Справа № 133/720/19
Провадження № 22-ц/801/1432/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сєчко В. Л.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2019 рокуСправа № 133/720/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивіль-них справах:

судді-доповідача Денишенко Т.О.,

суддів Рибчинського В.П., Голоти Л.О.,

за участі секретаря судового засідання Топольської В.О., представника скар-жника, позивача Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» Роя В. Л., розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи в по-рядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позо-вом

Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до

ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» Крилової Олени Леонідівни на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 10 травня 2019 року, ухвалене в приміщенні суду в м. Козятин Вінницької області за головування судді Сєчка В.Л.,

В С Т А Н О В И В:

14 березня 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приват-банк» ( далі - АТ КБ «Приватбанк» ) звернулося у Козятинський міськрайонний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної за-боргованості, посилаючись на наступні обставини. 01 жовтня 2013 року сторо-ни у справі уклали кредитний договір № б/н, на підставі якого відповідачка отримала кредит в сумі 5000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного лі-міту на картковий рахунок. Відповідачка підтвердила свою згоду про те, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських по-слуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами Банку, викладе-ними на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею і банком дого-вір, що підтверджується підписом у заяві. Банк має право на зміну Тарифів, ви-кладених на банківському сайті, інших умов обслуговування рахунків. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується Умовами та Правилами надання бан-ківських послуг, де передбачено його право у будь-який момент змінити кре-дитний ліміт.

Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів у межах платіжного ліміту з метою запобігання виникненню овердрафту. У випадку змі-ни тарифів, інших частин договору банк зобов`язаний інформувати позичальни-ка щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених у підпункті 1.1.3.1.9 договору, а позичальник зобов`язаний отримати виписку про стан та про здійснені операції по карткових рахунках. Неотримання або несвоєчасне отримання позичальником виписок про стан ра-хунків не звільняє його від виконання зобов`язань за укладеним договором. У разі незгоди із змінами Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів банку позичальник має право надати банку заяву про розірвання договору, ви-конавши при цьому умови правочину, визначені у підпункті 2.1.1.5.4. ( пога-сити виниклу перед банком заборгованість ). У випадку невиконання позичаль-ником своїх зобов`язань за укладеним договором банк вправі вимагати їх до-строкового виконання.

Відповідачка своєчасно не надавала позивачеві кошти для погашення забор-гованості за кредитом та відсотками, іншими витратами відповідно до умов до-говору, що відображено у розрахунку заборгованості за договором, не виконав-ши, таким чином, свої зобов`язання за дійсним правочином. Станом на 12 лю-того 2019 року у ОСОБА_1 утворилася заборгованість у розмірі 25 181,62 гривні, з яких: 3 714,81 гривень - заборгованість за простроченим тілом кре-диту, 19 091,49 гривня - заборгованість з пені за прострочене зобов`язання, 700,00 гривень - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 гривень, 500.00 - штраф ( фіксована частина ), 1175,32 гривень - штраф ( процентна складова ).

Укладений сторонами кредитний договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін правочину не проінформує другу сторону про розірвання цього договору, останній автома-тично лонгується на той же строк.

Відповідачка ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх зобов`язань, за-боргованість перед банком у повному обсязі не погашає, що спонукало банк звернутися в суд з даним позовом.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 10 травня 2019 року у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» відмовлено (а. с. 44-45).

Не погоджуючись з ухваленим 10 травня 2019 року рішенням суду першої інстанції, представник банку Крилова О.Л. оскаржує його в апеляційному по-рядку, просить скасувати оскаржуване судове рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі. Скаржниця не згідна з оскаржуваним рішенням суду, вважає його ухваленим без повного, всебічного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи, без належної оцінки доказів, з порушенням норм матеріального і процесуального права ( а. с. 50-54 ).

Правом подати до суду апеляційної інстанції у письмовій формі відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористалася, хоча копію ухвали з цього пи-тання вона отримала, про що свідчить додане до матеріалів справи рекомендо-ване повідомлення про вручення поштового відправлення. У судове засідання апеляційного суду відповідачка ОСОБА_1 не з`явилася, будь-яких заяв від неї щодо відкладення з поважних причин розгляду справи не надходило. ОСОБА_1 належним чином завчасно повідомлена про місце, час вирішення спра-ви, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового від-правлення, додане до матеріалів справи. Враховуючи вказані об`єктивні обста-вини, у відповідності до норм статті 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила - розглянути дану справу по суті апеляційного оскарження рішення суду пер-шої інстанції у відсутності відповідачки ОСОБА_1 , яка не з`явилася у судове засідання з невідомих причин.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення по апеляційній скарзі представника позивача адвоката Роя В.Л., дослідивши матеріали справи, проа-налізувавши в сукупності наявні в ній докази, перевіривши законність і обґрун-тованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляцій-ної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає част-ковому задоволенню.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам, воно є помилко-вим, формальним за змістом, таким, що суперечить фактичним обставинам справи. Суд не скористався можливістю заслухати пояснення боржниці з при-воду невиконання дійсного та чинного правочину, розглянувши справу у спро-щеному порядку, без виклику її в судове засідання завдяки відповідним нормам цивільного процесуального законодавства, що призвело до недотримання таких принципів цивільного судочинства як його пропорційність та диспозитивність, змагальність сторін.

Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що сторони є віль-ними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. При укла-денні 01 жовтня 2013 року договору сторони у справі керувалися частиною пер-шою статті 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних фор-мах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до за-пропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є Умови та Правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою, Тари-фи Банку, викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно яких об-слуговується ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що 01 жовтня 2013 року ОСОБА_1 , ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, з Тарифами банку, під-писала заяву № б/н, якою виявила бажання отримати в кредит кошти у розмірі 5 000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна» із зобов`язанням до 25 числа місяця, що слідує за місяцем у якому були здійснені трати, за користування кредитом повинна сплачувати бан-ку проценти у зазначеному у Тарифах розмірі, що діє на дату нарахування та вказаний на банківському сайті https://privatbank.ua/kredity/, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтерджується пунктом 2.1.1.12.6 догово-ру. В останньому передбачені умови, що діють у випадках недотримання сторо-нами своїх зобов`язань. Підпункти 9.3., 9.4. Умов та Правил надання банківсь-ких послуг визначають, що карткові рахунки відкриваються на невизначений строк за виключенням настання умов, викладених у підпунктах 9.6., 9.7.; у ви-падку перевикористання платіжного ліміту по картці і непогашення його клієн-том протягом шести місяців картка закривається, наступне поновлення її дії можливе лише після повного погашення клієнтом виниклої заборгованості. Під-пунктом 1.1.3.2.3 згаданих Умов та Правил передбачена можливість односто-ронньої зміни Тарифів, інших невід`ємних частин договору. Розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватися банком за умови інформування позичаль-ника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, визначених у підпункті 1.1.3.1.9. Умов та Правил надання банківських послуг. Згідно під-пункту 1.1.2.3. до обов`язків позичальника відноситься отримання виписки про стан карткових рахунків і здійснені по них операції.

Відмовляючи у позові АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, суд першої інстанції посилався на те, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів щодо укладення договору приєд-нання між сторонами у справі, визнаних відповідачкою саме тих Умов та Пра-вил надання банківських послуг, з якими вона ознайомлювалася та які підпи-сала. Суд зауважив, що розрахунок заборгованості ОСОБА_1 не можна ви-знати обгрунтованим, надані банком розрахунки не є первинними документами, оскільки не відповідають вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерсь-кий облік та фінансову звітність в Україні»; нічим не підтверджується строк на-дання кредиту, термін дії кредитної картки, зміни відсоткової ставки, в яких су-мах боржниця не сплатила кредит. Зазначаючи недоведеність АТ КБ «Приват-банк» заявлених позовних вимог, суд вказав на неприпустимість обгрунтування судового рішення лише правовоми підставами або аргументами позивача.

Висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, не мо-жна визнати об`єктивними, обґрунтованими, вірними та справедливими. Відмо-вивши у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, суд не виконав приписів статті 12 ЦПК України, звільнивши боржницю від виконання зобов`язань за дійсним правочином, від погашення будь-якої заборгованості, що реально має місце та об`єктивно не заперечується самою боржницею.

Частиною другою постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального за-конодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що відпо-відно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України ( в редак-ції 2004 року ) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основополож-них свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстроннім судом, встановленим за-коном, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обгрунтованість будь-якого висунутого проти нього криміналь-ного обвинувачення.

