АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/968/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 304090000 Шипович В. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Фетісової Т.Л., Сіренка Ю.В.

секретар Торопенко Н.М.

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство «Універсал Банк»;

відповідач - ОСОБА_1 ;

особа, що подала апеляційну скаргу - акціонерне товариство «Універсал Банк»;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 квітня 2019 року, ухваленого у складі судді Шиповича В.В. у справі за позовом акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2016 року АТ «Універсал Банк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 11 липня 2008 року між АТ «Універсал Банк», що в свою чергу є правонаступником ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг № ВL6695 (далі-Генеральний договір) та Додаткову угоду № ВL6695/К-1 до Генерального договору (далі - Індивідуальна угода), згідно умов яких відповідач отримав кредит у сумі 175000,00 швейцарських франків, строком до 01 липня 2033 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,00 % річних. 21 грудня 2009 року між Банком та відповідачем було укладено Додаткові угоди № 2 та № 3, а 31 січня 2011 року між Банком та відповідачем було укладено Додаткові угоди № 4 та № 5, за умовами яких змінювався розмір плати за кредитом.

При цьому АТ «Універсал Банк» вказував, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 лютого 2013 року по справі № 2602/3568/12 стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за Генеральним договором про надання кредитних послуг № ВL6695 від 11 липня 2008 року та додатковою угодою № ВL6695/К-1 від 11 липня 2008 року до Генерального договору про надання кредитних послуг № ВL6695 від 11 липня 2008 року, станом на 16 жовтня 2012 року в сумі 1562779 грн. 58 коп , з яких заборгованість по кредиту 172 452, 03 шв. франків, що еквівалентно 1 487 281,84 гривень; заборгованість по відсотках - 5741 шв. франків, що еквівалентно 49 512,23 гривень та підвищені відсотки 13,05 шв. франків, що еквівалентно 112, 55 гривень.

Посилаючись на ст. 598-599 ЦК України, позивач вказував, що зобов`язання ОСОБА_1 перед Банком залишається невиконаним належним чином та станом на 07 жовтня 2016 року заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Універсал Банк» по нарахованим та не сплаченим відсоткам за Генеральним договором про надання кредитних послуг № ВL6695 від 11 липня 2008 року та Додатковою угодою № ВL6695/К-1 до Генерального договору від 11 липня 2008 року складає 85445,04 швейцарських франків, з яких прострочені проценти за період з 17 жовтня 2012 року по 07 жовтня 2016 року 81327,69 швейцарських франків, прострочені підвищені проценти за період з 17 жовтня 2012 року по 07 жовтня 2016 року 4117,32 швейцарських франків.

Просив стягнути на свою користь із ОСОБА_1 заборгованість з прострочених процентів та заборгованість з прострочених підвищених процентів за період у загальному розмірі 58 543,00 швейцарських франків. Судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 квітня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду мотивоване тим, що позивач використав своє право на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором № BL6695 від 11 липня 2008 року, цим самим змінивши на власний розсуд строк виконання зобов`язання. В свою чергу наслідком використання даного права стало ухвалене Дарницьким районним судом м. Києва рішення від 26 лютого 2013 року, що в послідуючому виключило можливість нарахування поза межами строку дії кредитного договору процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки, тощо.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду АТ «Універсал Банк» оскаржило його в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просило суд повністю його скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, змінити розподіл судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідно до п.1.3.3. Умов Кредитного договору сторонами погоджено, що нарахування процентів здійснюється щоденно за методом нарахування процентів «факт/360», починаючи з дня списання коштів із позичкового рахунку, проценти нараховуються на фактичний залишок з дати повного погашення кредиту.

Рішенням Дарницького районного суду від 26 лютого 2013 року з відповідача на користь позивача стягнутий борг за генеральним договором про надання кредитних послуг № ВL6695 та Додатковою угодою № ВL6695/К-1 до Генерального договору від 11 липня 2008 року, рішення на даний час є дійсним та не скасовано.

Так як, відповідач порушив взяті на себе зобов`язання, тобто добровільно та в строки установлені законодавством України, Договором не виконав, рішення Дарницького районного суду від 26 лютого 2013 року фактично не виконано, внаслідок чого станом на дату подання позову про стягнення донарахованих відсотків мав заборгованість по відсотках 85445,01 швейцарських франків (заборгованість по відсотках зазначена з урахуванням стягнутої заборгованості за рішенням суду від 26 лютого 2013 року (яким стягнуто заборгованість станом на 16 жовтня 2012 року).

Проте, позивач користуючись своїм право, вважає за необхідне стягнути з відповідача лише частину заборгованості у розмірі 58543,00 швейцарських франків.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення ним виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем в тому числі і після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

У відзиві поданому 11 червня 2019 року представником відповідача адвокатом Тодоровою О.С. зазначено, що рішення суду є законним та обгрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права, а подана апеляційна скарга, є безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що Банк, скориставшись правом на дострокове повернення кредитних коштів шляхом звернення до суду у 2012 році з вимогою про стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором, змінив на власний розсуд строк повернення кредиту. Після винесення рішення Дарницьким районним судом м. Києва, тобто 26 лютого 2013 року він позбавлений права на нарахування процентів за кредитним договором, оскільки кредитні відносини між сторонами припинилися.

Відповідно до підпункту 8 пункту 1розділу ХІІІ «Перехідних положень» ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Статтею 351 ЦПК України встановлено, що судами апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд в межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Заслухавши учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вищезазначеним вимогам.

Матеріалами справи встановлено, що 11 липня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк», як кредитором та ОСОБА_1 , як позичальником було укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг № ВL6695 та Додаткову угоду № ВL6695/К-1 до Генерального договору про надання кредитних послуг № ВL6695 від 11 липня 2008 року (далі - Індивідуальна угода) (т. 1 а.с. 5-19).

Згідно умов укладених між сторонами угод, - Банк зобов`язався надати Позичальнику кредитні кошти (кредит) в сумі 175 000,00 швейцарських франків, а Позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених в Додатковій угоді (п. 1 Індивідуальної угоди).

Погашення здійснюється ануїтетними платежами. Термін погашення кожного щомісячного ануїтетного платежу вважається останній робочий день, що передує 01 числу кожного календарного місця строку кредитування, протягом якого Позичальник зобов`язаний сплатити ануїтетний платіж (п. 2.2 Індивідуальної угоди).

За використання кредитних коштів у межах встановленого строку кредитування встановлюється процентна ставка в розмірі 11,00% річних - «базова процента ставка», а за використання кредитних коштів понад встановлений строк кредитування встановлюється процентна ставка в розмірі 22 % річних - «підвищена процента ставка», розмір якої (підвищеної процентної ставки) застосовується до всієї простроченої суми основного боргу. (п. п. 3.1, 3.2 Індивідуальної угоди).

21 грудня 2009 року між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено Додаткові угоди № 2 та № 3 до Генерального договору про надання кредитних послуг № ВL6695 від 11 липня 2008 року (т. 1 а.с. 20-29) та 31 січня 2011 року між сторонами було укладено Додаткові угоди № 4 та № 5 до Генерального договору про надання кредитних послуг № ВL6695 від 11 липня 2008 року (т. 1 а.с. 30-39), за умовами яких змінювався розмір плати за кредитом.

Зокрема базова процентна ставка починаючи з 01 січня 2012 року становить - 12,09 % річних (п. 1.3.2 Додаткової угоди № 4), а підвищена процентна ставка з 01 лютого 2012 року становить - 23,00 % (п. 1.3.2.3.2 Додаткової угоди № 4).

В разі прострочення виконання зобов`язань Позичальника за будь-якою з кредитних послуг, наданих Банком за умовами цього Договору та відповідної Індивідуальної угоди, Банк також має право вимагати від Позичальника дострокового повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати плати за кредит за всіма кредитними послугами, наданими Банком в межах дії цього Договору, змінивши при цьому термін повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення. В цьому випадку Позичальник зобов`язується достроково виконати зобов`язання по поверненню заборгованості за цим Договором у встановлений заново термін в повному обсязі (п. 6.1. Генерального договору від 11.07.2008).

Кінцевий термін виконання зобов`язань 01 липня 2033 року (п. 10 Додаткової угоди № 4).

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 лютого 2013 року по справі № 2602/3568/12 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» 1562779,58 грн. заборгованості за Генеральним договором про надання кредитних послуг №ВL6695 від 11 липня 2008 року та додатковою угодою № ВL6695/К-1 від 11 липня 2008 року до Генерального договору про надання кредитних послуг № ВL6695 від 11 липня 2008 року, 3219 грн. судового збору, а всього 1565998,58 грн. 58 коп. (т.1 а.с. 42-44).

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 12 серпня 2013 року заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26.02.2013 залишено без змін (т. 1 а.с. 47-50).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, - обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Наведені обставини створюють преюдиціюдиційний факт, який в свою чергу не підлягає доказуванню та виключає повторне звернення до суду з одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 лютого 2013 року встановлено, що 14 березня 2010 року відповідачу була направлена вимога про погашення суми заборгованості за індивідуальною угодою. Станом на 16 жовтня 2012 року загальна заборгованість ОСОБА_1 складає 181206,08 швейцарських франків (що еквівалентно 1562779,58 грн.), із них: заборгованість по кредиту -172454,03 швейцарських франків (що еквівалентно 1487281,84 грн.), відсотки -5741 швейцарських франків (що еквівалентно 49512,23 грн.), підвищені відсотки - 13,08 швейцарських франків (що еквівалентно 112,55 грн.).

Відповідно до розрахунку позивача (т. 1 а.с. 40 - 41) станом на 07 жовтня 2016 року заборгованість відповідача ОСОБА_1 перед АТ «Універсал Банк» за Генеральним договором про надання кредитних послуг № ВL6695 від 11 липня 2008 року та Додатковою угодою №ВL6695/К-1 від 11 липня 2008 року до Генерального договору про надання кредитних послуг №ВL6695 від 11 липня 2008 року становить 85445,01 швейцарських франків, з яких заборгованість по сплаті прострочених відсотків у розмірі 81327,69 швейцарських франків та заборгованість по сплаті прострочених підвищених відсотків в розмірі 4117,32 швейцарських франків.

При цьому розмір прострочених відсотків за період з 01 січня 2014 року по 07 жовтня 2016 року становить 57907,24 (81327,69 швейцарських франків (заборгованість станом на 07 жовтня 2016 року) - 23420,45 швейцарський франків (заборгованість станом на 01 грудня 2013 року) швейцарських франків, а розмір підвищених прострочених відсотків за період з 01 листопада 2013 року по 07 жовтня 2016 року становить 2394,13 (4117,32 швейцарських франків (заборгованість станом на 07 жовтня 2016 року ) - 1723,19 швейцарський франків (заборгованість станом на 01 жовтня 2013 року) швейцарських франків, що разом становить 60301,37 швейцарських франків.

За повідомленням приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. (т. 2 а.с. 99) , - на примусовому виконанні у приватного виконавця Вольф Т.Л. перебували виконавчі провадження: № 56704499 з примусового виконання виконавчого листа №753/18939/16 виданого 20 грудня 2017 року Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості по процентах за Генеральним договором про надання кредитних послуг № ВL6695 від 11 липня 2008 року у сумі 58543 швейцарських франків; № 56707987 з примусового виконання виконавчого листа №753/18939/16 виданого 20 грудня 2017 року Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 22 926, 51 грн.; № 56708309 з примусового виконання виконавчого листа № 753/3568/12 виданого 11 грудня 2017 року Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» 1562779,58 грн. заборгованості за Генеральним договором про надання кредитних послуг № ВL6695 від 1 липня 2008 року та додатковою угодою № ВГ6695/К-1 від 11 липня 2008 року до Генерального договору про надання кредитних послуг № ВЬ6695 від 11 липня 2008 року; 3 219 грн. судового збору, а всього 1565998,58 грн.

В рамках зведеного виконавчого провадження ВП № 56704105 приватним виконавцем було передано на реалізацію предмет іпотеки: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Проте електронні торги з продажу вищевказаного майна не відбулись у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів.

Тому, на підставі ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно за початковою ціною, визначеною на початок.

За повідомленнями АТ «Універсал Банк» № б/н від 22 квітня 2019 року, - 11 серпня 2018 року приватним виконавцем Вольф Т.О. складено акт про передачу майна в рахунок погашення боргу та винесено постанову про його передачу стягувану.

Таким чином, стягувач за рахунок нереалізованого майна - предмету іпотеки, частково задовольнив свої вимоги за вищевказаними рішеннями суду на суму - 2757960,00 грн., а саме відбулося погашення наступним чином: рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 лютого 2013 року по справі № 753/3568/12 погашено повністю, на суму 1565998,58 грн., яка складається з 1562779,58 грн. заборгованості за кредитом та 3219,00 витрати по сплаті судового збору; рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 вересня 2017 року по справі № 753/18939/16 погашено частково, а саме погашено 22926,51 грн. витрати судового збору та 41 427,47 швейцарських франків заборгованості по відсоткам.

Залишок заборгованості за рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 вересня 2017 року по відсоткам складає - 17 115,53 швейцарських франків.

Водночас зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, зокрема сплати ти грошові кошти, в свою чергу кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 ЦК регламентовано обов`язковість виконання зобовязання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Підстави припинення зобов`язань зазначені у ст. ст. 598, 599, 600, 601, 604-609 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 625 ЦК України констатовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому поняття «строк дії договору» (ст. 631 ЦК України) та «строк виконання зобов`язань» не є тотожними та містять окремі несумісні елементи і відповідно свої індивідуальні наслідки.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Судом першої інстанції встановлено, що строк дії вказаного кредитного договору між Банком та ОСОБА_1 встановлено до 01 липня 2033 року. Водночас п. 6.1. Генерального договору від 11 липня 2008 року визначено, що в разі прострочення виконання зобов`язань Позичальника за будь-якою з кредитних послуг, наданих Банком за умовами цього Договору та відповідної Індивідуальної угоди, Банк також має право вимагати від Позичальника дострокового повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати плати за кредит за всіма кредитними послугами, наданими Банком в межах дії цього Договору, змінивши при цьому термін повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення. В цьому випадку Позичальник зобов`язується достроково виконати зобов`язання по поверненню заборгованості за цим Договором у встановлений заново термін в повному обсязі.

14 березня 2010 року позивач направляв на адресу відповідачу вимогу про погашення суми заборгованості за індивідуальною угодою, а в лютому 2012 року Банк звернувся до Дарницького районного суду м. Києва із позовом про дострокове стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Генеральним договором про надання кредитних послуг № ВL6695 від 11 липня 2008 року (з усіма змінами та доповненнями).

Тобто, позивач скористався своїм правом на пред`явлення вимоги до відповідача про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого Дарницьким районним судом м. Києва було ухвалено рішення від 26 лютого 2013 року про стягнення заборгованості у розмірі 1562779,58 грн. та судових витрат.

Вказане рішення набрало законної сили 12 серпня 2013 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що звернувшись у 2012 році до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, Банк, змінив на власний розсуд строк виконання зобов`язання за Генеральним договором про надання кредитних послуг № ВL6695 від 11.07.2008 (з усіма змінами та доповненнями), у зв`язку із чим право кредитора нараховувати передбачені договором проценти припинилось.

При цьому суд обґрунтовано посилався на роз`яснення викладені в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» та аналогічні висновки про застосування норм права викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18).

За викладених обставин вирішуючи спір, та відповідно відмовляючи в задоволенні позову посилаючись при цьому як на підставу наявності преюдиційного рішення суду, ухвалення якого достроково припинило дію вказаного договору, та виключило нарахування сум про які просив позивач, а також відмовляючи в задоволенні клопотання про застосування строку позовної давності суд першої інстанції виходив з доведеності вказаних фактів належними допустимими та достовірними доказами наявними в матеріалах справи.

Доводи наведені в обгрунтуванні апеляційної скарги суттєвими не являються та не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджені матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки ОСОБА_1 під час розгляду справи апеляційним судом були понесені судові витрати в сумі 3000 гривень, що підтверджується належними доказами, колегія суддів вважає необхідним стягнути вказану суму на користь ОСОБА_1 з АТ «Універсал Банк».

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів судової палати, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Універсал Банк» - залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 квітня 2019 року у справі за позовом акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, залишити без змін.

Стягнути з акціонерного товариства «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 3 000 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Судді: Н.І. Гончар

Ю.В. Сіренко

Т.Л. Фетісова

Повний текст постанови складений 11 липня 2019 року