Справа № 159/310/19 Головуючий у 1 інстанції: Панасюк С. Л.
Провадження № 22-ц/802/705/19 Категорія: 44 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Федонюк С.Ю., Шевчук Л.Я.,

з участю секретаря - Лимаря Р.С.,

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24 квітня 2019 року

В С Т А Н О В И В:

16 січня 2019 року позивач звернулась з даним позовом до суду обґрунтовуючи вимоги тим, що з 15.09.1993 року по 10.01.2019 року вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. В 1999 році вона, як дружина відповідача, вселилась в будинок по АДРЕСА_1 , який належить на праві власності відповідачу та з того часу зареєстрована та проживає у даному будинку. Зазначає, що відповідач чинить позивачу перешкоди в користуванні будинком, забрав ключі від будинку. За вчинене домашнє насильство відповідач притягувався до адміністративної відповідальності. Просить зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні житловим будинком, а саме, вселити її у будинок та зобов`язати відповідача передати їй ключі від будинку.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24 квітня 2019 року позов задоволено.

Ухвалено вселити ОСОБА_4 в частину будинку АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_3 .

Зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_4 частиною будинку АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві власності, шляхом надання їй ключів від вказаної частини будинку.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати у справі в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 , покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та призначити справу до розгляду в порядку позовного провадження в суді першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 1993 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем до 10.01.2019 року. У 1999 році позивач, як дружина відповідача вселились до будинку по АДРЕСА_1 , який на той час належав батькам відповідача, та з цього часу постійно проживала та була зареєстрована у вказаному будинку. З 02.04.2009 року ОСОБА_3 належить на праві власності 63/100 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 , що підтверджено витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно(а.с. 10) Після набуття відповідачем права власності на частину будинку ОСОБА_4 продовжувала проживати в даному будинку, як член сім`ї відповідача.

Звертаючись з позовом до суду ОСОБА_4 зазначала, що відповідач 18.09.2018 року вигнав її з дому, змінив замки на вхідних дверях і з того часу вона не має доступу до будинку та постійного місця проживання.

З матеріалів справи встановлено, що відповідач не визнає за ОСОБА_4 право користування будинком та чинить позивачу перешкоди у користуванні ним, що підтверджується постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17.10.2018 року, яка набрала законної сили.

З зазначеної постанови вбачається, що ОСОБА_3 , 02.09.2018 року, біля 09 год. 00 хв., за місцем проживання в м . Ковелі , вчинив насильство щодо дружини ОСОБА_4 , а саме: ображав нецензурними словами, чим завдав шкоди психічному здоров`ю. Крім цього, ОСОБА_3 , 02.09.2018 року, біля 01 год. 30хв., за місцем проживання в м . Ковелі , вчинив насильство щодо дружини ОСОБА_4 , а саме: ображав нецензурними словами та порвав одяг. Крім цього, ОСОБА_3 , 04.09.2018 року, о 18 год. 00 хв., за місцем проживання в м . Ковелі , вчинив насильство щодо дружини ОСОБА_4 , а саме: ображав нецензурними словами, виштовхав з будинку. Крім цього, ОСОБА_3 , 18.09.2018 року, о 14год. 00 хв., за місцем проживання в м . Ковелі , вчинив насильство щодо дружини ОСОБА_4 , а саме: ображав нецензурними словами, вигнав з будинку.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції встановивши, що позивач вселилася у спірний будинок як член сім`ї відповідача, після припинення сімейних стосунків з відповідачем набула правовий статус колишнього члена сім`ї власника будинку, у зв`язку з чим має право на користування будинком, прийшов до правильного висновку, що право позивача порушене і підлягає захисту, а тому, обгрунтовано задовольнив позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач з вересня 2017 року добровільно залишила житло та забрала особисті речі через припинення сімейних стосунків, та ніяких перешкод в користуванні житлом відповідач їй не чинив не заслуговують на увагу та спростовуються встановленими судом обставинами справи.

Крім того, відповідач ОСОБА_3 не був позбавлений можливості заявити вимоги про визнання позивача такою, що втратила право на житло.

Покликання відповідача в апеляційній скарзі на те, що справа була розглянута в порядку спрощеного позовного провадження за наявності його клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизаціїї державного житлового фонду; щодо визнання необгрунтованими активів иа їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Враховуючи предмет спору дана справа не відноситься до таких, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до вимог статті 274 ЦПК України, а тому відсутня обов`язкова підстава для скасування судового рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24 квітня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді