Постанова

Іменем України

11 липня 2019 року

м. Київ

справа № 176/27/16-ц

провадження № 61-20698св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_2,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Сопка Валерія Карловича на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2017 року у складі колегії суддів: Посунся Н. Є., Баранніка О. П., Пономарь З. М.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який уточнив у процесі розгляду справи, до Фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що 25 листопада 2011 року між ним та відповідачем було укладено договір підряду, за умовами якого відповідач взяв на себе зобов`язання виконати за один місяць будівництво гаражу в гаражному масиві «М`ясокомбінат». Вартість робіт складає 35 000 грн. Виконуючи умови договору, він 25 листопада та 16 грудня 2011 року здійснив передоплату у розмірі 25 000 грн. Однак, відповідач протягом встановленого строку не виконав взяті на себе зобов`язання. 30 березня 2012 року відповідач зобов`язався повернути отриману ним передоплату до 30 квітня 2012 року. Проте 09 липня 2012 року повернув йому лише 10 000 грн та взяв на себе обов`язки сплачувати відсотки у розмір 45 грн на день з 09 липня 2012 року. Станом на час звернення до суду з цим позовом загальна сума боргу становила 76 600 грн. В результаті зазначеного йому було завдано моральну шкоду, яка відобразилася на його внутрішньому емоційному стані, він почав відчувати пригніченість, дискомфорт, душевні страждання, моральні переживання і розпач. Для поновлення своїх прав він вимушений був звертатися до правоохоронних органів. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на свою користь 89 155 грн матеріальної шкоди та 5 000 грн моральної шкоди.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2016 року у складі судді Карамар О. М. в задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що заявлений ОСОБА_1 позов є обґрунтованим, однак позивач звернувся до суду з цим позовом лише 06 січня 2016 року, тобто з пропуском загальної позовної давності.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 15 000 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що місцевий суд встановивши, що основні вимоги є необґрунтованими не міг вирішувати питання щодо пропуску позовної давності. Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив з недоведеності факту повної вини відповідача у правовідносинах за договором підряду, а також того, що жодна із сторін не намагалася надати у встановленому законом порядку конкретні докази про перелік виконаних робіт та суму, затрачену на будівельні роботи, позивач застосовував штрафні санкції, які не були обумовлені договором та не передбачені нормами ЦК України, а відповідач на них погоджувався, оскільки на нього здійснювався тиск через правоохоронні органи. Вимоги щодо інфляційних втрат не заявлялися.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2017 року представник ОСОБА_1 - адвокат Сопка В. К. подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив змінити оскаржуване судове рішення не передаючи справи на новий розгляд і стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 за прострочення повернення коштів за договором підряду 89 155 грн та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції застосував до спірних правовідносин закон, який не підлягав застосуванню. Позивач мав право на повернення відповідачем передоплати, про що сторони домовилися, але відповідач не повернув її у встановлені строки.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У червні 2017 року ОСОБА_2 подав заперечення на касаційну скаргу, в якому просив її відхилити, посилаючись на те, що оскаржуване рішення апеляційного суду є законним, а касаційна скарга необґрунтованою. На будівництво гаража було витрачено 64 592 грн, з яких: 25 000 грн належали позивачу, а 39 952 грн - це його власні грошові кошти, які позивач обіцяв повернути йому до закінчення будівництва. У березні 2012 року позивач відмовився від подальшого фінансування будівництва гаража та вимагав від нього повернення грошей. 09 липня 2012 року ним було повернуто позивачу 10 000 грн, а на залишок суми в розмірі 15 000 грн з позивачем, за його ініціативою, була досягнута усна угода про те, що в обмін на борг він забере у нього станок або будівельні матеріали, проте позивач не виконав домовленість.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

05 листопада 2011 року між ОСОБА_1 (Замовник), та ПП ОСОБА_2 (Виконавець) було укладено договір підряду на виконання будівельно-монтажних робіт, а саме: замовник ОСОБА_1 доручив, а виконавець ПП ОСОБА_2 взяв на себе виконання будівельно-монтажних робіт - будівництво гаража на об`єкті, розташованому на гаражному масиві «М`ясокомбінат» вартістю робіт у розмірі 35 000 грн строком один місяць з врахуванням кліматичних умов.

Згідно з пунктом 4 зазначеного договору Замовник після підпису цього договору здійснює передплату Виконавцю в розмірі 25 000 грн від загальної суми вартості договору. Кінцевий розрахунок за виконані роботи проводиться Замовником за фактичні об`єми згідно з актом виконаних робіт.

Згідно з квитанціями від 25 листопада та від 16 грудня 2011 року ОСОБА_1 здійснив передоплату у загальній сумі 25 000 грн.

ФОП ОСОБА_2 розпочав будівництво гаража, хід виконання робіт контролював особисто позивач. Претензій з боку останнього щодо ходу будівництва гаража не було. В процесі будівництва за проханням замовника значно збільшилися розміри гаража, підвалу та оглядової ями, що призвело до збільшення затрат на матеріали і автотранспорт та порушення строків виконання робіт. Цей факт призвів до спірної ситуації, в результаті чого сторонами 30 березня 2012 року договір було розірвано.

Записами на зворотній стороні Договору підряду підтверджено розірвання договору та згода сторін на повернення суми передоплати до 30 квітня 2012 року.

У зв`язку із неповерненням відповідачем суми передоплати, за вимогами позивача строки її повернення подовжувалися декілька років із збільшенням позивачем суми передоплати за рахунок штрафних санкцій - 5 %, потім 45 грн на день, які визначалися ОСОБА_1 на його особистий розсуд, без наведення детального розрахунку сум.

Судами встановлено та не заперечувалося сторонами, що 09 липня 2012 року відповідач повернув позивачу 10 000 грн.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до ГПК України, ЦПК України, КАС України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

21 квітня 2018 року справу № 176/27/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Визначення поняття зобов`язання міститься у частині перші статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору (пункту 1 частини першої статті 611 ЦК України).

За своїм змістом укладений Договір є договором побутового підряду.

Згідно з частиною першою статті 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Апеляційним судом встановлено, що недобудований гараж залишився у володінні відповідача і позивач на нього не претендує.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Тобто Верховний Суд не має права встановлювати обставини справи і оцінювати докази.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції врахувавши недоведеність факту повної вини відповідача у правовідносинах за договором підряду, а також те, що жодна із сторін не намагалася надати у встановленому законом порядку конкретні докази про перелік виконаних робіт та суму, затрачену на будівельні роботи, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову. Також правильним є висновок суду про те, що позивач застосував штрафні санкції та нарахував відсотки, які не були обумовлені договором та не передбачені нормами ЦК України.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування апеляційним судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Сопка Валерія Карловича залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. В. Литвиненко А. І. Грушицький В. В. Сердюк