___________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/3932/19
УХВАЛА

17.07.2019 року

Суддя Київського районного суду міста Одеси Калініченко Л.В., розглянувши матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави Україна про ухвалення додаткового рішення суду,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 22.09.2016 року звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовом до Держави Україна в якому просив: відповідно до ч. 1 т. 211 ЦПК України, призначити досудове слідство за ознаками злочинів, передбачених ст. ст. 172. 175, 357, 358, 366 та 375 КК України; визнати рішення Київського районного суду від 05.03.2007 по справі №2-4804/06 (2-390/07), таким що набрало законної сили, яке не було оскаржено відповідачем у апеляційному порядку.

Також позивач просив, у відповідності із заявою від 30.04.88 року та висновком Профкомітету ІМТП від 18.10.1988 року, ухвалити додаткове рішення, зобов`язавши ІМТП: видати наказ про розірвання трудового договору з позивачем, за підставі ст. 39 КЗпП; поновити ОСОБА_1 робочий стаж за період з 13.05.88 року, коли було припинено табелювання та нарахування заробітної плати, по день винесення наказу про розірвання трудового договору.

26.09.2016 року ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси відмовлено у відкритті провадження в порядку цивільного судочинства за позовом ОСОБА_1 до Держави України про призначення досудового слідства, зобов`язання вчинити певні дії та поновлення трудового стажу в частині вимоги про призначення досудового слідства; визнання рішення Київського районного суду від 15.03.2007 року по справі №2-4804/06 (2-390/07), таким що набрало законної сили, яке не було оскаржено відповідачем у апеляційному порядку.

В іншій частині позовну заяву ОСОБА_1 до Держави України про ухвалення додаткового рішення суду залишено без руху та надано строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків заяви.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 08.11.2016 року, апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу судді Київського районного суду м. Одеси від 26.09.2016 року про відмову у відкритті провадження в частині позовних вимог по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України про призначення досудового слідства, зобов`язання вчинити певні дії та поновлення трудового стажу залишена без руху, у зв`язку з несплатою судового збору та ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 22.11.2016 року апеляційну скаргу було повернуто ОСОБА_1 у зв`язку з неусуненням недоліків.

Постановою Верховного Суду від 29.10.2018 року ухвалу апеляційного суду Одеської області від 22.11.2016 року залишено без змін.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 20.12.2016 року позовну заяву ОСОБА_1 до Держави України про ухвалення додаткового рішення суду повернуто позивачу, у зв`язку з неусуненням недоліків, відповідно до ухвали судді від 26.09.2016 року, яка набрала законної сили.

Не погоджуючись з ухвалою судді, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22.03.2017р., ухвалу судді Київського районного суду м. Одеси від 20.12.2016 року про повернення позовної заяви було скасовано, передано питання про відкриття провадження на новий розгляд до суд першої інстанції.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Огренич І.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 13 травня 2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі на підставі вказаної позовної заяви ОСОБА_1 до Держави Україна про ухвалення додаткового рішення суду, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін по справі, призначивши дату, час і місце проведення судового засідання.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 11 липня 2019 року заяву судді Кихївського районного суду міста Одеси Огренич І.В. про самовідвід - задоволено. Матеріали цивільної справи №520/11602/16-ц - передано до канцелярії Київського районного суду міста Одеси з метою здійснення повторного автоматичного розподілу справи між суддями та визначення головуючого судді у справі.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу суду, цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.

Суддя оглянувши матеріали справи, дійшла до наступного висновку.

Згідно зі ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Статтею 37 ЦПК України встановлено, що суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі. Суддя, який брав участь у врегулюванні спору у справі за участю судді, не може брати участі в розгляді цієї справи по суті або перегляді будь-якого ухваленого в ній судового рішення. Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді апеляційної інстанції, не може брати участі у розгляді цієї самої справи в судах касаційної або першої інстанції, а також у новому розгляді справи після скасування ухвали чи рішення суду апеляційної інстанції. Суддя, який брав участь у перегляді справи в суді касаційної інстанції, не може брати участі в розгляді цієї справи в суді першої чи апеляційної інстанції, а також у новому її розгляді після скасування ухвали чи рішення суду касаційної інстанції. Суддя, який брав участь у вирішенні справи, рішення в якій було в подальшому скасовано судом вищої інстанції, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду у цій справі. Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої, апеляційної, касаційної інстанцій, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з виключними обставинами у цій справі.

З аналізу вказаних норм чинного законодавства України вбачається, що Законом передбачено недопустимість повторної участі судді в розгляді справи, що є підставою у відповідності до вимог ст. 37 ЦПК України для відводу (самовідводу).

Оглянувши матеріали цивільної справи №520/11602/16-ц вбачається, що позивач ОСОБА_1 просить суд ухвали додаткове рішення, у відповідності із заявою від 30.04.88 року та висновком Профкомітету ІМТП від 18.10.1988 року, зобов`язавши ІМТП: видати наказ про розірвання трудового договору з позивачем, за підставі ст. 39 КЗпП; поновити ОСОБА_1 робочий стаж за період з 13.05.88 року, коли було припинено табелювання та нарахування заробітної плати, по день винесення наказу про розірвання трудового договору.

В обґрунтування вимог позивач стверджує, що по справі №2-2298/06 (№390/07) апеляційним судом Одеської області ухвалено рішення по виготовлених шляхом фальсифікації матеріалах справи, за відсутності апеляційної скарги на рішення Київського районного суду міста Одеси від 15.03.2007 року, яке позивач просив визнати таким, що набрало законної сили.

