КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2019 року

м. Київ

справа № 759/8653/17

провадження №22-ц/824/7079/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівКулікової С.В., Матвієнко Ю.О.,
за участю секретаря судового засідання учасники справи: представник позивачів представник відповідача представник третьої особи ( ОСОБА_1 ) ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_4 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 грудня 2018 року /суддя П'ятничук І.В./

у справі за позовом ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до ОСОБА_6 , треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , Державний нотаріус Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Іваненко Р.С., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мамай І.В. про визнання права власності на спадкове майно та витребування з чужого незаконного володіння

та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , третя особа: ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулись з вимогами про визнання за ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , права власності по 1/2 на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_10 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , витребування на їх користь квартири та стягнення з понесених судових витрат. /т. 1 а.с. 95-98/

ОСОБА_6 в свою чергу звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та просив суд усунути від права на спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 його дочок ОСОБА_7 , ОСОБА_8 /т. 2 а.с. 53-59/

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13.12.2018 року вимоги первісного позову задоволено. У задоволенні зустрічного позову відмовлено. /т. 2 а.с. 163-171/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_6 - ОСОБА_4 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13.12.2018 року, ухвалити нове про відмову у задоволенні вимог первісного позову та задоволення зустрічних позовних вимог.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що спірна квартира не входила до складу спадщини, оскільки не належала спадкодавцю на момент відкриття спадщини. Вважає, що позивачі не вчинили дій, направлених на припинення права власності апелянта на спірну квартиру та повернення її відчужувачу. Вказує, що суд першої інстанції неправомірно застосував ст. 388 ЦК України, оскільки в даному випадку відсутні докази вибуття спірної квартири з володіння ОСОБА_10 без його волі. Також, судом не надано правової оцінки медичній довідці психоневрологічного диспансеру № 5 (філія № 1) Серія 10 № 234022 від 29.05.2012 року про проходження психіатричного огляду, яка містила інформацію про відсутність психіатричних протипоказань на підписання договору довічного утримання. Крім того, суд не врахував, що з 29.05.2012 року і до 26.11.2014 року ОСОБА_10 був дієздатним і приймав виконане ОСОБА_1 за договором довічного утримання, після визнання його з 26.11.2014 року недієздатним опікун ОСОБА_7 до часу смерті продовжувала систематично приймати виконане від ОСОБА_1 , тобто більше 4 років сторони договору виконували та визнавали його. Також, зазначає, що позивачами не надано доказів того, що вони утримували батька, придбавали йому ліки, харчі, відвідували, у зв`язку із чим у розумінні ч. 5 ст. 1224 ЦК України, можуть бути усунені від права на спадкування. Вказує, що визнання недійсним договору довічного утримання не спростовує обставин його укладення, а саме того, що ОСОБА_10 був необхідний сторонній догляд.

ОСОБА_7 звернулась з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність її доводів, просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивачів, представника відповідача, представника третьої особи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - доньки ОСОБА_10 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 19.12.1972р. та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 12.04.1980р., а також відповідними свідоцтвами про укладення і розірвання шлюбу, що підтверджують зміни прізвищ позивачів. /т. 1 а.с. 9-13/

ОСОБА_10 на праві особистої приватної власності належала квартира за адресою АДРЕСА_1 , на підставі Свідоцтва про право власності на житло виданого 30.01.2008 року Святошинською районною у м. Києві радою згідно з розпорядженням від 30.01.2008 року №124 (Додаток №9) та зареєстрованого в Комунальному підприємстві Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на нерухоме майно в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 16.05.2012 року номер запису: 2555, в книзі: д.1990-5, реєстраційний номер майна: 36662114./т. 1 а.с. 14-16/

29.05.2012 року ОСОБА_10 (Відчужувач) та ОСОБА_1 (Набувач) уклали договір довічного утримання відповідно до п. 1 якого ОСОБА_10 передає у власність, а набувач отримує у власність квартиру АДРЕСА_2 , та взамін чого ОСОБА_1 зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням довічно на умовах договору. ОСОБА_1 зобов`язується довічно утримувати ОСОБА_10 , тобто забезпечувати грошовими ресурсами для задоволення потреб та створення умов нормальної життєдіяльності, на які відчужувач самостійно буде забезпечувати себе харчуванням, одягом, лікарськими засобами, необхідними послугами та всім необхідним для повноцінного життя. Набувач зобов`язаний щомісячно сплачувати комунальні послуги за квартиру (п. 7 договору). Грошове утримання буде щомісячно виплачуватись, починаючи з моменту укладення договору до 10 числа поточного місяця (п. 8 договору). Одноразове грошове утримання визначено сторонами за спільною згодою у розмірі 40 000,00 грн., які відчужувач отримав повністю від набувача перед підписанням договору (п. 9 договору). Текст договору до підписання прочитаний сторонами вголос, кожною окремо. Сторони підтвердили нотаріусу, що його зміст повністю відповідає їх дійсним намірам (п. 26 договору). Особу сторін встановлено, їх дієздатність перевірено. Договір посвідчено державним нотаріусом 14 КДНК, зареєстровано в реєстрі за №3-1713. /т. 1 а.с. 18-21/

Рішенням Святошинського районного суду м. Києві від 26.03.2014 року зміненим рішенням Апеляційного суду м. Києва від 26.11.2014 року ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 визнано недієздатним та призначено опікуном ОСОБА_7 . Вказаним рішенням встановлено, що згідно акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи №7 від 02.01.2014 року, у період з 29.05.2012 року ОСОБА_10 страждав стійким хронічним психічним розладом у вигляді шизофренії, параноїдна форма, безперервний перебіг виражений апато-дисоціативний дефект, ускладненої зловживанням алкоголем і за своїм психічним станом у зазначений період часу не здатний був усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. /т. 1 а.с. 22-26/

Відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27.07.2016 року визнано недійсним договір довічного утримання, укладений 29.05.2012 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_1 , посвідчений державним нотаріусом 14 КДНК за №3-1713. Вказане рішення суду відповідно до ухвали Апеляційного суду м. Києва від 16.11.2016 року залишено без змін. /т. 1 а.с. 26-30/

25.11.2016 ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_10 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 26.11.2016 року. /т. 1 а.с. 31/

06.12.2016 року державному нотаріусу Іваненко Р.С. 14 КДНК було надано заяву (повідомлення), що зареєстрована за вхідним №1151/02-14 від 06.12.2016 року, у якій повідомлялось, що посвідчений нею договір довічного утримання визнаний судом недійсним з 16.11.2016 року і у відповідності до ст. 216 ЦК України квартира, що була передана за договором довічного утримання, має бути повернута відчужувачу - ОСОБА_10 /т. 1 а.с. 32- 33/

Згідно з ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Однак, державним нотаріусом 14 КДНК Іваненко Р .С . до державного реєстру правочинів відомості про недійсність договору довічного утримання внесено не було.

09.03.2017 року державним нотаріусом 2 КДНК відкрито спадкову справу №148/2017 за померлим ОСОБА_10 /т. 2 а.с. 2-26/

Спадкоємцями за законом першої черги є діти ОСОБА_10 - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які подали відповідні заяви про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_10 у встановленому законом порядку та строк. /т. 2 а.с. 3-4/

Проте, 19.04.2017 року квартира АДРЕСА_2 була відчужена за договором купівлі-продажу квартири, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мамай Іриною Володимирівною за №696 . Сторонами в даному договорі є покупець ОСОБА_15 та продавець ОСОБА_1 . Як підставу виникнення права власності у продавця зазначено договір довічного утримання від 29.05.2012 року, посвідчений державним нотаріусом 14 КДНК за №3-1713. /т. 1 а.с. 35-36/

В подальшому як вбачається з інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно 16.05.2017 року вказана квартира АДРЕСА_2 за договором купівлі-продажу від 16.05.2017 року відчужена ОСОБА_6 даний договір посвідчено приватним нотаріусом КМНО Мамай І.В. /т. 1 а.с. 63-64/

