Єдиний унікальний номер 233/5967/18 Номер провадження 22-ц/804/1797/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2019 року

м. Бахмут

Справа № 233/5967/18

Провадження № 22-ц/804/1797/19

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Біляєвої О. М.,

суддів Корчистої О. І., Папоян В. В.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідачі: Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», ОСОБА_3 ,

розглянув у письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області в складі судді Каліуш О. В. від 16 квітня 2019 року, ухвалене у м. Костянтинівці Донецької області, дата складення повного рішення - 27 квітня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , пред`явила позов до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування та матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 є власником автомобіля MITSUBISHІ LANSER, номерний знак НОМЕР_1 .

25 серпня 2018 року близько 19 год. 00 хв. у м. Дружківці за участю автомобіля, який належить позивачеві, та автомобіля ЗАЗ-DAEWOO, номерний знак НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_3 , сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль MITSUBISHІ LANSER отримав механічні пошкодження.

Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_3 , що підтверджується постановою Дружківського міського суду Донецької області від 10 вересня 2018 року у справі № 3/229/1072/18 про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Цивільно-правова відповідальність особи, яка керувала забезпеченим транспортним засобом ЗАЗ-DAEWOO, номерний знак НОМЕР_2 , була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» (далі - ТДВ «СТ «Домінанта»).

Оскільки страховик, який був повідомлений позивачем про настання страхового випадку, не направив свого представника для огляду пошкодженого майна, ОСОБА_1 самостійно обрала експерта для визначення розміру шкоди.

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 164/18 від 12 вересня 2018 року, вартість відновлювально-ремонтних робіт автомобіля MITSUBISHІ LANSER без урахування зносу склала 61 512 грн 59 коп.; вартість відновлювально-ремонтних робіт з урахуванням зносу - 31 939 грн 19 коп.; ринкова вартість автомобіля - 183 621 грн 00 коп.

21 вересня 2018 року позивач подала ТДВ «СТ «Домінанта» заяву про виплату страхового відшкодування, яка повернулась без вручення.

Посилаючись на ці обставини, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідачів солідарно на її користь матеріальну шкоду у розмірі 61 512 грн 59 коп., витрати на проведення експертного дослідження 650 грн 00 коп., сплачений судовий збір.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16 квітня 2019 року позов задоволений частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 25 616 грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 вартість відновлювального ремонту автомобіля у розмірі 24 644 грн 50 коп., а також витрати за проведення експертного дослідження у розмірі 650 грн 00 коп.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення мотивовано тим, що розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню з ТДВ «СТ «Домінанта», дорівнює вартості матеріального збитку (без ПДВ), заподіяного власнику автомобіля MITSUBISHІ LANSER, за вирахуванням франшизи 1000 грн 00 коп., тобто 25616 грн 00 коп.

Установивши, що фактичний розмір шкоди, завданої ОСОБА_1 пошкодженням транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, перевищує розмір страхової виплати (страхового відшкодування), суд стягнув із ОСОБА_3 як винної особи на користь позивача різницю між страховим відшкодуванням та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, визначеного висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 164/18 від 12 вересня 2018 року, а також витрати на проведення експертного дослідження (ас. 204-208 т. 1).

У квітні 2019 року ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення в частині стягнення з нього грошових сум з підстав порушення судом норм процесуального права і неправильного застосування норм матеріального права.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції під час ухвалення оскарженого рішення стягнув суми з відповідачів у відповідних частках, а не солідарно, як просила ОСОБА_1 , тобто вийшов за межі позовних вимог. При цьому суд безпідставно стягнув з відповідача ОСОБА_3 різницю між страховим відшкодуванням та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, витрати на проведення експертного дослідження, не зваживши на те, що розмір завданої шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика, який в силу п. 34.3 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції на час розгляду справи) у разі неявки його представника для визначення розміру шкоди зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження) (ас. 217-221 т. 1).

Учасники справи не скористались правом подати відзив на апеляційну скаргу, письмових заперечень щодо її вимог і змісту до суду апеляційної інстанції не направили.

Рішення суду в частині задоволення вимог до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» учасниками справи не оскаржується, тому в цій частині не переглядається колегією суддів в апеляційному порядку на предмет законності і обґрунтованості.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 є власником автомобіля MITSUBISHІ LANSER, номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

25 серпня 2018 року близько 19 год. 00 хв. водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем ЗАЗ-DAEWOO, номерний знак НОМЕР_2 , виконуючи обгін на перехресті вулиць О. Кошового - Енгельса в м. Дружківці, скоїв зіткнення з автомобілем MITSUBISHІ LANSER, номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 і який рухався в попутному напрямку, виконуючи лівий поворот на вул. Енгельса.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Установлені обставини і вина ОСОБА_3 підтверджуються постановою Дружківського міського суду Донецької області від 10 вересня 2018 року у справі № 229/3936/18 про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яка набрала законної сили.

Висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 164/18 від 12 вересня 2018 року визначено вартість відновлювально-ремонтних робіт автомобіля MITSUBISHІ LANSER (з ПДВ), яка склала 61 512 грн 59 коп.; ринкову вартість автомобіля - 183 621 грн 00 коп.; вартість матеріального збитку (з ПДВ) - 31 939 грн 19 коп.

Згідно з роз`ясненнями суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_4 свого висновку, вартість відновлювально-ремонтних робіт автомобіля MITSUBISHІ LANSER (без ПДВ) склала 51260 грн 50 коп.; вартість матеріального збитку, заподіяного власнику цього транспортного засобу, (без ПДВ) - 26616 грн 00 коп.

31 серпня 2017 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» і ОСОБА_5 був укладений Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/1562103, згідно з яким забезпечений транспортний засіб ЗАЗ-DAEWOO, номерний знак НОМЕР_2 . Строк дії договору з 00 год. 00 хв. 01 вересня 2017 року по 31 серпня 2018 року; страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну, 100 000 грн 00 коп.; франшизи 1 000 грн 00 коп.

Судом також установлено, що позивач ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_3 , який 25.08.2018 на відповідній правовій основі керував забезпеченим транспортним засобом, виконали вимоги статей 33 і 35 Закону України № 1961-ІУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо письмового повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду та подання заяви про страхове відшкодування. Однак ТДВ «СТ «Домінанта» виплату страхового відшкодування не здійснило.

Згідно з частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Аналогічні підстави відповідальності передбачені пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України.

Згідно з абзацом третім пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України, страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Пунктом 1.6. Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Пунктом 8.6. Методики передбачено 2 випадки, коли у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості та який виникає у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.

Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.

Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.

Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості.

Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків.

У пункті 32.7 статті 32 Закону № 1961-ІУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон) чітко встановлено, що шкоду, пов`язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Ураховуючи те, що згідно з пунктом 8.6. Методики величина втрати товарної вартості транспортного засобу враховує втрату товарного вигляду транспортного засобу, можна вважати, що пункт 32.7 статті 32 Закону (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) також виключав виплату страховиком потерпілій особі і відповідного відшкодування шкоди у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вказану відповідальність несе особа, з вини якої завдано шкоду, оскільки згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 8.6.1 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики).

Тобто величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюється як методами відновлення, так і методами заміни пошкоджених: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ.

Пунктом 8.6.2. Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема, згідно з підпунктом "е" цього пункту величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується у разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо).

Отже, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, що впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, стекол, шин, тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.

Таким чином, правильне застосування пункту 32.7 статті 32 Закону передбачає аналіз відповідної правової норми в її системному взаємозв`язку з вимогами, передбаченими статтями 22, 1166 і 1187 ЦК України.

Системний аналіз указаних положень законодавства, а також абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статті 1194 ЦК України, пункту 32.7 статті 32 Закону (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти таких висновків. Власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди.

При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості товарного засобу повинна бути відшкодована винною особою в загальному порядку.

Методикою передбачено можливість і порядок обчислення показника втрати товарної вартості колісного транспортного засобу як складової загального розміру майнової шкоди, яка завдана власнику транспортного засобу, пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки від сплати відповідного відшкодування законодавством звільнено страховика, то його згідно зі статтями 1166, 1187, 1194 ЦК України може бути стягнуто з особи, яка завдала шкоду.

Такого по суті висновку дійшов і суд першої інстанції у справі, яка переглядається.

ОСОБА_3 на порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України не надав належних і допустимих доказів на підтвердження випадків (умов), за яких величина втрати товарної вартості транспортного засобу позивача не нараховується.

Слід також зазначити, що стаття 29 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зобов`язує страховика відшкодувати витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. У даній справі, згідно з висновком № 164/18 експертного автотоварознавчого дослідження, витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, дорівнюють розміру матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля MITSUBISHІ LANSER (ас 125 т. 1).

З огляду на наведене суд апеляційної інстанції відхиляє довід апеляційної скарги про відсутність правових підстав для покладення відповідальності за завдану шкоду, крім ТДВ «СТ «Домінанта», також на ОСОБА_3 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована.

Висновок суду про зобов`язання особи, яка подала апеляційну скаргу, сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) не є відступленням від правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц і від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, Верховним Судом у постановах, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, яка, у тому числі стосується застосування норм матеріального права щодо відповідальності страховика в межах страхового відшкодування, тому наведений у скарзі мотив про відступлення від правового висновку є хибним.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції визнає обґрунтованим довід апеляційної скарги про неправильне застосування статті 34 Закону, внаслідок чого суд попередньої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з винної особи витрат на проведення експертизи (дослідження), з огляду на таке.

Відповідно до пунктів 34.2, 34.3 статті 34 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження), якщо його представник не з`явився у визначений строк для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Проте установивши, що потерпіла самостійно обрала експерта для визначення розміру шкоди через неявку представника страховика у визначений строк для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин пункти 34.2, 34.3 статті 34 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_3 витрат на проведення експертизи (дослідження) у розмірі 650 грн 00 коп.

Оскільки за положеннями пунктів 34.2, 34.3 статті 34 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і з урахуванням встановлених обставин у такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження), суд апеляційної інстанції скасовує оскаржене рішення в частині стягнення з відповідача ОСОБА_3 витрат на проведення експертизи (дослідження) у розмірі 650 грн 00 коп.

Щодо доводу апеляційної скарги про порушення судом принципу диспозитивності цивільного судочинства і вихід за межі заявлених ОСОБА_1 вимог, то цей довід визнається безпідставним, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог частини першої статті 13 ЦПК України, якою передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Висновок суду про покладення відповідальності на відповідачів у частковому відношенні, а не солідарно, як просила позивач, не є виходом за межі заявлених вимог, оскільки суд попередньої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, а саме: ст. ст. 1166, 1187, 1194 Цивільного Кодексу України і ст. ст. 9, 22-28, 35 Закону № 1961-ІУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», - які не передбачають солідарної відповідальності страховика і винної особи.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на те, що суд першої інстанції під час ухвалення рішення про стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрат на проведення експертизи (дослідження) у розмірі 650 грн 00 коп. порушив норми процесуального права і неправильно застосував норми матеріального права, а саме: пункти 34.2, 34.3 статті 34 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд апеляційної інстанції скасовує оскаржене рішення в цій частині. Рішення в частині стягнення з відповідача ОСОБА_3 різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) залишити без змін.

За правилом частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частини перша, друга, шоста цієї статті передбачають, що судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з відповідачів стягуються судові витрати з судового збору на користь позивача, яка їх понесла у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (82,76 %) - 583 грн 29 коп., тобто, 293 грн 45 коп. з ТДВ «СТ «Домінанта» і 289 грн 77 коп. з ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати зі сплати судового збору, понесені ним у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, 27 грн 13 коп.

Оскільки ухвалою Донецького апеляційного суду від 13 червня 2019 року зупинено виконання рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16 квітня 2019 року до закінчення апеляційного провадження, слід поновити виконання (дію) цього судового рішення.

Рішення суду в частині задоволення вимог до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» учасниками справи не оскаржувалося, тому в цій частині не переглядалося колегією суддів в апеляційному порядку на предмет законності і обґрунтованості.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16 квітня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрат за проведення експертного дослідження 650 грн 00 коп. скасувати.

Рішення в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) 24 644 грн 50 коп. - залишити без змін.

Абзац другий резолютивної частини рішення викласти в наступній редакції:

«Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» (юридична адреса: провулок Індустріальний, буд. 23, м. Київ,; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) страхове відшкодування у розмірі 25 616 (двадцять п`ять тисяч шістсот шістнадцять) грн 00 коп., а також витрати за проведення експертного дослідження у розмірі 650 (шістсот п`ятдесят) грн 00 коп.».

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16 квітня 2019 року в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» (юридична адреса: провулок Індустріальний, буд. 23, м. Київ,; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, 293 грн 45 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, 289 грн 77 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, 27 грн 13 коп.

Поновити виконання (дію) рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16 квітня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. М. Біляєва

Судді О. І. Корчиста

В. В. Папоян

Дата складення повного судового рішення - 15 липня 2019 року

Суддя-доповідач О. М. Біляєва