Постанова

Іменем України

10 липня 2019 року

м. Київ

справа № 127/17953/16-ц

провадження № 61-13120св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Вінницяобленерго»,

представник відповідача - Полюга Інга Володимирівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 жовтня 2016 року у складі судді Сичука М. М. та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 20 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Якименко М. М., Ковальчука О. В., Марчук В. С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Вінницяобленерго» (далі - ПАТ «Вінницяобленерго») про визнання дій і рішення протиправними та скасування акта про порушення.

Позовна заява мотивована тим, що вона є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 .

03 червня 2014 року між нею та ПАТ «Вінницяобленерго» в особі структурної одиниці «Замостянські електричні мережі» було укладено договір про користування електричною енергією № 00210513.

Вказувала, що 17 лютого 2015 року до її житла увірвалися представники ПАТ «Вінницяобленерго» з метою проведення рейдової перевірки дотримання вимог Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 (далі - ПКЕЕН). Своєї згоди на проведення цієї перевірки вона не давала, вимагала від працівників ПАТ «Вінницяобленерго» залишити її житловий будинок. Під час проведення перевірки працівники ПАТ «Вінницяобленерго» встановили самовільне підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електричної мережі, що не є власністю енергопостачальника, про що було складено відповідний акт про порушення від 17 лютого 2015 року № 2829, який зі сторони споживача був підписаний її чоловіком - ОСОБА_2 , хоча виявлена розетка насправді є стаціонарною та електроенергія, яка з неї використовується, обліковується лічильником, тому оплачується споживачем. Крім того, після складення акта про порушення їй не було надано копії схеми підключення до мережі споживача, розписки, фотографій, а також не було залишено другого опломбованого зразка вилученого дроту. Акт про порушення у її присутності не складався, вона його не підписувала. Підпис в акті її чоловіка ОСОБА_2 не є підписом уповноваженої особи, оскільки власником житлового будинку є вона, договір про користування електричною енергією укладено між нею та ПАТ «Вінницяобленерго».

У подальшому на підставі цього недійсного акта про порушення, комісією по розгляду актів про порушення ПКЕЕН було прийнято рішення, оформлене протоколом від 07 жовтня 2015 року № 35, яким нараховано до сплати суму збитків за необліковану електричну енергію у розмірі 15 647,64 грн.

На підставі вказаного ОСОБА_1 просила суд визнати протиправними дії структурної одиниці «Замостянські електричні мережі» ПАТ «Вінницяобленерго», акт про порушення від 17 лютого 2015 року № 2829 - недійсним та скасувати рішення комісії структурної одиниці «Замостянські електричні мережі» від 07 жовтня 2015 року по розгляду акта про порушення від 17 лютого 2015 року № 2829 про нарахування збитків у розмірі 15 647,64 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 жовтня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач у порушення вимог статей 10, 60 ЦПК України 2004 року належних і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог суду не надала. Крім того, складений працівниками відповідача акт є лише фіксацією порушення, яке було виявлено під час проведення постачальником енергії перевірки дотримання ПКЕЕН. Такий акт є лише доказом, який у разі виникнення спору, повинен оцінюватися судом відповідно до вимог статті 212 ЦПК України 2004 року. Оспорення таких доказів, які можуть бути подані на підтвердження вимог, шляхом звернення до суду з окремим позовом цивільним процесуальним законодавством не передбачено.

Оскільки можливість оскарження акта про порушення ПКЕЕН, рішення комісії із визначення розміру збитків шляхом пред`явлення самостійної вимоги чинним законодавством не передбачена, а його складанням та прийняттям такого рішення права свободи і інтереси позивача не порушуються, на їх підставі обов`язки у останньої не виникають, тому відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 .

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 20 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 жовтня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що належних і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог позивачем не надано. Твердження позивача, що акт про порушення є недійсним, оскільки вона його не підписувала, безпідставні, так як судом було встановлено та не оспорюється сторонами, що позивач була присутня під час складання цього акта, він був підписаний чоловіком позивача - ОСОБА_2 , який також був присутнім під час складання акта. Відсутність ОСОБА_1 на засіданні комісії не впливає на законність прийнятого нею рішення і по суті не спростовує факт самовільного підключення електропроводки до електричної мережі з порушенням схеми обліку. Безпідставними також є посилання на порушення працівниками структурної одиниці «Замостянські електричні мережі» ПАТ «Вінницяобленерго» права на недоторканість житла позивача, оскільки відповідно до ПКЕЕН електропостачальник має право перевіряти справність приладів обліку споживача, знімати показання тощо, а споживач електричної енергії зобов`язаний забезпечувати доступ представникам електоропостачальника після пред`явлення відповідних документів.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі, поданій у січня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і ухвалити нове судове рішення про задоволення її позову.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання заперечення на касаційну скаргу.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 липня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року справу передано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