У пункті 33 свого рішення від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід тлумачити в контексті преамбули Конституції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Ко-дексом. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає ци-вільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасни-ками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсут-ність обставин ( фактів ), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх пред-ставників, письмових та речових доказів, висновків експертів ( стаття 76 ЦПК України ).

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» ( остаточне рішення від 17 червня 2011 року ) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення мо-же випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між со-бою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції від 10 травня 2019 року, пред-ставник АТ КБ «Приватбанк» Крилова О.Л., виклавши у скарзі фактичні обста-вини справи, наголошує на порушенні судом першої інстанції таких принципів процесуального права як рівності сторін перед законом і судом, замагальності сторін, диспозитивності цивільного судочинства. Скаржниця стверджує про на-дання суду належних та допустимих доказів у розумінні статей 77, 78 ЦПК України на підтвердження заявленого позову. Натомість відповідачка, будучи повідомленою про розгляд справи, в суд узагалі не з`явилася, не надала жод-ного доказу на спростування позовних вимог банку. Але суд став на її сторону, відхиливши усі доводи, докази позивача та ухваливши незаконне, необгрунто-ване рішення, звільнивши таким чином відповідачку від передбаченої законо-давством відповідальності. Далі скаржниця доводить дійсність укладеного між сторонами у справі правочину приєднання, обгрунтовує правомірність відсут-ності підпису ОСОБА_1 на Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах, що не свідчить про про неукладеність договору. В апеляційній скарзі підкреслюється, що відповідачка не оспорює тих доказів, які суд не сприйняв, зокрема, й розрахунок заборгованості, наявність останньої як такої взагалі.

Доводи апеляційної скарги представника банку Крилової О.Л. заслуговують на увагу, вони дійсно спростовують висновки, викладені в оскаржуваному рі-шенні суду першої інстанції, є об`єктивно достатніми для визнання вимог пози-вача такими, що у певній частині підлягають задоволенню.

Як уже зазначалося, відповідачка ОСОБА_1 , ознайомившись з Пам`ят-кою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами АТ КБ «Приватбанк», власноручно підписавши 01 жовтня 2013 року анкету-заяву про приєднання до них ( а. с 8 ) з клопотанням про оформлення на своє ім`я платіжної кредитної картки, отримала кредит у сумі 5 000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою обумовлених відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за креди-том з кінцевим терміном повернення, що відповідав строку дії картки, отримав-ши останню в особисте користування. ОСОБА_1 не заперечує того, що під-писана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами банку складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Позичальниця вказала, що зобов`язується виконувати Умови та Правила надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку. Своїм підписом у заяві відповідачка підтвердила надання їй повної інформації щодо користу-вання банківськими послугами. Укладання договору між сторонами у справі здійснено у відповідності з нормами статті 634 ЦК України за принципом укла-дання договору приєднання. Підписанням заяви позичальниця приєдналася до запропонованих банком Умов та Тарифів. У даному випадку зміст кредитного договору зафіксований у кількох документах: заяві позичальника, Умовах на-дання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тари-фах банку. Між банком та позичальницею договір укладений у письмовій фор-мі.

Укладення договору таким чином не суперечить чинному законодавству України. Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`яз-ковими згідно з актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або ін-ша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов`язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а по-зичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з вимогами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися на-лежним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною першою статті 599 цього Кодексу передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з положеннями статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язан-ня є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання ( неналежне виконання ). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до підпункту 1.27 статті 1 Закону України «Про платіжні систе-ми та переказ коштів в Україні» платіжна картка - це спеціальний платіжний засіб у вигляді емітованої у встановленому законодавством порядку пластико-вої чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу кош-тів з рахунку платника або з відповідного рахунку банку з метою оплати варто-сті товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські авто-мати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним догово-ром.

Згідно з визначенням статті 633 ЦК України договори, які укладаються бан-ком з фізичними особами є публічними. Умови публічного договору встанов-люються однаковими для усіх споживачів.

З розрахунку заборгованості за договором від 01 жовтня 2013 року № б/н, укладеним між сторонами у справі, чітко, безспірно убачається, що боржниці був встановлений певний кредитний ліміт, прослідковується, що вона користу-валася кредитними коштами ( графа «витрати клієнтом кредитних коштів», отримувала їх, здійснювала певні розрахунки ( графа «сума внесених клієнтом коштів на погашення заборгованості» ). З указаних розрахунку заборгованості убачається, що ОСОБА_1 частково періодично погашала заборгованість пе-ред кредитором. Останній раз на погашення заборгованості нею внесено одну тисячу гривень 26 липня 2018 року.

