П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2019 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 758/9191/16-ц

Номер провадження 22-ц/824/406/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Саліхова В.В., Андрієнко А. М.,

за участю секретаря судового засідання - Якушко Т. А.,

вивчивши апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України у Вінницькій області на рішення Подільського районного суду міста Києва від 05 листопада 2018 року, ухвалене під головуванням судді Васильченка О.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Вінницькій області, Управління Служби безпеки України в Чернігівській області, прокуратури Вінницької області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного суду міста Києва з позовом до Управління Служби безпеки України у Вінницькій області, Управління Служби безпеки України у Чернігівській області, Прокуратури Вінницької області, Державної казначейської служби України про стягнення з Державної казначейської служби України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, спричиненої незаконними діями Управління служби безпеки України в Чернігівській області, Управління служби безпеки України у Вінницькій області, прокуратури Вінницької області внаслідок незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111 КК України, незаконного тримання під вартою, незаконного проведення обшуку, незаконного накладення арешту на майно у ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000016 від 16 березня 2016 року, у розмірі 2 900 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 16 березня 2016 року за заявою ОСОБА_2 старшим слідчим в особливо важливих справах слідчого відділу Управління Служби безпеки України у Вінницькій області майором юстиції Мироненком Андрієм Олексійовичем до ЄДРДР внесено відомості за № 0000016 про вчинення позивачем кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України. Цього ж дня було повідомлено першого заступника прокурора Вінницької області старшого радника юстиції Максимюка А. С. про початок досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.

17 березня 2016 року позивача було незаконно та безпідставно затримано, при цьому проведено обшук без законних підстав, у результаті якого вилучено особисті речі останнього.

18 березня 2016 року позивача було доставлено до слідчого підрозділу УСБУ у Вінницькій області. Цього ж дня позивачу було здійснено з порушенням 24 годинного строку повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.

19 березня 2016 позивача було доставлено із неправомірним застосуванням наручників до слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу. Скаржник зазначає, що з 19 березня до приблизно 21 год. 30 хв. 20 березня 2016 року тривав судовий розгляд зазначеного клопотання, під час якого позивач зазнав принижень своєї гідності та честі, оскільки за цим судовим процесом необмежене коло осіб могло спостерігати через мережу Інтернет та безпосередньо у залі судових засідань.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області Ковбаси Ю. П. від 20 березня 2016 року клопотання старшого слідчого в ОВС СВ УСБУ у Вінницькій області майора юстиції Мироненко А. О. залишено без розгляду, у зв`язку зі спливом строків, передбачених ст. 186 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області Михайленка А. В. від 01 квітня 2016 року визнано незаконним вилучення особистих речей, грошових коштів, документів позивача, при цьому необґрунтовано накладено арешт на незначну частину вилученого майна.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області Клапоущака С. Ю. від 17 травня 2016 року було задоволено клопотання адвоката Дорошенка К. К., подане в інтересах позивача, про скасування арешту незаконно вилученого майна.

17 травня 2016 року кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄДРДР за № 0000016 від 16 березня 2016 року, за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111 КК України , було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з встановленням відсутності в інкримінованому діянні складу кримінального правопорушення.

Тобто, позивачу лише зі сплином 2 місяців вдалось відновити свої порушені права, а незаконне повідомлення про підозру у вчиненні тяжкого злочину призвело до порушення нормального укладу життя, порушення життєвих зв`язків, спричинило погіршення загального самопочуття, розлад нормальної діяльності організму та мало своє відображення в глибокому депресивному стані і апатії.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 05 листопада 2018 року (том ІІ а.с. 73 - 78) позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з Державної казначейської служби на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 2 000 грн., відмовлено в задоволенні решти вимог.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, Управління Служби безпеки України у Вінницькій області 29 листопада 2018 року направило апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушило питання про скасування рішення Подільського районного суду міста Києва від 05 листопада 2018 року та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована, зокрема, тим, що суд першої інстанції розглядаючи дану справу, порушив вимоги щодо підсудності, оскільки вона підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Крім того, незважаючи на задоволення клопотання про виклик свідків, 5 листопада 2018 року ухвалив рішення без встановлення всіх обставин, які мають значення для правильного та об`єктивного вирішення справи. Разом з тим, посадові особи, що безпосередньо брали участь у досудовому розслідуванні, могли б спростувати в судовому засіданні твердження позивача щодо порушень його конституційних прав і свобод.

Скаржником, всупереч вимогам процесуального закону не надано належних доказів на підтвердження незаконності вчинення стороною обвинувачення у кримінальному провадженні процесуальних дій, порушення слідчим відділом Управління СБУ у Вінницькій області засад кримінального провадження, зміст та розмір заподіяної моральної шкоди, характер, обсяг і тривалість моральних страждань, наявність та істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивача, причинно-наслідковий зв`язок між діями скаржника та заподіяною моральною шкодою.

Так, процесуальні та слідчі дії були погоджені з відповідними прокурорами прокуратури Вінницької області під час здійснення ними нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням та проводились на підставі ухвал слідчого судді Вінницького міського суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 січня 2019 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано учасникам справи строк для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційне суду від 18 січня 2019 року закінчено проведення підготовчих дій, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

21 січня 2019 року на адресу суду надійшов відзив адвоката Дорошенка К. К. в інтересах ОСОБА_1 з відповідним підтвердженням його надсилання іншим учасникам справи, з якого зокрема вбачається, що посилання скаржника на те, що право на звернення до суду виникає лише після отримання відмови органу, який проводив досудове розслідування, у відшкодуванні завданої моральної шкоди, не спростовує висновки суду першої інстанції, оскільки таке звернення є лише одним із способів захисту порушених прав особи, але не виключним.

Крім того твердження про те, що розмір відшкодування встановлюється органом досудового розслідування суперечить закону та судовій практиці.

Скаржник не звертався з клопотанням про допит свідків, і відповідно суд першої інстанції не вирішував таке клопотання.

Під час здійснення досудового розслідування були грубо порушені права та свободи позивача, відбувалось публічне приниження його честі та гідності шляхом безпідставного обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину.

Крім того, після закриття кримінального провадження стосовно позивача проводяться додаткові заходи прикордонного контролю при перетині державного кордону, такі дій викликані безпідставним притягненням останнього до кримінальної відповідальності.

Одразу після чотириденного утримання під вартою позивач звернувся до Вінницької обласної клінічної лікарні ім.. М. І. Пирогова, де в нього діагностували хронічний гастодуодентит на стадії загострення.

У судовому засіданні представник скаржника прокуратури Вінницької області - Стретович М. О. підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити з підстав, викладених у ній.

Представник відповідача - Управління СБУ у Вінницькій області Косенко М. С. підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити з підстав, викладених у ній.

Представник відповідача - Управління СБУ в Чернігівській області Шульга П. В. підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити з підстав, викладених у ній.

Представник позивача - адвокат Карплюк Л. Р. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що є законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи та заперечення учасників справи (їх представників), з`ясувавши обставини справи, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції і вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є працівником правоохоронних органів, який з 07листопада 2015 року перебував на посаді начальника Чернігівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області. (а.с. 18)

Згідно Витягу з кримінального провадження № 0000016 за заявою ОСОБА_2 було зареєстровано кримінальне провадження щодо вчинення ОСОБА_1 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України. Зазначено, що зі змісту заяви вбачається, що позивач, будучи працівником правоохоронного органу, займаючи посаду у регіональному органі внутрішніх справ у Автономній Республіці Крим, протягом лютого-травня 2014 року, в порушення наказних вимог МВС України, не прибув до Центрального апарату МВС України, а залишився разом із членами своєї родини на території тимчасово окупованої Автономної Республіки Крим, де, з метою заняття посади в створеній незаконною владою поліції, вступив в контакт з її представниками, тим самим, надавши їм допомогу у здійсненні протиправної діяльності проти інтересів України. Таким чином, в діях громадянина України ОСОБА_1 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.