Відповідно до розпорядження в.о. керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 06 червня 2019 року № 612/0/226-19 та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій не врахували, що працівники ПАТ «Вінницяобленерго» проникли до її житлового будинку без її згоди, за відсутності відповідного вмотивованого рішення суду, що є порушенням статті 30 Конституції України, якою встановлена презумпція недоторканості житла. При цьому, посилання судів на положення ПКЕЕН щодо обов`язку споживача забезпечити доступ представникам електоропостачальника до житлового будинку є безпідставними, оскільки вони суперечать Конституції України. Також суди не звернули увагу на те, що складений представниками відповідача акт про порушення їй на підпис не надавався, що суперечить вимогам пункту 53 ПКЕЕН та свідчить про його недійсність. Отже, й прийняте на підставі цього акта рішення комісії структурної одиниці «Замостянські електричні мережі» ПАТ «Вінницяобленерго» є незаконним.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У квітні 2017 ПАТ «Вінницяобленерго» подало заперечення на касаційну скаргу, вказуючи на те, що підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують і не свідчать про неправильне застосування судами норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до свідоцтва про право власності від 16 червня 2009 року № 17 ОСОБА_1 є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Між ПАТ «Вінницяобленерго» в особі структурної одиниці «Замостянські електричні мережі» і ОСОБА_1 було укладено договір про користування електричною енергією № 20210513 за адресою: АДРЕСА_1 .

Актом про порушення від 17 лютого 2015 року № 2829 встановлено, що споживач ОСОБА_1 при користуванні електричною енергією за адресою: АДРЕСА_1 , порушила ПКЕЕН, а саме: самовільно підключила електропроводку до електричної мережі, що не є власністю енергопостачальника (змонтовано безоблікову розетку).

Акт від 17 лютого 2015 року № 2829 про порушення ПКЕЕН 07 жовтня 2015 року був розглянутий на засіданні комісії по розгляду актів про порушення структурної одиниці «Замостянські електричні мережі» ПАТ «Вінницяобленерго» та рішенням комісії, оформленим протоколом від 07 жовтня 2015 року № 35, визначені збитки у розмірі 15 647,64 грн.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалені у справі судові рішення не відповідають.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За змістом статті 15 ЦПК України 2004 року під цивільною юрисдикцією розуміється компетенція загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (статті 3, 15 ЦПК Україниу редакції, чинній на час подання позову).

У статті 19 ЦПК України 2004 року визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

За положеннями статті 26 Закону України «Про електроенергетику» споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та Правил згідно із законодавством України.

Відповідно до пункту 53 ПКЕЕН у разі виявлення представником енергопостачальника порушення споживачем правил користування електричною енергією, у тому числі фактів розкрадання електричної енергії, складається акт, який підписується представником енергопостачальника та споживачем. Один примірник акта вручається споживачу, другий залишається в енергопостачальника. Споживач має право внести до акта свої зауваження.

З указаного вбачається, що складений працівниками електропостачальної організації акт про порушення ПКЕЕН є лише фіксацією такого порушення, що було виявлено під час проведення перевірки дотримання цих Правил, тому оскарження лише факту складення такого акта, який не встановлює для споживача будь-яких обов`язків і є різновидом претензії, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав.

Зазначений акт може бути визнаний як доказ (із наданням йому відповідної оцінки судом під час вирішення іншого спору), зокрема щодо відшкодування матеріальних збитків, при вирішенні якого суд зобов`язаний дати оцінку щодо дійсності цього акта.

Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» необхідно тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2011 року у справі № 6-4ц11 та постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 800/559/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 9901/152/18, від 30 травня 2018 року у справі № 9901/497/18 та від 06 лютого 2019 року у справі № 522/12901/17-ц.

У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на вказане, пред`явлені ОСОБА_1 вимоги про визнання недійсним акта про порушення ПКЕЕН не підлягають розгляду не лише у порядку цивільного судочинства, але і взагалі не підлягають судовому розгляду. Обраний позивачем спосіб захисту прав сам по собі не сприяє ефективному відновленню порушеного права.

Суди першої та апеляційної інстанцій вищевказані положення законодавства України не врахували та дійшли помилкового висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним акта про порушення ПКЕЕН підлягають судовому розгляду.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

За таких обставин, не обговорюючи питання правильності застосування судами норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про те, що судові рішення в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсним акта про порушення ПКЕЕН не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалені з порушенням норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України є підставою для їх скасування в указаній частині із закриттям провадження у справі щодо вимог про визнання недійсним акта про порушення ПКЕЕН.

При цьому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано відмовив у задоволенні вимог ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними та скасування рішення комісії по розгляду акта про порушення від 17 лютого 2015 року № 2829.

Так, відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються статтею 714 ЦК України, статтями 24-27 Закону України «Про електроенергетику», ПКЕЕН та Методикою.

Частиною 4 статті 26 Закону України «Про електроенергетику» передбачено, що споживач електроенергії несе відповідальність згідно із законодавством за порушення умов договору та Правил користування електроенергією, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частин другої, третьої статті 27 Закону України «Про електроенергетику» правопорушення в електроенергетиці тягне за собою встановлену законодавством України цивільну, адміністративну і кримінальну відповідальність.

Правопорушеннями в електроенергетиці є, зокрема, крадіжка електричної і теплової енергії, самовільне підключення до об`єктів електроенергетики і споживання енергії без приладів обліку.

Згідно зі статтею 714 ЦК України за договором постачання електричними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До зазначеного договору застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно з пунктом 48 ПКЕЕН та пунктом 4 Порядку визначення розміру і відшкодування збитків, завданих енергопостачальнику внаслідок викрадення електричної енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 2006 року № 122, розмір збитків, завданих енергопостачальнику, розраховується відповідно до оформленого акта про виявлене порушення та згідно з Методикою.

Відповідно до пункту 53 ПКЕЕН акт про порушення цих Правил розглядається комісією з розгляду актів, що утворюється енергопостачальником і складається не менш як з трьох уповноважених представників енергопостачальника. Споживач має право бути присутнім на засіданні комісії з розгляду актів. Рішення комісії з розгляду актів оформляється протоколом, копія якого видається споживачу.

Також комісія визначає величину збитків, завданих енергопостачальнику протиправними діями споживача. Розмір відшкодування збитків, обчислюється відповідно до Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженої постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04 травня 2006 року № 562 з наступними змінами (далі - Методика).

Відповідно до пункту 1.1 Методики цей нормативно-правовий акт встановлює порядок визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами ПКЕЕН.

Методика застосовується постачальником електричної енергії за регульованим тарифом (електропередавальною організацією) при визначенні обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення правил користування електричною енергією та/або виявлення фактів крадіжки електричної енергії, самовільного підключення до об`єктів електроенергетики і споживання електричної енергії без приладів обліку (пункт 1.2 Методики).

З указаного вбачається, що розглядаючи акт про порушення ПКЕЕН від 17 лютого 2015 року № 2829, комісія діяла у відповідності до закону і підстав для скасування рішення комісії немає.

Твердження ОСОБА_1 , що рішення комісії було прийнято на підставі недійсного акта про порушення ПКЕЕН є безпідставним, оскільки в абзаці другому пункту 53 ПКЕЕН визначено, що акт є дійсним, якщо його підписали три представника енергопостачальника. Зі змісту акта про порушення ПКЕЕН від 17 лютого 2015 року № 2829 вбачається, що він підписаний ОСОБА_3 (майстер енергозбуту), ОСОБА_4 (майстер районних мереж) та ОСОБА_5 (електромонтер районних мереж), тобто трьома представниками енергопостачальника. Крім того, судом було встановлено, що зазначений акт був складений у присутності ОСОБА_1 , яка своїм правом на внесення зауважень до акта не скористалася, та підписаний її чоловіком - ОСОБА_6 .

Також суди дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про визнання дій представників енергопостачальника неправомірними, оскільки належних і допустимих доказів на підтвердження того, що вказані особи проникли до її житла без її дозволу позивач суду не надала. Крім того, відповідно до вимог ПКЕЕН енергопостачальник має право перевіряти справність приладів обліку, знімати показання, споживач зобов`язаний забезпечувати доступ представникам енергопостачальника. Отже, відсутні правові підстави вважати, що представниками ПАТ «Вінницяобленерго» порушено недоторканість житла позивача.

Іншій доводи касаційної скарги не можуть бути підставою для скасування законних та обґрунтованих рішень, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

З урахуванням того, що вказані доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги, яким судами попередніх інстанцій надана належна оцінка, Верховний Суд приходить до висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання дій протиправними та скасування рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому їх відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України у цій частині необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 255, 402, 409, 410, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 20 грудня 2016 року в частині вирішення позовних вимог про визнання акта про порушення недійсним скасувати, провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Вінницяобленерго» про визнання акта про порушення недійсним закрити.

В іншій частині рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 20 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта