Справа № 505/1628/19
Провадження № 2/505/1419/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" липня 2019 р. Котовський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Вергопуло А. К.

секретаря судового засідання Ісаченко О. Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Подільську Одеської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів на індексу інфляції за користування грошовими коштами,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 20.05.2019 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , та просив стягнути з відповідача 3% річних за користування грошовими коштами у сумі 1000,00 доларів США та індекс інфляції у сумі 117012,52 грн., а також судові витрати: судовий збір у розмірі 1433,55 грн. та 5000,00 грн. за надання правової допомоги.

Свою вимогу мотивував тим, що 01 червня 2014 року він позичив ОСОБА_2 кошти у сумі 20000,00 доларів США, а вона у свою чергу надала йому розписку та зобов`язалась сплачувати йому проценти за користування кредитними коштами у сумі 800,00 доларів США щомісячно та повернути основну суму боргу до 31.12.2014 року. У зв`язку з тим, що відповідач не повертала йому ні основний борг ні проценти за користування боргом, він звернувся до суду з позовом про стягнення з неї боргу. Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 24.03.2015 року було стягнуто з ОСОБА_2 на його користь 316000,00 грн. основного боргу, 82160,00 грн. процентів за користування коштами, вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішеннями Котовського міськрайонного суду Одеської області від 01.04.2016 року та 11.10.2017 року були стягнуті з ОСОБА_2 на його користь проценти за користування коштами. Станом на 01.01.2019 року відповідач не виконала вищевказані рішення суду.

Оскільки відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання, утворилась заборгованість, яка складається з наступного: 117012,52 грн. індекс інфляції; 1000,00 доларів США 3% річних.

Позивач у судове засідання не з`явився. Його представник адвокат Кресюн В. А. у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач у судове засідання не з`явилась. Була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, про що свідчить підпис у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Про причини неявки суду не повідомила, відзиву на позов або заяв про розгляд справи у її відсутність не надавала.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з такого.

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що 01 червня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики (усний), на підтвердження даного договору ОСОБА_2 власноруч написала розписку про отримання від ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 20000,00 доларів США зі сплатою щомісячно відсотків за користування грошовими коштами в розмірі 800,00

доларів США, натомість відповідачка зобов`язалася повернути позивачу грошові кошти не пізніше 31 грудня 2014 року.

Однак, в зазначений у розписці про надання позики термін, ОСОБА_2 кошти позивачу не повернула.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 24.03.2015 року, справа №505/221/15-ц, було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором позики у вигляді: боргу в сумі 316000 грн., процентів за користування позикою у розмірі 82160 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 01.04.2016 року, справа №505/240/16-ц, було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти, що становлять проценти за користування позикою у розмірі 9600 доларів США, що за курсом НБ України станом на 18 січня 2016 року 26,00 грн. за один долар США, становить 249600 грн., а також судові витрати у вигляді сплаченого судного збору 2500 грн. та надання правової допомоги 3000 грн., а всього 255100 (двісті п`ятдесят п`ять тисяч) грн.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 29.11.2016 року було змінено рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 01.04.2016 року. В абзаці другому резолютивної частини рішення цифри та букви: «2500 грн.» замінено цифрами та буквами: «2496 грн.», цифри та слова: «255100 (двісті п`ятдесят п`ять тисяч) грн..» замінено цифрами та словами: «255096 (двісті п`ятдесят п`ять тисяч дев`яносто шість) гривень». В іншій частині рішення залишено без змін.

Заочним рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 11.10.2017 року, справа №505/56/17, було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 проценти за користування позиковими коштами за період з 16.01.2016 року по 01.09.2017 року у розмірі 422862,52 грн. (чотириста двадцять дві тисячі вісімсот шістдесят дві гривні 52 копійки). Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 10.04.2019 року, справа №505/133/19, було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення відсотків за користування грошовими коштами

У зв`язку з невиконанням відповідачкою рішень судів та несплатою боргу за договором позики, позивач розрахував суму боргу, який остання повинна сплатити йому за користування позикою за період з 01.09.2017 року по 01.05.2019 рік, яка складається з наступного: 117012,52 грн. індекс інфляції; 1000,00 доларів США 3% річних.

Висновки суду підтверджуються матеріалами справи.

Позикові відносини регулюються положеннями глави 71 ЦК України.

Поняття договору позики визначено ст.1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до положень ст.1047 ЦК України за договором позики, який був укладений представленою позивачем письмовою розпискою, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст.1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також

передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори).

За змістом ст.205 ЦК України сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання ;відповідних правових наслідків.

Згідно із частиною першою статті 206 ЦК України усно можуть вчинятись правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

За статтею 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року, 02 липня 2014 року та 11 листопада 2015 року і в силу ст.ст.214,360-7 ЦПК Україну вони мають враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей і у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Відповідно до висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, якщо у рішенні про стягнення заборгованості за кредитним договором сума заборгованості вказана у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Зазначений висновок Великої Палати Верховного Суду стосується застосування норм матеріального права у правовідносинах, що виникають з кредитних правовідносин. Оскільки кредитний договір та договір позики мають спільну правову природу та регулюються одними і тими ж нормами матеріального права (Глава 71 ЦК України «Позика. Кредит. Банківський вклад) висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, необхідно врахувати при вирішенні спірних правовідносин.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що між сторонами виникли

правовідносини, що випливають з договору позики, а отже позовні вимоги в частині стягнення трьох відсотків річних є обґрунтованими.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) зроблено висновок, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Таким чином, суд розраховує суму 3% річних у розмірі 997,81 доларів США (20000,00 доларів СШАх3х607 днів прострочення зобов`язання:365:100), що і підлягає стягненню з відповідача.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення суми інфляційних збитків суд приходить до висновку що вони задоволенню не підлягають.

З матеріалів справи вбачається, що згідно розписки від 01 червня 2014 року ОСОБА_2 зобов`язалась повернути грошові кошти в розмірі 20000,00 доларів США до 31 грудня 2014 року.

Відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає оплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Інфляція це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п.2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року №519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періодів порівнянні з базовим.

Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом .

Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні, то норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у гривні, а не в іноземній валюті.

При таких обставинах, з відповідача не підлягає стягненню сума інфляційних збитків у розмірі 117012,52 грн.

Переведення суми позики у еквіваленті у національну валюту та розрахунок інфляційних витрат, виходячи з суми боргу еквівалентній національній валюті, суд не може прийняти до уваги, оскільки валютою позики є саме долари США.

При таких обставинах, позов підлягає частковому задоволенню.

Позивач просив стягнути з відповідача сплачений ним судовий збір: 1433,55 грн. за подачу до суду позову, та стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При таких обставинах, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 768,40 грн.

Також позивач просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивач подав суду: договір про надання правової допомоги; розрахунок наданих послуг адвокатом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом; квитанцію від 17.05.2019 року, відповідно до якої позивач сплатив адвокату Кресюна В. А. 5000,00 грн.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що позивачем доведено понесення ним витрат за надання правничої допомоги.

При таких обставинах, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача витрати на правову допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 885,00 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 141, 263265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_2 , 3% річних за користування грошовими коштами за період з 01.09.2017 року по 01.05.2019 року у розмірі 997,81 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , судові витрати у вигляді сплаченого судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 768,40 грн. та витрати на правову допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 885,00 грн.

В іншому відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Одеського апеляційного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Котовський міськрайонний суд Одеської області.

Суддя А. К. Вергопуло

Повне судове рішення складено 10 липня 2019 року.