ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5369/19 Справа № 177/514/19 Суддя у 1-й інстанції - Суботіна С. А. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання - Євтодій К.С.,

сторони:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "К-ПИВ-КОМ",

відповідачі - ОСОБА_1 , Селянське (фермерське) господарство "Флора"

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "К-ПИВ-КОМ" на ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2019 року, яка постановлена суддею Суботіною С.А. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, -

ВСТАНОВИВ:

29.03.2019 року, одночасно з поданням позову, до Криворізького районного суду Дніпропетровської області надійшла заява представника ТОВ «К-ПИВ-КОМ» про забезпечення позову ТОВ «К-ПИВ-КОМ» до ОСОБА_1 та СФГ «Флора» про визнання договору оренди земельної ділянки поновленим та визнання договору оренди земельної ділянки недійсним.

В обґрунтування заяви вказано, що відповідачі 02.01.2019року, уклавши між собою договір оренди земельної ділянки, порушили право позивача ТОВ «К-ПИВ-КОМ» на переважне укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк.

Так, після закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки, укладеного між ТОВ «К-ПИВ-КОМ» та ОСОБА_1 01.09.2007 року та зареєстрованого 23.12.2008 року, який відповідно діяв до 23.12.2018 року, позивач мав переважене право на укладення договору оренди на новий строк, про що повідомив відповідача ОСОБА_1 , надіславши їй лист-повідомлення з додатковою угодою. Однак, ОСОБА_1 на вказаний лист не відповіла, та 02.01.2019 року уклала договір оренди з СФГ «Флора», зареєструвавши його 14.02.2019 року.

Заявник вказав, що застосування заходів забезпечення позову необхідно для захисту його порушеного права, оскільки СФГ «Флора» може приступити до фактично використання земельної ділянки, у зв`язку з чим, у випадку задоволення позовних вимог позивача, виконання рішення суду буде ускладненим, а судовий захист неефективним. Позивач втратить можливість у цьому сезоні здійснювати засів земельної ділянки, з подальшим зібранням врожаю та матиме земельну ділянку засіяну сторонньою особою.

На підставі наведеного вище позивач ТОВ «К-ПИВ-КОМ» просив забезпечити позов шляхом заборони ОСОБА_1 , СФГ «Флора» та будь-яким іншим особам, окрім ТОВ «К-ПИВ-КОМ» та уповноваженим ним особам, здійснювати будь-яке використання та перебування на території земельної ділянки площею 4,450 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , розташованої на території Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області.

Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2019 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву ТОВ «К-ПИВ-КОМ» про забезпечення позову посилаючись на те, що судом не враховано, що позивач звернувся з заявою про забезпечення позову з метою захисту порушеного права на користування спірною ділянкою.

Зауважує на тому, що судом не враховано, що позивач втратить можливість у цьому сезоні здійснювати засів земельної ділянки, з подальшим зібранням врожаю та матиме земельну ділянку, засіяну сторонньою особою.

Апелянт вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність загрози у невиконанні чи утруднені виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог є неправильним, оскільки СФГ «Флора» може приступити до фактичного використання земельної ділянки, відповідачка ОСОБА_1 , яка, у зв`язку із своєю недобросовісною поведінкою уклала оспорюваний договір та довела можливість укладення інших договорів, у зв`язку з чим, у випадку задоволення позовних вимог позивача, виконання рішення суду буде ускладненим, а судовий захист-неефективним.

У відзиві на апеляційну скаргу представник СФГ «Флора» просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, як законну та обґрунтовану, на його думку, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить провадження у справі за апеляційною скаргою представника позивача закрити з тих підстав, що апеляційна скарга підписана особою, яка не мала права на її підсисання. Вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ТОВ "К-ПИВ-КОМ" - Мотуза О.В., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, відповідача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , представника відповідача Селянського (фермерського) господарства "Флора" - Чікель Я.О., які, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах вимог заяви про забезпечення позову, доводів апеляційної скарги та відзивів на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, в провадженні Криворізького районного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом ТОВ «К-ПИВ-КОМ» до ОСОБА_1 та СФГ «Флора» про визнання договору оренди земельної ділянки поновленим та визнання договору оренди земельної ділянки недійсним.

Представник ТОВ «К-ПИВ-КОМ» 29 березня 2019 року звернувся до суду з заявою про забезпечення вище вказаного позову шляхом заборони ОСОБА_1 , СФГ «Флора» та будь-яким іншим особам, окрім ТОВ «К-ПИВ-КОМ» та уповноваженим ним особам, здійснювати будь-яке використання та перебування на території земельної ділянки площею 4,450 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , розташованої на території Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви ТОВ "К-ПИВ-КОМ" про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 1, 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України та цього Кодексу.

Статтею 149 ЦПК України передбачено, що за заявою учасників справи суд має право вжити заходи забезпечення позову, передбачені статтею 150 цього Кодексу.

Під забезпеченням позову розуміється вжиття судом передбачених законом заходів, які створюють реальну гарантовану можливість для виконання в майбутньому рішення по справі, в разі задоволення заявленого позову.

При цьому, забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

При цьому, відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Як роз`яснено в п.п. 4, 7, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Згідно з ч.1 п.1-10 ст.150 ЦПК України позов забезпечується:1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

При цьому, в пунктах третьому та четвертому вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 рокусудам роз`яснено, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Судам слід ураховувати, що у справах окремих категорій позови можна забезпечувати за допомогою спеціальних заходів, які регулюються нормами відповідних законів.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що обраний позивачем вид забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 , СФГ «Флора» та будь-яким іншим особам, окрім ТОВ «К-ПИВ-КОМ» та уповноваженим ним особам, здійснювати будь-яке використання та перебування на території земельної ділянки площею 4,450 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , розташованої на території Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області є неспівмірним із заявленими позивачем вимогами та таким, що буде обмежувати та порушувати права відповідача СФГ «Флора» як орендаря.

Отже, вид забезпечення позову, зазначений у заяві, не співмірний з заявленими вимогами, оскільки накладення заборони вчиняти дії, направлені на використання спірної земельної ділянки та вирощування сільськогосподарських культур, не є передумовою, направленою на можливість виконання рішення суду у випадку задоволення позову про визнання оспорюваного договору недійсним.

Крім того, в разі застосування судом заходів забезпечення позову прямо стосуються господарської діяльності відповідача СФГ «Флора», основним видом економічної діяльності якого є вирощування зернових культур.

В даному випадку, заборона вчиняти дії, направлені на використання спірної земельної ділянки та вирощування сільськогосподарських культур, є обмеженням можливостей господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися майном, що може як наслідок призвести до незворотних наслідків.

Не можуть бути підставою для скасування ухвали суду доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано, що позивач звернувся з заявою про забезпечення позову з метою захисту порушеного права на користування спірною ділянкою, оскільки порушення права позивача на користування спірною ділянкою не встановлено. Крім того, як пояснив в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник позивача, саме позивач засіяв та зібрав урожай на зазначеній спірній земельній ділянці.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що позивач втратить можливість у цьому сезоні здійснювати засів земельної ділянки, з подальшим зібранням врожаю та матиме земельну ділянку засіяну сторонньою особою колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки наявність даного спору не є спвмірним із обраним способом забезпечення позову та не свідчить про можливе порушення права позивача на використання спірної ділянки.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що висновок суду першої інстанції про відсутність загрози у невиконанні чи утруднені виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог є неправильним, оскільки СФГ «Флора» може приступити до фактичного використання земельної ділянки, відповідачка ОСОБА_1 , яка, у зв`язку із своєю недобросовісною поведінкою уклала оспорюваний договір та довела можливість укладення інших договорів, у зв`язку з чим, у випадку задоволення позовних вимог позивача, виконання рішення суду буде ускладненим, а судовий захист неефективним, оскільки з заяви про забезпечення позову не вбачається, яким чином проведення відповідачем СФГ «Флора» сільськогосподарських робіт на земельній ділянці на підставі спірного договору оренди може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.Крім того, колегією суддів в судовому засіданні встановлено, що саме позивач засіяв та зібрав урожай на зазначеній спірній земельній ділянці.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, підстав для скасування ухвали суду не вбачається, у зв`язку із чим вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375,381,382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "К-ПИВ-КОМ" залишити без задоволення.

Ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 липня 2019 року.

Головуючий:

Судді: