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку розташовану за адресою АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 .

Згідно з договору купівлі продажу від 08.04.1976 року зазначено що громадянин ОСОБА_6 , продав громадянці ОСОБА_1 , одно поверховий будинок, житловою площею 41.7 кв.м.

За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте відповідачкою жодним чином не були спростовані доводи даного позову.

У відповідності до положень ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Вказаним право обґрунтовано скористався позивач, як власник домоволодіння АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки.

Крім того відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання й вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням.

Відповідно до правових висновків Верховного суду України (постанова ВСУ від 16.11.2016р. справа № 6ц-709ці-16) власник житла усуває перешкоди, що чиняться зареєстрованою особою, в користуванні належним йому житлом, шляхом подання позову про визнання цієї особи такою, що втратила право на користування житлом.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого житла. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у це право (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. theUnitedKingdom), заява № 19009/04, п. 50; рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitsky v. Ukraine») заява № 30856/03, п. 41.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996р. «Про застосування Конституції при здійсненні правосуддя» (зі змінами та доповненнями) передбачено, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому».

Враховуючи вище наведені норми законодавства, та конкретні обставини справи, а саме те, що відповідач в спірному жилому приміщенні без поважних причин не проживає понад встановленого законодавством строку, що в свою чергу перешкоджає позивача здійсненню його права користування та розпорядження належною квартирою, позов підлягає задоволенню, а відповідача слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням у домоволодінні за адресою АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 5, 13, 81, 247 ч.2, 263-265, 280-289 ЦПК України, ст.ст. 15, 391,405 ЦК України, ст.ст.71, 72 ЖК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом зняття з реєстрації місця проживання, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), такими що втратили право користування будинком АДРЕСА_1 .

Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, який його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду.

Суддя Шевченко О.А.