Постанова

Іменем України

10 липня 2019 року

м. Київ

справа № 314/3987/15

провадження № 61-18099св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Фенікс 2009»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Фенікс 2009» на рішення Апеляційного суду Запорізької області, у складі колегії суддів: Гончар М. С., Кухаря С. В., Маловічко С. В., від 02 березня 2017 року.

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Фенікс 2009» (далі - ТОВ «Компанія Фенікс 2009») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутого майна.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що відповідно до укладеного 01 серпня 2013 року договору оренди відповідач передала позивачеві у користування земельні ділянки. За вказаним договором ОСОБА_1 отримала від позивача грошові кошти - 4 500, 00 грн, продукцію: кукурудза 500 кг на суму 2 250, 00 грн, 6 000, 00 кг озимої пшениці на суму 22 200, 00 грн та 2 300, 00 кг ячменю на суму 3 450, 00 грн. Пізніше ТОВ «Компанія Фенікс 2009» стало відомо, що ОСОБА_1 одночасно уклала договір оренди землі з іншим орендарем, що свідчить про безпідставне отримання нею коштів та продукції від позивача. Крім того, рішенням суду договір оренди земельної ділянки, укладений між сторонами, було визнано недійсним.

Із урахуванням зазначеного, позивач просив позов задовольнити, стягнути з відповідача на свою користь відповідно до вимог статті 1212 ЦК України 36 100, 00 грн, як безпідставно набуті.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя, у складі судді Шалпегіної О. Л., від 26 жовтня 2016 року, з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 14 листопада 2016 року, позовні вимоги ТОВ «Компанія Фенікс 2009» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Компанія Фенікс 2009» безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 4 500, 00 грн. У задоволені решти позовних вимог ТОВ «Компанія Фенікс 2009» відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач, враховуючи положення статті 1212 ЦК України, довів заявлені позовні вимоги лише в частині отримання відповідачем коштів у розмірі 4 500, 00 грн у формі орендної плати за договором оренди землі, якій у подальшому за рішенням суду було визнано недійсним, що підтверджено належним та допустимим доказом.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 02 березня 2017 року апеляційну скаргуОСОБА_1 задоволено частково, рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 жовтня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що між сторонами існували договірні відносини, умовами договору встановлювався обов`язок позивача сплачувати відповідачу як орендодавцю орендну плату у грошовій або у натуральній формі. Кошти, які позивач просить стягнути, отримано відповідачем відповідно до умов договору, які набуто відповідачем за наявності правової підстави, а тому позовні вимоги до задоволення на підставі положень статті 1212 ЦК України не підлягають.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ТОВ «Компанія Фенікс 2009» просить скасуватирішення Апеляційного суду Запорізької області від 02 березня 2017 року і залишити в силі рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 жовтня 2016 року, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що скасовуючи рішення першої інстанції апеляційний суд Запорізької області проігнорував встановлений факт, що позивач фактично не користувався земельною ділянкою відповідача, а відповідно жодних зобов`язань щодо сплати орендної плати не виникало. Апеляційний суд скасував законне та обґрунтоване рішення районного суду.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Статтею 383 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 4 Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

04 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 314/3987/15 розподілено судді-доповідачеві.

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судами

01 серпня 2013 року ОСОБА_1 та ТОВ «Компанія Фенікс 2009» було підписано договір оренди землі, відповідно до умов якого позивач повинна була надати, а відповідач прийняти у строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 4,946 га для сільськогосподарського виробництва за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, Тернівська сільська рада (а. с. 132-135).

Вказана земельна ділянка належить ОСОБА_1 на підставі рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 липня 2010 року про визнання права власності в порядку спадкування після смерті її батька ОСОБА_2 (а. с. 93).

Право власності на вказану земельну ділянку відповідачем було зареєстровано 20 липня 2013 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а. с. 123).

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 04 грудня 2014 року у справі № 314/5699/14-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 24 червня 2015 року, визнано недійсним договір оренди землі від 01 серпня 2013 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Компанія Фенікс 2009» (а. с. 91-92, 109-111).

ТОВ «Компанія Фенікс 2009» надано копії видаткового касового ордеру № 9 від 03 липня 2014 року про сплату позивачем ОСОБА_1 . 4 500 грн за оренду земельного паю та копії відомостей за 2011-2012 роки про отримання відповідачем продукції кукурудзи, озимої пшениці та ячменю (а. с. 5-9).

Суд апеляційної інстанції встановив, що зазначена сільськогосподарська продукція та грошові кошти отримані в межах правовідносин за договором оренди землі.

Позиція Верховного Суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14, відповідно до змісту статті 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

Наявність між сторонами зобов`язальних правовідносин, для яких характерним є спосіб повернення майна, переданого за договором, виключає можливість пред`явлення позову в порядку статті 1212 ЦК України. В такому випадку права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права.

Згідно положень статті 57 ЦПК України, 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та ухвалюючи в цій частині нове рішення, апеляційний суд, із урахуванням вказаних норм матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки сторони перебували у фактичних договірних відносинах з приводу оренди землі у період з 01 серпня 2013 року по 24 серпня 2015 року. Право оренди земельної ділянки за позивачем було зареєстровано у встановленому законом порядку 19 серпня 2013 року, а тому кошти, сплачені позивачем на користь відповідача, не можуть розцінюватися як безпідставне збагачення.

Вказаний висновок узгоджується із висновком викладеним Верховним Судом у постанові від 25 червня 2018 року у справі № 314/3995/15-ц (провадження № 61-166168св18).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене судове рішення апеляційного суду ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується із правильним по суті висновками суду апеляційної інстанції, оскільки судом правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, зроблені обґрунтовані висновки про відсутність підстав для задоволення позовних вимог на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (стаття 212 ЦПК України у редакції, чинній на момент розгляду справи).

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування правильного по суті судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене рішення апеляційного суду - без змін.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Фенікс 2009» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Запорізької області від 02 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта
В. В. Шипович