Єдиний унікальний номер 227/5135/18 Номер провадження 22-ц/804/1741/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2019 року м. Бахмут Донецька область

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Канурної О.Д.,

суддів: Агєєва О.В., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря Самойленко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 09 квітня 2019 року у цивільній справі № 227/5135/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати (суддя першої інстанції Любчик Василина Миколаївна), -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позову позивач посилалася на те, що 02.11.1990 року вона працевлаштувалася до «Іловайської дистанції сигналізації та зв`язку» «Донецької залізниці».

11.07.2016 року відбулась реорганізація структурного підрозділу ДП «Донецька залізниця» шляхом його злиття, як наслідок вона продовжувала працювати у Виробничому підрозділі «Іловайська дистанція сигналізації та зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

У подальшому роботодавцем їй було повідомлено про скорочення штату, у зв`язку з чим 10.07.2017 року видано наказ структурного підрозділу ПАТ «Українська залізниця» № 6846/ДН-ОС про її звільнення на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Однак, у день звільнення з нею не був проведений повний розрахунок, а сума заборгованості по теперішній час не погашена.

Таким чином, ПАТ «Українська залізниця» має перед нею не погашену заборгованість із заробітної плати, компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до розрахунків заробітної плати за березень, квітень, травень, червень, липень 2017 року, що виданий позивачу у виробничому підрозділі структурного підрозділу «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» розмір заборгованої їй заробітної плати складає: березень 2017 року - 4015,58 грн.; квітень 2017 року - 2550,36 грн.; травень 2017 року - 8624,20 грн.; червень 2017 року - 1325,51 грн.; липень 2017 року - 5988,87 грн.

Загальна сума заборгованості за вказаний період часу складає 22499,52 грн. (з утриманням із цієї суми передбачених законом податків та зборів).

У зв`язку з тим, що ПАТ «Українська залізниця» дотепер не здійснила погашення наявної заборгованості із заробітної плати, на розмір цієї заборгованості необхідно нараховувати компенсацію за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати, яка складає 2919,82 грн.

Позивач просила суд першої інстанції стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 22499,52 грн. (з утриманням із цієї суми передбачених законом податків та зборів); компенсацію за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 2919,82 грн. (з утриманням із цієї суми передбачених законом податків та зборів); середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.07.2017 року і по день ухвалення рішення судом (з утриманням із цієї суми передбачених законом податків та зборів).

20 лютого 2019 року до Добропільського міськрайонного суду Донецької області надійшла заява від представника позивача, в якій він просив зменшити розмір позовних вимог, виключивши з них позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 09 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 суму заборгованості по заробітній платі у розмірі 20649,06 грн.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 суму компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 2919,82 грн.

Зобов`язано Акціонерне товариство «Українська залізниця» утримати з сум, що підлягають стягненню, податок з доходів фізичних осіб та інші обов`язкові платежі.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 653,49 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Із вказаним рішенням суду не погодився відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця» та подав апеляційну скаргу, яка разом з матеріалами справи надійшла до Донецького апеляційного суду 03 червня 2019 року.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку та ухвалив рішення про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі за березень-червень 2017 року в загальному розмірі 20649,06 грн., суму компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням терміну її виплати у сумі 2919,82грн., не врахувавши фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, а саме: з 16.03.2017 року у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та виробничих підрозділів підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської області шляхами залізничного та автомобільного сполучення, відповідно Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», введеного в дію Указом Президента України від 15.03.2017 року № 62/2017, нарахування заробітної плати було припинено. Наслідком вищевказаного рішення є відсутність зв`язку з виробничими підрозділами структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», а також передачі з непідконтрольної території первинних документів.

Відповідач просив Донецький апеляційний суд рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 09 квітня 2019 року по справі № 227/5135/18 скасувати в частині задоволення позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі за березень-червень 2017 року в загальному розмірі 20649,06 грн., суму компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням терміну її виплати у сумі 2919,82 грн. Судові витрати, у вигляді судового збору за подання апеляційної скарги покласти на позивача.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 04 червня 2019 року відкрито апеляційне провадження у даній цивільній справі та надано позивачу по справі строк для надання відзиву на апеляційну скаргу в письмовій формі до 13 червня 2019 року.

Копії ухвал про відкриття апеляційного провадження учасниками справи отримані (том № 1, а.с. 171,172,173,174), копія апеляційної скарги відповідача позивачем по справі отримана (том № 1, а.с. 173,174). До Донецького апеляційного суду надійшов відзив з додатками від представника позивача (том № 1, а.с. 180-210), в якому він просить рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 09 квітня 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 20 червня 2019 року справу призначено до розгляду на 17 липня 2019 року.

В судове засідання апеляційного суду представник відповідача - Акціонерного товариства «Українська залізниця» не з`явився, хоча своєчасно і належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (том № 2, а.с. 57).

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 не з`явилася, хоча своєчасно і належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (том № 2, а.с. 58-59).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Українська залізниця» задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що у період з 02.11.1990 року по 17.07.2017 року позивач ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з відповідачем.

02.11.1990 року позивача було прийнято до «Іловайської дистанції сигналізації і зв`язку»; на підставі наказу № 198 від 11.06.2009 року «Іловайська дистанція сигналізації і зв`язку» перейменоване на «Іловайську дистанцію сигналізації та зв`язку» ДП «Донецька залізниця»; згідно наказу ПАТ «Укрзалізниця» № 303 від 15.04.2016 року «Іловайська дистанція сигналізації та зв`язку» ДП «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Іловайська дистанція сигналізації та зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

На підставі наказу № 6846/ДН-ос від 10.07.2017 року ОСОБА_1 звільнено з посади електромонтера з ремонту та обслуговування пристроїв сигналізації, централізації та блокування 5 розряду бригади з ремонту пристроїв сигналізації, централізації та блокування ВП «Іловайська дистанція сигналізації та зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату 17.07.2017 року з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку, компенсації за 1 день відпустки.

Із копій розрахунків заробітної плати позивача вбачається, що за березень 2017 року позивачу всього нараховано 4015,58 грн., сума до виплати 3193,13 грн.; квітень 2017 року нараховано 2550,36 грн., сума до виплати 2027,99 грн., травень 2017 року нараховано 8624,20 грн., сума до виплати 6857,81 грн.; червень 2017 року - нараховано 1325,51 грн., сума до виплати 1054,02 грн.; липень 2017 року - нараховано 5988,87 грн., (до складу вищезазначеної суми також входять виплата одноразової грошової допомоги, компенсація за 1 день відпустки), сума до виплати становить 4902,61 грн.

При звільненні з підприємства остаточного розрахунку з позивачем проведено не було, відповідач не спростував надані позивачем розрахунки заборгованості по заробітній платі, з яких вбачається, що за період березень 2017 року - липень 2017 року нараховано 22504,52 грн., у строки, встановлені частиною 1 ст.116 КЗпП України, не виплатив всі суми, що належали позивачу від підприємства, як при звільненні, так і на час розгляду справи судом.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки позивач отримала заробітну плату за першу половину березня 2017 року у сумі 1855,46 грн. без урахування обов`язкових утримань податків на доходи та інші збори (до видачі 1247,18 грн.), стягненню підлягає сума заборгованості у розмірі 20649,06 грн.

Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути компенсацію за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 2919,82 грн. без утримання податку та інших обов`язкових платежів.

Право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законом України «Про оплату праці», а позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем до 15 березня 2017 року, виконував свої трудові обов`язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримав всі належні йому платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики ЄСПЛ.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати, є безпідставними, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 94 КЗпПУ передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з частиною 1 статті 47 КЗпПУ, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Суд наголошує, що відповідно до норм ст. ст. 115,116 КЗпП саме роботодавець повинен довести, що здійснив з працівником повний розрахунок у відповідності до норм законодавства.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд першої інстанції помилково не застосував Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16.01.2018 року до вимоги по стягненню заробітної плати, є безпідставними, оскільки Науково-правовий висновок підтверджує події, які відбуваються в Україні в зоні проведення АТО (ООС), який в сукупності з іншими доказами, що маються в матеріалах справи, підтверджують відсутність вини відповідача в несвоєчасному розрахунку з робітниками внаслідок вказаних подій.

Що стосується виплати заробітної плати, то відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Законом України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 КЗпП України, не передбачено.

Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпПУ, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обґрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.

На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 09 квітня 2019 року і задоволення апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення, рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 09 квітня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складений 17 липня 2019 року

Суддя: О.Д.Канурна