Справа № 165/2854/18 Головуючий у 1 інстанції: Василюк А. В.
Провадження № 22-ц/802/700/19 Категорія: 26 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Шевчук Л. Я.,

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Луцьку цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 19 квітня 2019 року,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося в суд із даним позовом, мотивуючи тим, що 29.08.2011 року між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №VONVCC9GD50580, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти в розмірі 12 000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим строком повернення - 28 серпня 2013 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

05 квітня 2012 року на підставі ст.1281 ЦК України позивачем була направлена претензія кредитора до Нововолинської державної нотаріальної контори, від якої 17 грудня 2013 року позивачем було отримано відповідь, в якій зазначалось, що від спадкоємців померлого жодних заяв про прийняття спадщини не надходило та спадкова справа заведена на підставі претензії банку.

Позивач зазначає, що ОСОБА_1 постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, тому він вважається таким, що прийняв спадщину, в тому числі й кредитні зобов`язання померлого.

На підставі наведеного просив суд стягнути з відповідача заборгованість спадкодавця ОСОБА_2 за кредитним договором, що становить 9991,87 грн, а також судові витрати по справі.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 19 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, позивач АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, судові витрати стягнути з відповідача.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вказує, що строк позовної давності у спірних правовідносинах не є пропущений позивачем, оскільки банком була направлена претензія кредитора до нотаріальної контори в строки, встановлені ст. 1281 ЦК України. Направлення претензії кредитора і є фактичним пред`явленням кредиторських вимог. Таким чином, банк вважає, що пред`явив вимогу до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом шести місяців від дня, коли дізнався про відкриття спадщини; зазначає, що строк пред`явлення кредиторських вимог до спадкоємців померлого не пропущено.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

В силу вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що станом на 2012 рік позивачу було відомо про відкриття спадщини після смерті боржника, проте лише 16 травня 2018 року до спадкоємця було направлено лист-претензію, а з позовом до суду банк звернувся 06 листопада 2018 року, тому є всі підстави вважати, що позивачем пред`явлено вимоги в суд до спадкоємця з пропуском загального строку позовної давності.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 29 серпня 2011 року ОСОБА_2 шляхом підписання заяви позичальника уклав кредитний договір №VONVCC9GD50580, відповідно до умов якого отримав кредитні кошти в розмірі 12 000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим строком повернення до 28 серпня 2013 року (а.с.6).

Банк виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, однак ОСОБА_2 , користуючись кредитними коштами, не дотримувався умов кредитного договору, допускав систематичне порушення термінів повернення кредиту.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (а.с.20).

Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, станом на день смерті боржника наявна заборгованість в розмірі 9991,83 грн. (а.с.5-6).

05 квітня 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» на адресу Нововолинської державної нотаріальної контори направило претензію кредитора, в якій зазначено, що зобов`язання ОСОБА_2 за кредитним договором від 29.08.2011 року належним чином не виконані, розмір його заборгованості становить 9991,83 грн. Позивач просив повідомити банк чи заводилась спадкова справа після померлого боржника, включити кредиторські вимоги в спадкову масу, повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості (а.с.23).

17 грудня 2013 року Нововолинська державна нотаріальна контора повідомила ПАТ КБ «ПриватБанк» про те, що від спадкоємців померлого жодних заяв про прийняття спадщини не надходило та спадкова справа на майно померлого ОСОБА_2 №60 від 2012 року заведена на підставі претензії банку від 20 квітня 2012 року. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Повідомлено також банк про те, що його претензія долучена до спадкової справи (а.с.23).

16 травня 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» на адресу ОСОБА_1 направлено лист-претензію про зобов`язання сплатити борг спадкодавця (а.с.24-29).

Як на підставу позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що у відповідності до вимог ч.2 ст. 1281 ЦК України ним було вчасно направлено претензію до нотаріальної контори. Проте наразі зобов`язання за кредитним договором від 29.08.2011 року залишається невиконаним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526, 530, 610, ч.1ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства України. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.2 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Статтею 1281 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою та третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Законодавством визначено, що у випадку смерті боржника за наявності у нього спадкоємців, відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

У суді першої інстанції ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву від 21 січня 2019 року просив суд застосувати строки позовної давності у спірних правовідносинах (а.с.48-51).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому до суду з вимогами про стягнення заборгованості позивач звернувся лише у листопаді 2018 року, тобто з пропуском строку давності.

Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову через пропуск позивачем строків позовної давності відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Посилання АТ КБ «ПриватБанк» на те, що строк позовної давності у спірних правовідносинах не є пропущений позивачем, оскільки 05 квітня 2012 року банком була направлена претензія кредитора до Нововолинської державної нотаріальної контори і що направлення претензії кредитора і є фактичним пред`явленням кредиторських вимог, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки незважаючи на те, що банк вчасно звернувся до нотконтори у строк, визначений частиною другою статті 1281 ЦК України, однак позов до суду банк подав лише у листопаді 2018 року, коли у спірних правовідносинах сплинув загальний строк позовної давності.

Оскільки кредитор у шестимісячний строк звернувся до нотаріальної контори, то посилання суду першої інстанції на недотримання кредитором строків, передбачених ст. 1281 ЦК України, є помилковим, однак це не впливає на правильність висновків суду по суті спору, яким у позові відмовлено, з оглядну на наступне.

Аналіз статті 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд, а вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено (частина друга статті 1282 ЦК України).

Тобто, дізнавшись про смерть боржника й пред`явивши вимогу спадкоємцям через нотаріуса у порядку, визначеному статтею 1281 ЦК України, у квітні 2012 року, банк мав право звернутися до суду з позовом до спадкоємця боржника, проте подав такий позов тільки у листопаді 2018 року, тобто з пропуском трирічного строку загальної позовної давності та не заявляв про поважні причини пропуску такого строку.

Крім того, поняття "строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців" не тотожне поняттю "позовна давність". Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін.

Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 14-53цс18.

Отже, пропуск позивачем строку, передбаченого статтею 257 ЦК України, є самостійною підставою для відмови у позові.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, яким суд надав належне обґрунтування.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не вбачається, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції -залишенню без змін.

Відповідно до ч.ч.4,5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 369, 375, 381, 384 ЦПК України суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 19 квітня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 11 липня 2019 року.

Головуючий

Судді