Також ОСОБА_1 в обґрунтування вимог посилається на те, що рішенням Київського районного суду міста Одеси від 06.10.1987 року, яке набрало законної сили, було встановлено, що він працював в порту старшим стивідором, що також підтверджується посвідченням №6828, виданим 27.12.1986 року та 31.12.1987, дію якого було продовжено до 31.12.1988 року. У зв`язку з чим, позивач вважає, що встановлені факти постановою Президіуму Одеського обласного суду та рішенням Київського районного суду міста Одеси від 06.10.1987 року, не підлягають додатковому доказуванню, під час розгляду інших аналогічних справ, у тому числі і в цій, у зв`язку з чим, мотивуючи свої вимог, позивач вважає, що колегія не мала право ухвалювати рішення, яке не відповідало вимогам трудового законодавства.

Одночасно, зазначаємо, що в провадженні Київського районного суду міста Одеси перебувала під головуванням судді Калініченко Л.В. цивільна справа №1512/4391/2012 (яка надалі була перереєстрована за №1512/12215/2012) за заявою ОСОБА_1 про відновлення втраченого судового провадження по цивільній справі №2-2104/87, в мотивування якої ОСОБА_1 посилався на те, що 18 березня 1987 року звернувся до Київського районного народного суду м. Одеси з позовною заявою до адміністрації морського торгівельного порту про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. 6 жовтня 1987 року було постановлено рішення, згідно з яким на його користь було стягнуто заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 240 рублів 68 копійок. Оскільки його позовні вимоги судом 1 інстанції не були розглянуті у повному обсязі 28 жовтня 1987 року він звернувся з касаційною скаргою на вищезазначене рішення суду. Йому не відомо результат розгляду касаційної скарги, у відповідях на його запити щодо даного питання зазначені суперечні відомості, тому він вважав, що рішення Київського районного суду від 6 жовтня 1987 року набрало чинності та підлягає виконанню, у зв`язку з чим у судових дебатах ОСОБА_1 просив відновити втрачене судове провадження по цивільній справі № 2-2104 за 1987 рік за позовом ОСОБА_1 до Іллічівського морського торгівельного порту про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

За наслідком розгляду вказаної справи, 15 червня 2012 року Київським районним судом міста Одеси під головуванням судді Калініченко Л.В., було постановлено ухвалу, якою закрито провадження по справі, під час розгляду якої суддею фактично було висловлено думку стосовно певних обставин.

Отже вбачається, що під час вирішення питання про відновлення втраченого судового провадження, яке вирішувалось по цивільній справі №2-2104/87, за наслідком якої було ухвалено рішення суду від 06.10.1987 року, на яке в свою чергу ОСОБА_1 посилається, як на належний доказ в цій справі, та на рішення, яке підтверджує певні обставини по справі, головуючим суддею Калініченко Л.В. було фактично висловлено думку стосовно певних обставин, які пов`язані з цією справою.

На підставі вищевикладеного, суддя вважає, що оскільки суддею під час розгляду вказаної справи фактично було висловлено думку стосовно певних обставин, які пов`язані з цією справою, що може викликати сумнів в об`єктивності та неупередженості судді, є підстави для самовідводу.

Згідно статті 39 ЦПК України, з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід . З підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи. Відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу. Встановлення обставин, вказаних у пунктах 1-4 частини першої статті 36 цього Кодексу, статті 37 цього Кодексу, звільняє заявника від обов`язку надання інших доказів упередженості судді для цілей відводу. Якщо відвід заявляється повторно з підстав, розглянутих раніше, суд, який розглядає справу, залишає таку заяву без розгляду.

Згідно з ч.1, 2 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Відповідно до ч.9 ст. 40 ЦПК України, питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Також зазначаємо, що згідно з п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, а наявність безсторонності повинна визначатись суб`єктивними та об`єктивними критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід враховувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступень, що свідчать про небезсторонність суду.

Вимога «безсторонності», згідно з судовою практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Білуха проти України», «Салов проти України», «Мироненко проти України», «Фельдман проти України») характеризується двома критеріями: перший полягає у намаганні визначити особисте переконання судді у конкретній справі, а другий - у з`ясуванні того, чи забезпечив суддя достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу у сторін.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.06. у справі «Білуга проти України», від 28.10.98. у справі «Ветштайн проти Швейцарії» тощо) важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням обставин що склалися, з метою дотримання балансу інтересів між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів сторін і цілями, для досягнення яких буде спрямоване рішення по справі, а також з метою запобігання у подальшому сумнівів і нарікань у необ`єктивності та упередженості головуючого, а також звинувачень у заінтересованості в результаті розгляду справи, суддя вважає за необхідне заявити самовідвід по справі та суд вважає за необхідне передати дану справу на розгляд іншому судді.

При викладених обставинах та керуючись ст. ст. 33, 36-40 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву судді Київського районного суду міста Одеси Калініченко Л.В. про самовідвід - задовольнити.

Матеріали цивільної справи №520/11602/16-ц за позовною заявою за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави Україна про ухвалення додаткового рішення суду- передати до канцелярії Київського районного суду м. Одеси з метою здійснення повторного автоматичного розподілу справи між суддями та визначення головуючого судді у справі.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, заперечення на неї можуть бути включенні до апеляційної скарги на рішення або ухвалу суду.

Суддя Калініченко Л. В.