Колегія суддів апеляційного суду підкреслює, що фактично ОСОБА_1 умови кредитного договору, розрахунок заборгованості за договором не оспо-рює.

Відсутність підпису відповідачки на Умовах та Правилах, Тарифах банку жодним чином не свідчить про неукладеність договору, про те, що боржниця не була ознайомлена з ними. Така обставина не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 755/2720/16-ц ( провадження № 61-1411св18 ), від 28 березня 2019 ро-ку у справі № 428/2873/17 ( провадження № 61-1056св17 ) в аналогічних право-відносинах.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність стяг-нення з відповідачки на користь банку заборгованості за кредитним договором, що виникла внаслідок неналежного виконання зобов`язань за чинним правочи-ном. Вимоги банку є обгрунтованими, такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону у частині щодо стягнення на його користь з боржниці суми заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 3 714,81 гривень та частково суми нарахованої пені за прострочене зобов`язання. Враховуючи, що нарахована позивачем до стягнення сума пені у розмірі 19 091,49 гривні значно перевищує розмір заборгованості за простроченим тілом кредита, те, що ОСОБА_1 періодично вносить кошти на погашення заборгованості перед банком, апеляційний суд дійшов висновку про можливість зменшення нарахо-ваної суми пені до розміру у 4 000,00 гривень.

Разом з тим апеляційний суд визнає безпідставним позов банку в частині вимоги про стягнення заборгованості з урахуванням характеру всіх її складо-вих, зокрема щодо одночасного стягнення пені за прострочене зобов`язання, пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 гривень, штрафів у фік-сованій частині та процентній складові, оскільки такі вимоги не в повній мірі відповідають вимогам закону з огляду на наступне.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавлен-ні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднан-ні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника но-вих додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки ( пені, штрафу ).

Відповідно до норм статті 549 ЦК України неустойкою ( пенею, штрафом ) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислю-ється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язан-ня ( частина друга статті 549 ЦК України ). Пенею є неустойка, що обчислюєть-ся у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за ко-жен день прострочення виконання ( частина третя статті 549 ЦК України ).

У статті 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме пра-вопорушення. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15.

Виконуючи вказані вимоги закону, слід дійти висновку про безпідставність вимоги банку про одночасне стягнення з боржниці пені та штрафів, оскільки це було би застосуванням подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

Статтями 374, 376 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати су-дове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рі-шення або змінити рішення. Підставами для скасування судового рішення пов-ністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або змі-ни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесу-ального права або неправильне застосування норм матеріального права. Непра-вильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлу-мачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Нормами статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір поклада-ється на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись нормами статей 141, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» Крилової Олени Леонідівни задоволити частково.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 10 травня 2019 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства ко-мерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стяг-нення кредитної заборгованості скасувати.

Позов Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задо-вольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 -ня, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованої та мешкаючої в АДРЕСА_1 на користь Акціо-нерного товариства комерційного банку «Приватбанк», , рах. № НОМЕР_2 , МФО № 305299, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. № 50, у погашення кредитної заборгованості станом на 12 люто-го 2019 року за договором від 01 жовтня 2013 року № б/н у розмірі 7 714,81 гривень ( сім тисяч сімсот чотирнадцять гривень 81 коп. ), з яких: 3 714,81 гри-вень ( три тисячі сімсот чотирнадцять гривень 81 коп. ) - заборгованість за про-строченим тілом кредиту, 4 000,00 гривень ( чотири тисячі гривень 00 коп. ) - нарахована пеня за прострочене зобов'язання, 960,00 гривень (дев'ятсот шіст-десят гривень 00 коп.) у відшкодування судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, 1440,75 гривень ( одна тисяча чотириста сорок гривень 75 коп. ) судового збору, сплаченого банком на користь держави при поданні апеляцій-ної скарги на рішення суду першої інстанції.

У задоволенні решти позовних вимог Акціонерного товариства комерцій-ного банку «Приватбанк» відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, од-нак вона може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду про-тягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 15 липня 2019 року.

Суддя-доповідач Т.О. Денишенко

Судді В.П. Рибчинський

Л.О. Голота