Постанова

Іменем України

11 липня 2019 року

м. Київ

справа № 591/5948/16-ц

провадження № 61-26698св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Дочірнє підприємство публічного акціонерного товариства «Сумбуд» «Проектно-технологічне підприємство«Сумбудпроект»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 07 вересня 2017 року у складі судді Грищенко О. В. та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 07 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Левченко Т. А., Криворотенка В. І., Ткачук С. С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дочірнього підприємства публічного акціонерного товариства «Сумбуд» «Проектно-технологічне підприємство«Сумбудпроект» (далі - ДП ПАТ «Сумбуд» «ПТП«Сумбудпроект») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що він з 02 лютого 2010 року працював у ДП ПАТ «Сумбуд» «ПТП«Сумбудпроект» на посаді головного інженера проекту, а з 01 травня 2014 року був переведений на посаду головного архітектора проекту.

Наказом підприємства від 13 жовтня 2016 року його було звільнено за скороченням штатів на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України. Вважав, що його звільнення є незаконним та не відповідає вимогам чинного трудового законодавства, так як конкретні зміни в організації виробництва і праці у наказі не зазначені, а йому не запропонували іншу посаду.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд: поновити його на посаді головного архітектора проекту ДП ПАТ «Сумбуд» «ПТП «Сумбудпроект»; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 жовтня 2016 року по день поновлення на роботі та моральну шкоду, яку він оцінює у 10 000 грн.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 14 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 у частині стягнення моральної шкоди залишено без розгляду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 07 вересня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач здійснив скорочення штатної посади - головного архітектора проекту, яку обіймав позивач. З моменту повідомлення про скорочення посади і до звільнення позивача на підприємстві вакантні посади були відсутні та відповідачем було додержано встановлений трудовим законодавством порядок вивільнення працівника.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 07 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 07 вересня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права правильно визначився із спірними правовідносинами та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

При цьому апеляційний суд відхилив усі доводи апеляційного скарги позивача, зокрема й щодо того, що йому не запропонували іншої роботи, що профспілковий комітет не надав згоди на його звільнення, а також про відсутність змін в організації підприємства.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позов.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій неповно встановили необхідні для правильного вирішення справи обставини, не врахували та не надали оцінки тому, що підстави для скорочення посади головного архітектора проекту, яку він обіймав, були відсутні, у підприємства не було фінансових проблем, а кількість робітників за 2016 рік тільки збільшилася.

Вказує, що йому не було запропоновано вакантних посад та профспілковим комітетом не було надано згоду на його звільнення, а згода була надана на скорочення посади.

Суди не врахували, що на момент його звільнення йому залишалося 5 місяців до досягнення пенсійного віку, тому він мав переважне право на залишення на роботі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 червня 2019 року справу передано судді-доповідачу Лідовцю Р. А.

Доводи особи, яка подалавідзив на касаційну скаргу

У січні 2018 року ДП ПАТ «Сумбуд» «ПТП«Сумбудпроект» подало до Верховного Судувідзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому вказує, що суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, ухвалив правильне по суті, законне та обґрунтоване рішення, за наслідком повного та всебічного розгляду справи. Зазначає, що на підприємстві, яке діяло на свій розсуд, у дозволених законодавством рамках, дійсно відбулося скорочення посади позивача.

Посилається на те, що профспілковий комітет надав дозвіл на звільнення позивача, що було вірно встановлено судами, а запропонувати іншу посаду не було можливості, так як на час його звільнення на підприємстві не було вакантних посад.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

02 лютого 2010 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду головного інженеру проекту, а 01 травня 2014 року переведений на посаду головного архітектора проекту в ДП ПАТ «Сумбуд» «ПТП «Сумбудпроект».

Відповідно до протоколу засідання Правління ПАТ «Сумбуд» від 01 липня 2016 року № 6, начальнику ДП ПАТ «Сумбуд» «ПТП «Сумбудпроект» надано дозвіл внести зміни у штатний розклад, скоротивши одну посаду (а. с. 55).

