Провадження №2/522/676/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 року Приморський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючого - судді Шенцевої О.П.,

при секретарі - Соболевої О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої залиттям квартири, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача 26155,00 гривень матеріальної шкоди, 10000,00 гривень моральної шкоди, 5500 гривень судових витрат, 1000 гривень за витрати на правову допомогу та 640 грн судового збору.

Позовні вимоги мотивує тим, що він являється власником квартири АДРЕСА_1 . 04.04.2017 року через халатне відношення до санітарно-технічних пристроїв, відбулось залиття його квартири, а саме були пошкоджені стеля, стіни в кімнаті загальною площею 16,5 кв. м.

Згідно Акту обстеження від 04.04.2017 р., складеного комісією КП «ЖКС «Порто-Франківський», причиною затоплення було недбале ставлення ОСОБА_2 до санітарно-технічних приладів.

Згідно висновку експерта від 29.05.2017 року, який складено експертом-оцінювачем ОСОБА_3 , загальна вартість ремонтно-відновлювальних робіт жилої квартири АДРЕСА_1 , які постраждали внаслідок залиття становить 26155 гривень. Крім цього, ним було понесені витрати на проведення експертизи в сумі 1500 грн.

Згідно висновку №212/1/2018 від 26.12.2018 року, який складено судовим-експертом ПП «Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень ім. Скибінського С.С.» Мазуровою І.С., причиною залиття квартири АДРЕСА_1 , що відбулося 04.04.2017 року було недбале ставлення ОСОБА_2 , до санітарно-технічних приладів та залиття квартири АДРЕСА_2 відбулося АДРЕСА_3 . Крім цього, ним було понесені витрати на проведення експертизи в сумі 40000 грн.

Представник позивача надав до суду заяву, згідно якої просить проводити судове засідання згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, проти прийняття заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, але надав до суду заперечення, згідно якого просить відмовити у задоволені позовних вимог. ОСОБА_2 посилається на ту обставину, що за адресою: АДРЕСА_4 він не проживав. Також згідно акту від 05.04.2017 року виданого КП «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський» водопостачання в квартири АДРЕСА_3 відсутнє не перший день в результату самовільного встановлення власником квартири АДРЕСА_2 цього ж будинку заторної арматури, чим перекрито стояк холодного водопостачання, який проходить через квартиру АДРЕСА_2 отже це свідчить, що квартира АДРЕСА_2 була затоплена не з вини відповідача.

Оцінивши подані докази та дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, про те, що позов обґрунтований, доведений та підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 .

Згідно Акту обстеження від 04.04.2017 р., складеного комісією КП «ЖКС «Порто-Франківський», причиною затоплення було недбале ставлення ОСОБА_2 до санітарно-технічних приладів.

Згідно висновку експерта від 29.05.2017 року, який складено експертом-оцінювачем ОСОБА_3 , загальна вартість ремонтно-відновлювальних робіт жилої квартири АДРЕСА_1 , які постраждали внаслідок залиття становить 26155 гривень. Крім цього, ним було понесені витрати на проведення експертизи в сумі 1500 грн.

Згідно висновку №212/1/2018 від 26.12.2018 року, який складено судовим-експертом ПП «Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень ім. Скибінського С.С.» Мазуровою І.С., причиною залиття квартири АДРЕСА_1 , що відбулося 04.04.2017 року було недбале ставлення ОСОБА_2 , до санітарно-технічних приладів та залиття квартири АДРЕСА_2 відбулося АДРЕСА_3 . Крім цього, ним було понесені витрати на проведення експертизи в сумі 40000 грн.

Зі змісту ч.1 ст.16 ЦК України вбачається, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Частиною 3 статті 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором, або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Згідно з пунктом 9 вищезазначеної Постанови відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду і якості, налагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.

Згідно ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Таким чином, суд вважає, що позов підлягає задоволенню саме в сумі матеріальної шкоди, а саме у розмірі 26155,00 грн.

Проаналізувавши встановлені фактичні обставини у справі, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Зі змісту ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд враховує наявність такої, протиправність дій її заподіювача(відповідача), причинний зв`язок між шкодою і протиправним діянням відповідача.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно зі п. 5 Постанови Пленуму від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наведені позивачем докази не свідчать про те, що в зв`язку залиттям квартири він зазнав моральних страждань, а тому в цій частині не підлягає задоволенню.

У відповідності до ч.2 ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенство права.

Відповідно до абз.5 п.5 рішення Конституційного суду України №7-рп/2009 від 16.04.2010 у справі №1-9/2009, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Згідно ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 р. кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, що діяли як офіційні особи.

Також суд зауважує, що ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Щодо вимог позивача про стягнення судових витрат на послуги фахівця в області права в розмірі 1000,00 гривень, суд зазначає наступне.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, чинне процесуальне законодавство передбачає відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги лише адвокатом.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем надано угоду №190 про надання правової допомоги від 06.07.2017 року., квитанцію №5686 від 06.07.2017 року за консультацію на суму 1000 грн. У зв`язку з вище викладеним, суд вважає можливе задовольнити вимоги позивачащодо стягнення витрат на правову допомогу.

Разом з тим, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу).

Згідно зіст. 140 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані зі сплатою судового збору.

Згідно ч. 6 ст. 139 ЦПК України, розмір витрат на проведення експертизи, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Позивачем за подання позовної заяву було справчено судовий збір у розмірі 640 гривень. Позивачем за проведення експертних досліджень було сплачено 5500,00 гривень.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесений судовий збір в розмірі 640 гривень.

Враховуючи наведене, вказані суми підлягають стягненню в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141,258-259, 264-265, 274, 279 ЦПК України, ст. ст.16, 22, 383, 386, 1166, 1192 ЦК України, ч.2 ст. 3, ст. 8 Конституції України, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої залиттям квартири задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_5 ) відшкодування завданої матеріальної шкоди у розмірі 26155,00 гривень .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_5 ) судовий збір у розмірі 640 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_5 ) витрати на правову допомогу у розмірі 1000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_5 ) судові витрати у розмірі 5500 гривень

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя