Справа № 496/3489/18
Провадження № 2/496/77/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2019 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Буран В.М.,

за участю:

позивач - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - Осадча Н.В.,

секретаря судового засідання - Дигуляр А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначив, що він є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач по справі є колишньою невісткою, перебуваючи у шлюбі з сином позивача та будучи членом сім`ї була зареєстрована у вищевказаному будинку, але фактично в ньому не проживала з моменту реєстрації по теперішній час. Відповідач проживала зі своїм чоловіком та дитиною за адресою: АДРЕСА_1 , вказаний будинок належить сину позивача на підставі договору дарування від 04.12.2012 року. Відповідач відмовляється добровільно знятися з реєстраційного обліку, тому позивач звернувся до суду з відповідною заявою, для усунення перешкоди йому у користуванні, розпорядженні та володінні його майном.

Представник позивача та позивач в судовому засіданні на позовних вимогах наполягали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні зазначила, що відповідач позов не визнає, так як вона не по своїй волі залишила будинок в якому була зареєстрована.

Дослідивши справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач перебувала у шлюбі з сином позивача, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 767 (а.с. 7).

Від шлюбу відповідач має малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є внучкою позивача по справі, що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Біляївського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 438 (а.с. 8).

Відповідач проживала зі своїм чоловіком та дитиною за адресою: АДРЕСА_1 , вказаний будинок належить сину позивача на підставі договору дарування від 04.12.2012 року зареєстрованого в реєстрі за № 1735 (а.с. 17).

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 6 від 30.01.2018 року, шлюб між відповідачем та сином позивача було розірвано рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 11.03.2016 року (а.с. 14).

Позивач є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 26162557 від 19.05.2010 року (а.с. 9) та свідоцтвом про право власності на житловий будинок серії НОМЕР_3 , зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно від 19.05.2010 року (а.с. 15).

ОСОБА_3 зареєстрована в житловому будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом громадянина України, серії НОМЕР_4 , виданого Біляївським РВ ГУДМС України в Одеській області від 18.08.2012 року (а.с. 6), також вищевказане підтверджується копією будинкової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають у буд. АДРЕСА_1 (а.с. 11)

Відповідно до акту складеного та підписаного сусідами позивача та депутатом Біляївської міської ради Одеської області - ОСОБА_5 від 20.06.2018 року, ОСОБА_3 з моменту народження дитини, в 2013 році, будинком за адресою: АДРЕСА_1 а не користувалась, а проживала зі своїм чоловіком - ОСОБА_6 в будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Приблизно з червня 2017 року по липень 2018 року, ОСОБА_3 з дитиною за цією адресою не проживала (а.с. 10). Суд вважає зазначений доказ сумнівним з точку зору його належності та достовірності, якщо його розглядати окремо без наявності інших. Але з урахуванням інших доказів, суд вважає його носієм певної інформації на користь позивача.

Відповідач по справі зверталась із заявою до Біляївського ВП ГУНП в Одеській області в зв`язку з тим, що позивач та його син здійснюють перешкоди відповідачу у проживанні за зареєстрованим місцем проживання, що підтверджується протоколом прийняття заяви від 08.07.2018 року, поясненнями ОСОБА_3 та висновком виконаного ДОП Біляївського ВП ГУНП в Одеській області капітана поліції Ткаченко К.В. (а.с. 29 -31).

Суд критично ставиться до зазначеного доказу, оскільки в висноку зазначається, що відповідачка мешкала в будинку по АДРЕСА_1 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 вказав, що відповідач проживала зі своїм чоловіком в його будинку, в будинку позивача, ОСОБА_3 не проживала, де прописана відповідач свідку не відомо, а також відомості з яких підстав ОСОБА_3 була прописана у будинку позивача, а проживала в іншому будинку йому також не відомі.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Стороною відповідача не надано доказів на якої саме правовий підставі набула відповідачка право користування спірним будинком, щоб суд мав можливість надати оцінку неправомірності на її думку діям позивача.

Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 71 ЖК України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, провадиться в судовому порядку.

Пунктами 33, 34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що відповідно до положень ст. 391, 396ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

При цьому усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення, про позбавлення права користування жилим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 76, 259, 264-265, 268, 273, 280-284 ЦПК України, ч. 16, 319, 321, 391 ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_5 , паспорт серії НОМЕР_6 ) до ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_7 , паспорт серії НОМЕР_4 ) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням- задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 11 липня 2019 року.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Суддя Буран В.М.