Дата реєстрації вказаних відомостей - 16 березня 2016, орган досудового розслідування - Слідчий відділ УСБУ у Вінницькій області. (т. І а.с. 42)

16 березня 2016 року першому заступнику прокурора Вінницької області старшому раднику юстиції Максимюку А.С. надіслано повідомлення про початок досудового розслідування за вказаним кримінальним провадженням (т. І а.с. 43-44).

16 березня 2016 року постановою першого заступника прокурора Вінницької області Максимюка А.С. призначено групу прокурорів у даному кримінальному провадженні (а.с. 45-46).

Як вбачається з протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, ОСОБА_1 було затримано 17 березня 2016 року о 21 год. 05 хв. на території пункту пропуску через державний кордон «Сеньківка» на підставі ст. 208 КПК України (т. І а.с. 48-53).

Згідно додатку до протоколу затримання, у ОСОБА_1 вилучено ряд документів та речей, зокрема, паспорт громадянина України та паспорт громадянина України для виїзду за кордон, грошові кошти в іноземній та національній валюті, банківську картку, мобільний телефон, роздруківки електронних квитків, гаманець, сумку тощо. (т. І а.с. 53)

17 березня 2016 року позивачем та його захисником було подано заперечення на затримання, з огляду на те, що слідчий, який його здійснював не входить до групи слідчих у кримінальному провадженні, у межах якого було здійснено затримання ОСОБА_1 (т. І а.с. 54).

Як вбачається з акту прийому-передачі матеріалів затримання особи, старший слідчий в ОВС слідчого відділу УСБУ в Чернігівській області Маюра П.Л. передав, а старший слідчий в ОВС слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області Мироненко А.О. прийняв для приєднання до матеріалів кримінального провадження № 0000016 матеріали, складені за результатом проведення затримання громадянина України ОСОБА_1 ; речі, документи та цінності, вказані у протоколі затримання громадянина України ОСОБА_1 від 17 березня 2016 року; затриману особу - громадянина України ОСОБА_1 (т. І а.с. 55).

18 березня 2016 року старшим слідчим в ОВС слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області Мироненком А.О., за погодженням із прокурором у кримінальному провадженні - начальником відділу прокуратури Вінницької області молодшим радником юстиції Гоздупом К.В., було повідомлено позивача про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України (т. І а.с. 56-58).

З розписок на повідомленні про підозру вбачається, що позивач та його захисники отримали повідомлення про підозру 18 березня 2016 року о 21 год. 00 хв. (т. І а.с. 58).

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області Ковбаси Ю.П. від 20 березня 2016 року клопотання старшого слідчого в ОВС відділу УСБУ у Вінницькій області майора юстиції Мироненка А. О. залишено без розгляду у зв`язку зі спливом строків, передбачених ст. 186 КПК України (т. І а.с. 61-63).

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області Михайленка А.В. від 01 квітня 2016 року частково задоволено клопотання старшого слідчого СВ УСБУ у Вінницькій області капітана Христофорова В. Ф. про арешт майна, накладено арешт на майно підозрюваного ОСОБА_1 , яке було вилучено в ході особистого обшуку 17 березня 2016 року, а саме: «IPad», мобільний термінал марки «IPhone», паспорт громадянина України для виїзду за кордон, сім карту оператора мобільного зв`язку та сім карту б/н.

Дана ухвала слідчого суді щодо повернення речей, щодо яких було відмовлено у накладенні арешту, була виконана, що підтверджено актом приймання-передачі від 11 квітня 2016 року, за підписом старшого слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області Мироненка А.О. та захисника позивача - адвоката Лещенка О.В. (т. І а.с. 76-77).

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області Клапоущака С.Ю. від 17 травня 2016 року скасовано арешт на майно ОСОБА_1 (т. І а.с. 82-84).

Дана ухвала слідчого суді щодо скасування арешту майна була виконана, що підтверджено актом приймання-передачі від 17 травня 2016 року за підписом старшого слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області Мироненка А.О. та захисника позивача - адвоката Дорошенка К.К. (т. І а.с. 75).

Постановою Прокуратури Вінницької області від 17 травня 2016 року кримінальне провадження щодо підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України ОСОБА_1 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України - у зв`язку із встановленням відсутності в діянні особи складу кримінального правопорушення. (т. І а.с. 86-93).

Відповідно до довідки Вінницької обласної клінічної лікарні ім. І. М. Пирогова від 20 березня 2016 року позивачу було поставлено діагноз «хронічний гастодуодендит в стадії загострення».

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Печерського районного суду міста Києва від 19 січня 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТОВ «РІА», ТОВ «Студія 1+1» про спростування недостовірної інформації та захист честі, гідності та ділової репутації задоволено частково, визнано недостовірною та такою, що принижує честь гідність та ділову репутацію позивача розповсюджену інформацію про те, що «пан ОСОБА_1 - є агентом ФСБ. Він був завербований під час того, коли залишився в Криму. В лютому 2014 року він займався евакуацією кримського «Беркуту» з Києва», зобов`язано відповідачів спростувати цю інформацію, шляхом опублікування спростування в мережі Інтернет (т. ІІ а.с. 1-6).

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 04 квітня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. (т. ІІ а.с.7 -10).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що існує причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідачів відносно ОСОБА_1 та завданням йому моральної шкоди, що підтверджується відомостями з протоколу затримання ОСОБА_1 від 17 травня 2016 року.

Крім того, за результатами обстеження позивача 20 березня 2016 року Вінницькою обласною клінічною лікарнею ім.. І. М. Пирогова було складено довідку про наявність у ОСОБА_1 діагнозу «хронічний гастодуодендит в стадії загострення».

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з п. 1 ст. 1 та п. 5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 13 вищезазначеного закону розмір моральної шкоди, визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Згідно із ч. 5 та 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Таким чином, Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що під час проведення досудового розслідування позивачу було завдано моральних страждань.

Суд бере до уваги, довідку Вінницької обласної клінічно лікарні ім.. І. М. Пирогова від 20 березня 2016 року, у якій позивачу поставлено діагноз хронічний гастодуодендит в стадії загострення.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів, що враховуючи час проведення обстеження, а саме 20 березня 2016 року, і час початку проведення процесуальних дій стосовно позивача в межах досудового розслідування, а саме 17 березня 2016 року, є достатні підстави вважати, що діагноз хронічний гастодуодендит в стадії загострення був викликаний саме діями відповідачів.

Незадовільний стан здоров`я ОСОБА_1 зафіксовано і в протоколі затримання останнього від 17 березня 2016 року, з якого вбачається, що позивач потребував невідкладної медичної допомоги.

Крім того, інформація подібна за змістом тій, що міститься в повідомленні громадянки України ОСОБА_2 і яка стала підставою для внесення відомостей до ЄДРДР, була поширена через мережу Інтернет та рішенням Печерського районного суду міста Києва від 19 січня 2017 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 04 квітня 2017 року, визнана недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутації позивача.

Як зазначає у своїх рішення Європейський суд з прав людини розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерплої особи та не повинен призводити до її збагачення за рахунок держави, а тому сума морального відшкодування визначена судом першої інстанції є обґрунтованою і відповідає приписам законодавства.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що даний спір має вирішуватись в порядку адміністративного судочинства не береться до уваги колегією суддів, оскільки суперечить приписам ч. 1 ст. 19 ЦПК України.

Посилання в апеляційній скарзі на не доведення позивачем незаконності дій сторони обвинувачення не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на його законність і обґрунтованість, оскільки з матеріалів справи вбачається, що кримінальне провадження було закрито у зв`язку з встановленням відсутності в діянні особи складу кримінального правопорушення. Разом з тим, під час проведення процесуальних дій в межах даного кримінального провадження позивач зазнав моральних страждань, що виявились в приниженні його честі і гідності, нівелювання заслуг, здобутих під час служби в органах МВС України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну Управління Служби безпеки України у Вінницькій області - залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 05 листопада 2018 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст складно 12 липня 2019 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: В.В. Саліхов

А. М. Андрієнко