Номер провадження: 22-ц/813/4504/19
Номер справи місцевого суду: 520/2547/19
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

з участю секретаря Ткачука В.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

третя особа ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2019 року про забезпечення позову, постановленого під головуванням судді Васильків О.В., -

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», зазначаючи в якості третьої особи ОСОБА_2 про визнання закінченим строку дії іпотечного договору, скасування державної реєстрації обтяження/іпотеки, скасування рішення про державну реєстрацію права власності та реєстраційного запису про право власності.

18 лютого 2019 року позивач звернулася з заявою про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт та заборонити органам Державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти дії щодо реєстрації (перереєстрації) речових прав відносно майна: однокімнатної квартири, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Клопотання мотивоване тим, що існує висока ймовірність подальшого відчуження майна АТ «Укрсоцбанк» іншим особам, що зумовить необхідність звертатись з новими позовними вимогами до інших осіб.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2019 року заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 задоволено.

Забезпечено позов шляхом накладення арешту на однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти дії щодо реєстрації (перереєстрації) речових прав відносно майна: однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з ухвалою суду, адвокат Байрамов О.В., представник Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» подав апеляційну скаргу, в якої ставиться питання про скасування ухвали суду, з тих підстав, що ухвала суду винесена з порушенням норм процесуального права, а саме судом не зазначено мотивування забезпечення позову, не перевірено, кому належить майно, а також проігноровано, щодо відсутності в заяві пропозиції щодо зустрічного забезпечення.

Сторони не скористалися своїм правом на надання відзиву на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду зазначеним вимогам відповідає в повній мірі, з огляду на таке.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, районний суд прийшов до висновку про обґрунтованість заяви про забезпечення позову, оскільки невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Так, забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Частиною 2 статті 149 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктами 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття певних заходів утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення.

Так, з матеріалів справи вбачається, що в провадження Київського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», в якому просить:

- визнати недійсним п. 6.3. Іпотечного договору, а сам іпотечний договір (реєстровий №3193, виданий 08.04.2008 року приватним нотаріусом ОМНО Гашова В.В.) припиненим з 01.12.2012 року;

- скасувати реєстраційні записи про обтяження квартири АДРЕСА_2 іпотекою (№ запису про іпотеку 23088633 від 26.10.2017 року) з підстав припинення іпотеки;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 37842647 від 26.10.2017 р. (час винесення о 15:56:18 год.), яким було здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ПАТ «Укрсоцбанк» та запис про право власності №23088633 від 26.10.2017 року.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що предметом позову є визнання недійсним пункту договору іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_2 .

В обґрунтування вказаної заяви позивач вказувала на те, що в разі не забезпечення позову існує висока ймовірність подальшого відчуження майна АТ «Укрсоцбанк» іншим особам, що зумовить необхідність звертатись з новими позовними вимогами до інших осіб.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що при вжитті заходів забезпечення даного позову, судом першої інстанції обґрунтовано враховано зміст позовних вимог, співмірність вжитих заходів із вимогами та вид забезпечення позову (пункт 3 і 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 , представника АТ «Укрсоцбанк» про те, що позивачем жодним чином не було обґрунтоване клопотання про забезпечення позову, а також не встановлено судом, хто є власником, апеляційний суд вважає необґрунтованими, з огляду на те, що між сторонами виник спір, а невжиття заходів може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі прийняття рішення про задоволення позову.

Тому, зроблені судом висновки повністю відповідають матеріалам та обставинам справи та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом проігнорована відсутність пропозиції по зустрічному забезпеченню позову, колегія суддів вважає безпідставним, з тих підстав, що це право суду, а не обов`язок вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Аналогічна позиція міститься в Постанові Верховного суду від 25.02.2019 у справі № 924/789/18).

Інші доводи апеляційної скарги, які не є суттєвими, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2019 року про забезпечення позову - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складен о 11 липня 2019 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ Ю.І. Кравець