09 серпня 2016 року начальником ДП ПАТ «Сумбуд» «ПТП «Сумбудпроект» винесено наказ № 33 про скорочення штату працівників (а. с. 11), у зв`язку зі складним фінансово-господарським становищем, відсутністю коштів та резервів, внаслідок чого неможливо сформувати фонд оплати праці, на підставі протоколу № 6 засідання Правління ПАТ «Сумбуд» від 01 липня 2016 року, керуючись статтею 64 ГК України, пунктом 1 статті 40, статтею 49-2 КЗпП України, головного бухгалтера ОСОБА_2 зобов`язано внести зміни до штатного розпису з 15 жовтня 2016 року, скоротивши одну штатну одиницю - головного архітектора проекту. Інженера з кадрів ОСОБА_3 відповідно до частини першої статті 49-2 КЗпП України зобов`язано попередити головного архітектора проекту ОСОБА_1 про його вивільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України з 15 жовтня 2016 року. У зв`язку з відсутністю у штатному розписі підприємства вакантних посад, запропонувати іншу посаду немає можливості (а. с. 56).

Попередження про скорочення штату працівників було отримано ОСОБА_1 09 серпня 2016 року (а. с. 59).

20 вересня 2016 року відповідач звернувся до голови профспілки ДП ПАТ «Сумбуд» «ПТП «Сумбудпроект» з поданням про отримання попередньої згоди на звільнення ОСОБА_1 за скороченням штату, відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України (а. с. 60).

Згідно з протоколом засідання профспілкового комітету від 20 вересня 2016 року, профспілковий комітет визнав підстави для звільнення ОСОБА_1 обґрунтованими, так як посада головного архітектора проекту, яку він обіймав, підлягає скороченню (а. с. 85).

Наказом ДП ПАТ «Сумбуд» «ПТП «Сумбудпроект» від 13 жовтня 2016 року № 90-к ОСОБА_1 звільнено з 13 жовтня 2016 року за скороченням штату (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України) з виплатою компенсації за невикористані 83 календарних дні щорічної відпустки та вихідної допомоги в розмірі середнього місячного заробітку (а. с. 61).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до пункту 1 частини першої, частини другої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частиною першою статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1(крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2і 3 статті 41цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Положеннями статті 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі,організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Встановивши, що при звільненні ОСОБА_1 ДП ПАТ «Сумбуд» «ПТП «Сумбудпроект» були дотримані усі вказані вище норми трудового законодавства, а саме те, що: посада, яку займав позивач, дійсно була скорочена; його було попереджено про наступне вивільнення більш ніж за два місяці; підприємство не мало можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу, оскільки на час його звільнення не було вакантних посад; профспілкова організація надала згоду на звільнення ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог останнього та правильно відмовив у задоволенні його позову.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 щодо відсутності підстав для скорочення на підприємстві посади головного архітектора проекту, яку він обіймав, не заслуговують на увагу, оскільки підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис (частина третя статті 64 ГК України).

Апеляційний суд вірно вказав, що суди при розгляді спору про поновлення працівника на роботі зобов`язані перевірити наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення штату або чисельності працівників), що було встановлено судами попередніх інстанцій, але вони не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників. Внесення змін у штатний розпис на свій розсуд є беззаперечним правом власника. Зазначене право включає у себе право зменшити чисельність працівників певної спеціалізації та кваліфікації, чисельність одних посад зменшити, здійснити звільнення працівників, одночасно прийняти рішення про прийняття на роботу працівників іншої спеціальності та кваліфікації, збільшити чисельність інших посад, тощо.

Посилання ОСОБА_1 на те, що підприємство надало судам недостовірні докази, які не відповідають дійсним обставинам справи, ним не доведені, що є його процесуальним обов`язком відповідно до статей 10, 60 ЦПК України 2004 року (статей 12, 81 чинного ЦПК України), а побудовані виключно на його припущеннях, що заборонено частиною четвертою статті 60 ЦПК України 2004 року (частиною шостою статті 81 чинного ЦПК України).

Та обставина, що на момент звільнення ОСОБА_1 залишалося 5 місяців до досягнення пенсійного віку, тому він мав переважне право на залишення на роботі, не впливає на правильність оскаржуваних судових рішень, так як судами було встановлено дотримання підприємством передбаченої нормами КЗпП України процедури звільнення позивача, зокрема й щодо скорочення його посади і відсутності вакантних місць.

Вказана, а також інші доводи касаційної скарги, зокрема й щодо незапропонованих посад та надання дозволу на звільнення профспілковим комітетом, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що на підставі вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах трудового законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 07 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 07 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. А. Воробйова

Ю. В. Черняк