Задовольняючи первісні позовні вимоги та відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції вірно керувався нормами ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якої У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується; ч. 1 ст. 1261 ЦК України, яка передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки; ч. 5 ст. 1268 ЦК України, згідно якої, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини; ч. 3 ст. 1296 ЦК, що передбачає, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину; ст. 1212 ЦК України, відповідно до якої, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала; ч. 5 ст. 1224 ЦК України, згідно якої, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Встановивши, що спірна квартира була відчужена на підставі визнаного рішенням суду недійсним договору довічного утримання, а позивачі від надання допомоги померлому ОСОБА_10 не ухилялись, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення первісних позовних вимог та відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги, про те, що спірна квартира не входила до складу спадщини, оскільки не належала спадкодавцю на момент відкриття спадщини, позивачі не вчинили дій, направлених на припинення права власності апелянта на спірну квартиру та повернення її відчужувану, колегією суддів не приймаються з наступних підсав.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києві від 26.03.2014 року зміненим рішенням Апеляційного суду м. Києва від 26.11.2014 року ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 визнано недієздатним та призначено опікуном ОСОБА_7 , у зв`язку із тим, що згідно акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи №7 від 02.01.2014 року, з 29.05.2012 року ОСОБА_10 страждав стійким хронічним психічним розладом у вигляді шизофренії параноїдна форма, безперервний перебіг виражений апато-дисоціативний дефект, ускладненої зловживанням алкоголем і за своїм психічним станом у зазначений період часу не здатний був усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27.07.2016 року визнано недійсним договір довічного утримання, укладений 29.05.2012 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_1 , посвідчений державним нотаріусом 14 КДНК за №3-1713. Вказане рішення суду відповідно до ухвали Апеляційного суду м. Києва від 16.11.2016 року залишено без змін.

Як вбачається з матеріалів справи та доданих до неї доказів, підставою для відчуження спірної квартири було вказано саме договір довічного утримання, який у судовому порядку визнаний недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, відчужувач за недійсним договором утримання, повинен повернути, набуту неправомірно у власність, спірну квартиру спадкоємцям за законом, донькам померлого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Колегією суддів не приймаються до увагу і доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не надано правової оцінки медичній довідці психоневрологічного диспансеру № 5 (філія № 1) Серія 10 № 234022 від 29.05.2012 року про проходження психіатричного огляду, яка містила інформацію про відсутність психіатричних протипоказань на підписання договору довічного утримання, оскільки недієздатність померлого ОСОБА_10 встановлено рішенням суду і не є предметом спору у даній цивільній справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував, що з 29.05.2012 року і до 26.11.2014 року ОСОБА_10 був дієздатним і приймав виконане ОСОБА_1 за договором довічного утримання, після визнання його з 26.11.2014 року недієздатним опікун ОСОБА_7 до часу смерті продовжувала систематично приймати виконане від ОСОБА_1 , тобто більше 4 років сторони договору виконували та визнавали його, колегією суддів не приймаються до уваги на підставі наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 ЦК України, якщо від часу виникнення недієздатності залежить визнання недійсним шлюбу, договору або іншого правочину, суд з урахуванням висновку судово-психіатричної експертизи та інших доказів щодо психічного стану особи може визначити у своєму рішенні день, з якого вона визнається недієздатною.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 26.11.2014 року вказано, що ОСОБА_10 є недієздатною особою з 29.05.2012 року.

Отже, висновки апелянта щодо дієздатності померлого ОСОБА_10 є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Також, колегією суддів не приймається до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позивачами не надано доказів того, що вони утримували батька, придбавали йому ліки, харчі, відвідували, у зв`язку із чим у розумінні ч. 5 ст. 1224 ЦК України, можуть бути усунені від права на спадкування, як такі, що спростовуються відповіддю Органу опіки та піклування Святошинської РДА у м. Києві, відповідно до якої, зокрема опікун ОСОБА_7 свої повноваження виконувала добросовісно. /т. 2 а.с. 143/

Доводи апеляційної скарги про те, що визнання недійсним договору довічного утримання не спростовує обставин його укладення, а саме того, що ОСОБА_10 був необхідний сторонній догляд, колегією суддів не приймаються до уваги, у зв`язку із тим, що дана обставина встановлена рішенням суду і не потребує доказуванню.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_4 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 грудня 2018 року - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: