Дата документу 24.06.2019 Справа № 554/5595/19
Справа № 554/5595/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2019 р. Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого - судді Бугрія В.М.,

за участю секретаря Сорока Ю.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві подання державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області Хоменко І.С. про примусове входження до житла боржника ,-

встановив :

Державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області звернувся до суду із поданням, в якому просить суд вирішити питання про примусове проникнення до квартири АДРЕСА_1 для примусового виконання виконавчих документів.

В обґрунтування подання державний виконавець посилається на те, що на примусовому виконанні в Шевченківському ВДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області перебуває виконавче провадження № 31207121 про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј частина всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. За виконавчим листом заборгованість нарахована на момент повноліття станом на 12.11.2018 становить 98 172,16 грн. та на боржника накладено штраф у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів та становить 49086,08 грн. Згідно виконавчого документа боржник фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 . В рамках виконавчого провадження державним виконавцем 16.02.2017, до реєструючих право власності установ направлено запити, згідно відповіді ТСЦ 5341 від 21.04.2017, за боржником зареєстровано автомобіль марки ВАЗ 2103, д.н.з. НОМЕР_2 , 1973 р.в. Згідно відповідей ПФУ від 10.04.2019, 13.05.2019 боржник пенсію не отримує, доходу не виявлено. На все рухоме та нерухоме майно боржника накладено арешти, відомості про які внесено до відповідних реєстрів. Боржнику направлено вимогу явкою до відділу на 25.02.2015 однак на виклик ніхто не з`явився. Боржнику направлено виклик явкою до відділу на 06.03.2019, однак на виклик ніхто, не з`явився, а лист з викликом повернуто на адресу відділу за закінченням терміну зберігання в ВПЗ. З метою перевірки майнового стану боржника, виходом 02.04.2019 за адресою: АДРЕСА_2 на стук дверей ніхто не відчинив, про що складено акт державного виконавця. Повторним виходом 12.06.2019 за адресою: АДРЕСА_2 на стук дверей ніхто не відчинив боржнику, залишено вимогу кою до відділу на 13.06.2019, про що складено акт державного виконавця. На виклик ніхто не з`явився. Для повного та фактичного, реального виконання рішення суду, державному виконавцеві необхідно мати безперешкодний доступ до квартири АДРЕСА_3 .

Відповідно до положеньч.2 ст.439 ЦПК України суд розглядає таке подання негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Державний виконавець в судове засідання не з`явилася, причини неявки не відомі.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуюєся подання, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до такого висновку.

Згідно з ч.1 ст. 439ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», встановлено зобов`язання виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судом встановлено, що постановою державного виконавця Явір Ю.О. від 11.01.2012р. відкрито виконавче провадження ВП №31207121 з примусового виконання виконавчого листа № 2-5433 виданого Октябрським районним судом м. Полтави 29.01.2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліментів у розмірі ј частина всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття .

Виконавцем 02.04.2019 року, 12.06.2010 року, складено акти, згідно якого державним виконавцем було здійснено вихід за адресою АДРЕСА_2 , однак зі змісту актів не можливо зрозуміти чому останньому не вдалось вчинити виконавчі дії, крім того акти не містять будь-яких відомостей про понятих, про їх участь в цій дії, їх підписів, в який час був здійснений вихід державного виконавця на місце за вказаною адресою, які конкретно перешкоди виконавцю чинилися, якими особами, в чому полягає не надання допуску, для вчинення яких саме виконавчих дій та ін..

Відповідно до ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець при здійсненні виконавчого провадження має певні права, в тому числі, за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення.

Суд зазначає, що недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст.30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч.1 ст.9Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст.12 Загальної декларації прав людини 1948 року,ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, п.1 ст.17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Відповідно до п.2 ст.29 Загальної декларації прав людини 1948 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Відповідно дост.18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, якою встановлено межі застосування обмежень прав, обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.

Примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи боржника є крайньою мірою з усіх заходів, що можуть бути застосовані для примусового виконання рішення суду, у разі, якщо державним виконавцем були виконані усі інші можливі спроби виконати рішення суду у відповідності до норм діючого законодавства без примусового проникнення до житла чи іншого володіння особи. Подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи можливе за умови відмови боржника від добровільного допуску державного виконавця.

Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння особи та ухилення його від виконання судового рішення.

Однак, державним виконавцем не надано суду доказів на підтвердження того, що боржник зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, в матеріалах подання відсутні докази перевірки державним виконавцем наявності у боржника коштів на рахунку у банку, отримання боржником доходів, наявність рухомого майна, зокрема транспортного засобу.

Вказане свідчить, що державним виконавцем не вжито усіх передбачених заходів для виконання судового рішення.

Згідно пункту 8 розділу I «Загальні положення» Інструкція з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5(зі змінами), акт - документ, що підтверджує певні встановлені факти або події. Текст акта складається з реквізитів виконавчого документа із зазначенням суті проведених дій; за зведеним виконавчим провадженням - повного найменування (прізвища, імені та по батькові) боржника та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене, а також вступної і констатуючої частин. У вступній частині зазначаються назва акта, дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові виконавця, підстава для складання акта, особи, які були присутні під час його складання, із зазначенням їхнього статусу у виконавчому провадженні, місця проживання (місцезнаходження), посад, інших наявних даних, зазначається кількість аркушів, на яких складено акт. У констатуючій частині викладаються мета і завдання складання акта, суть і характер проведених виконавчих дій, встановлені факти, події, а також у разі потреби висновки і пропозиції. У кінці акта (перед підписами) зазначаються відомості про кількість примірників акта та кому вони надаються (надсилаються). Акт підписується всіма особами, які брали участь у його складанні. У разі відмови від підписання осіб, що були присутні при складанні акта, про це робиться відмітка в акті. Відмітка "від підпису відмовився" проставляється напроти прізвища особи, яка відмовилася від підпису, та засвідчується підписами інших осіб, які були присутніми під час складання акта.

Однак, суд звертає увагу, що зазначені акти державного виконавця було складено без участі понятих та в них відсутні відмітки про наявність/відсутність під час його складання: стягувача, боржника, понятих.

Суд також звертає увагу, що матеріали подання не містять документів про отримання боржником вимоги про здійснення виходу державним виконавцем за адресою боржника для здійснення виконавчих дій.

За таких обставин та з огляду на відсутність належних доказів щодо перешкоджання боржником вільному доступу до його житла, зважаючи також на те, що проникнення до житла є крайньою мірою, а зібраними на час розгляду подання державним виконавцем матеріалами виконавчого провадження не підтверджується законність та пропорційність втручання у житло, оскільки державним виконавцем не було вичерпано усі можливі засоби для виконання судового рішення суд приходить до висновку про те, що у задоволенні подання слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.10,11-13,258- 260,263,439 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

В задоволенні подання державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області Хоменко І.С. про примусове входження до житла боржника відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення до Полтавського апеляційного суду. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.М.Бугрій