РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2019 року м. Токмак

Токмацький районний суд Запорізької області в складі головуючого судді Гавілей М.М., при секретарі Корольковій К.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» (далі ТОВ «ВЕЛЛФІН») звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором позики, в якому просить з урахуванням уточнень стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» грошові кошти в розмірі 61997,00 грн., судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921,00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним.

15.02.2016 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики № 12194 в електронній формі, предметом якого було передача у позику відповідачу 1500,00 грн. Факт отримання відповідачем коштів на картковий рахунок підтверджується повідомленням від 18.02.2018 року ТОВ «Платежі Онлайн». Таким чином, позивачем належним чином виконані умови договору позики, в той час як відповідачем отримані грошові кошти в передбачені строки не повернуті, внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість за договором позики зі сплати основного боргу, процентів та прострочених процентів.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримав. Крім того, 24.05.2019 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якому просить врахувати доводи та аргументи позивача та задовольнити позовні вимоги ТОВ «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 в повному обсязі. Вказав на те, що правовідносини між сторонами регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який передбачає три можливі механізми підписання електронного правочину, у тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором. П. 4.9. Правил надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН», затверджених наказом директора ТОВ «ВЕЛЛФІН» №2-1 від 27.10.2015 року (далі Правила) позика надається шляхом використання саме одноразового ідентифікатора, а не електронного цифрового підпису. П. 1.6. договору встановлено, що невід`ємною частиною договору є Правила. Обставини заповнення відповідачем особисто заявки на сайті позивача на отримання позики із зазначенням своїх особистих даних та розміру позики, покрокового виконання ним на сайті позивача порядку отримання позики та підписання електронного договору позики одноразовим ідентифікатором, надходження до особистого кабінету відповідача договору позики та надходження на картковий рахунок відповідача суми позики у розмір 1500 грн. відповідачем не заперечувалися. Крім того, факт перерахування відповідачу коштів в сумі 1500 грн. за умовами договору підтверджується повідомленням ТОВ «Платежі Онлайн» від 18.02.2019 року, договором дорученням ТОВ «Платежі Онлайн» від 29.11.2018 року - компанії-оператора послуг платіжної інфраструктури Platon, яка надає позивачу технічну можливість для проведення операцій з перерахування коштів на карткові рахунки позичальників. На діяльність ТОВ «ВЕЛЛФІН» як небанківської фінансової установи не поширюється Інструкція про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затверджена постановою Правління НБУ №22 від 21.01.2004 року.

Відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, проте 02.05.2019 року подав до суду відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості за договором позики, в якому заперечував факт укладення договору позики №12194 від 15.02.2016 року, позивачем не доведено отримання ним грошових коштів належними та допустимими доказами згідно Інструкція про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ №22 від 21.01.2004 року, у зв`язку з чим просить відмовити ТОВ «ВЕЛЛФІН» у задоволенні позову.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як видно з матеріалів справи, позивач діє на підставі Статуту та зареєстрований як фінансова установа згідно Свідоцтва №16103225 від 27.10.2015 року.

Відповідач у встановленому п.п. 4.1, 4.2. Правил надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН», оформив заявку для отримання позики шляхом заповнення всіх полів заявки. Згідно з Розділом 5 та 6 Правил надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН» позика надається позичальнику виключно за допомогою веб-сайту позикодавця. Підтвердженням згоди заявника на отримання позики є направлена на розгляд Товариством заявка про надання позики з одночасною перевіркою банківської платіжної картки, на яку позичальник просить перерахувати кошти. Згідно з п. 6.2.- 6.4 Правил у разі прийняття позитивного рішення товариство інформує заявника шляхом відправлення смс-повідомлення на телефонний номер, зазначений в заявці, розміщенням інформації про прийняття рішення в особистому кабінеті та шляхом надсилання електронного повідомлення на електронну адресу, зазначену в заявці. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання. Здійснюючи перехід по гіперактивному посиланню заявник отримує електронну копію договору. У разі отримання договору позики засобами електронного зв`язку, заявник укладає договір позики з товариством в особистому кабінеті.

Судом встановлено, що 15.02.2016 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 12194 в електронній формі.

Згідно з п. 1.1 договору позики позикодавець надає позичальникові на умовах, що передбачених договором, грошові кошти в позику в сумі 1500,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, визначені у п.1.5 цього Договору.

Згідно з п. 1.3. договору позики строк позики за цим Договором складає 16 днів, але в будь-якому разі діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань.

Згідно з п. 1.5. договору позики нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов:

- 1,9 процента від суми позики, але не менше ніж 50 гривень за перший день користування позикою;

- 1,9 процента від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 1.2 цього Договору - строк дії договору 16 днів, але в будь-якому разі діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань;

- 3,8 процента від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п.1.2 цього Договору, у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником своїх зобов`язань за цим Договором.

Позивач виконав умови договору перерахувавши на картковий рахунок відповідача кошти в сумі 1500,00 гривень, що підтверджується повідомленням від 18.02.2019 року ТОВ «Платежі онлайн», банківською випискою №БВ-000000067 за 15.02.2016 року.

Доказів неотримання грошових коштів відповідачем не надано.

Відповідач взяті на себе зобов`язання за договором позики належним чином не виконав, що встановлено розрахунком заборгованості, що був наданий позивачем.

Відповідно до ст.ст. 526, 611 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (пені).

За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «ВЕЛЛФІН» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті.

Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641,644 ЦК України на укладення договору позики та визначають порядок і умови надання позики, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

В п. 7.2 договору позики відповідач підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, зобов`язується і погоджується неухильно дотримуватись Правил програми лояльності, текст яких розміщено на сайті позикодавця.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або такуж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки ст. 629 Цивільного кодексу України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідач свої зобов`язання за договором порушив, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем.

Заборгованість відповідача за договором позики станом на 28.02.2019 року становить 61997,00 грн., з яких 1500,00 грн.- основний борг, 60497,00 грн - заборгованість по відсоткам. (заборгованість по основним відсоткам 30287,00 грн. + заборгованість по додатковим відсоткам 30210,00 грн.)

Відповідачем наданий позивачем розрахунок заборгованості не спростований.

Таким чином, судом встановлено наявність між сторонами договірних правовідносин, факт порушення відповідачем зобов`язань за договором позики та наявність заборгованості в сумі 61997,00 гривень.

Враховуючи те, що позивачем надано обґрунтовані та правові докази порушення та невиконання відповідачем умов договору, а відповідач жодних доказів відсутності у нього заборгованості перед позивачем не надав, отже суд вважає, що позов ТОВ «ВЕЛЛФІН» про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 61997,00 гривень є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно ч. 1, 5, 6, 7ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд не бере до уваги твердження відповідача щодо не укладення ним договору в електронному вигляді з позивачем, оскільки вони не ґрунтується на доказах та конкретних нормах матеріального права. Доводи вдповідача про те, що матеріали справи не містять доказів того, що саме відповідачем підписано електронним цифровим підписом заявку на укладання договору позики, і при цьому, матеріали справи не містять відомостей про сертифікацію ключа ЕЦП, відомостей про особистий ключ підписував, який має відповідати відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті, відхиляються судом, оскільки договір позики було укладено з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (стаття 12 ЗУ «Про електронну комерцію»).

Крім того відповідачем не спростовано доказ - повідомлення від 18.02.2019 року та банківську виписку по рахунку, відповідно до якої відповідач отримав кредитні кошти від позивача.

Відповідачем періодично погашалася заборгованість, що свідчить про визнання відповідачем факту укладання договору позики та отримання коштів у борг за таким договором.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 1921,00 гривень.

Керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 610, 612, 629, 1046-1050 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 88, 137, 141, 223, 263-265, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН», , що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Героїв Севастополя, 48, заборгованість за договором позики № 12194 від 15.02.2016 року в сумі 61997,00 грн., з яких 1500,00 грн.- основний борг, 60497,00 грн - заборгованість по відсоткам.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН», , що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Героїв Севастополя, 48, судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Токмацький районний суд Запорізької області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН», , що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Героїв Севастополя, 48.

Відповідач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя/підпис/

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО

Суддя