Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

04 липня 2019 року м. Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Борцової А.А.,

за участю секретаря - Килинчук Л.Л.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - Лісковської О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» про стягнення заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» про стягнення заробітної плати, вказуючи, що він згідно безстрокового договору укладеного між ним та відповідачем з 1997 року працює провідним інженером режимно-контрольного відділу АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» філія «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат».

29.02.2016 року він був звільнений відповідачем з вказаної посади згідно з п.1 ст.40 КЗпП України та 04.04.2016 року він був поновлений на роботі за рішенням Вільногірського міського суду.

Згідно наказу по ПАТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» філія «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» від 19.04.2016 року № 99 «Про простій ОСОБА_1 », йому з 20.04.2016 року, встановлений простій за місцем його роботи, не з його вини, з оплатою на час простою у розмірі 2/3 установленого йому окладу.

09.09.2016 року він був вдруге звільнений відповідачем з посади провідного інженера режимно-контрольного відділу згідно з п.1 ст.40 КЗпП України (скорочення штату працівників).

Тобто щомісячно, починаючи з 20.04.2016 року і по 09.09.2016 року, йому не виплачувалася 1/3 частка його окладу у зв`язку з простоєм.

Наказом відповідача від 02.12.2016 року № 1110-П «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » він відповідно до рішення Вільногірського міського суду від 01.12.2016 року був поновлений на посаді з 10.09.2016 року.

Згідно наказу по ПАТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» філія «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» від 22.12.2016 року № 79 «Про простій ОСОБА_1 », йому з 23.12.2016 року, встановлений простій за місцем його роботи, не з його вини, з оплатою на час простою у розмірі 2/3 установленого йому окладу.

Тобто щомісячно, починаючи з січня 2017 року і по цей час йому не виплачується 1/3 частка його окладу.

Він вважає, що відповідачем безпідставно оплачується його час простою на виробництві з розрахунку 66 відсотків від його окладу, замість 100 відсотків від його окладу, за період з квітня 2016 року по серпень 2016 року, та за період з січня 2017 року по квітень 2019 року, так як відповідно до п.3.17 та п.3.18 колективного договору на 2015-2016 роки (який діє з 2015 року і до цього часу), укладеного між адміністрацією та трудовим колективом філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПАТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» було передбачено, що час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку 100 відсотків його тарифної ставки, встановленого працівнику розряду (окладу), якщо працівник письмово не відмовлявся від його переведення на час простою за основною або іншою професією (посадою), не протипоказаною йому за станом здоров`я. Таким чином для того, щоб відповідачу не застосовувати норму колективного договору в частині оплати простою працівника в розмірі 100% його окладу, необхідно дві умови, по перше, щоб працівник, письмово відмовився від переходу на інші роботу, по-друге, щоб така робота не була протипоказана працівнику за його станом здоров`я.

В свою чергу він жодного разу письмово не відмовлявся від переводу на іншу роботу на час простою, а навпаки, коли він 06.09.2016 року погодився бути переведеним на час простою на посаду інженера II категорії запасних частин служби головного механіка управління комбінату, яка була йому запропонована відповідачем, відповідач йому своїм листом від 08.09.2016 року № 01-19/5035, відмовив у переводі на вищезазначену посаду з надуманих підстав (в тому числі відсутність вільного знання ним англійської мови).

Таким чином, відповідачем було порушено умови діючого колективного договору у філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат», стосовно розміру виплат заробітної плати за час простою не з вини працівника, і відповідно відповідач йому систематично недоплачував 1/3 частку його заробітної плати кожного місяця з квітня 2016 року по серпень 2016 року, та за період з січня 2017 року по квітень 2019 року, тому відповідачем не була виплачена йому заробітна плата за період з квітня 2016 року по серпень 2016 року, та за період з січня 2017 року по квітень 2019 року в загальному розмірі 75545,51 грн..

Факт того, що відповідач незаконно позбавив своїх працівників 1/3 частки заробітної плати під час простою, передбаченої колективним договором, вже встановлений рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 29.11.2018 року у справі № 174/612/18, яке набрало законної сили 15.03.2019 року, за позовом іншого працівника відповідача ОСОБА_3 про стягнення заробітної плати невиплаченої йому відповідачем під час простою.

Керуючись ст.ст. 4, 28 ЦПК України, ст.ст.18, 94, 115, 233 КЗпП України, ст.5 Закону України «Про колективні договори і угоди», позивач просить стягнути на його користь з відповідача недоплачену йому заробітну плату за час простою в період з квітня 2016 року по серпень 2016 року, та за період з січня 2017 року по квітень 2019 року в загальному розмірі 75545,51 грн.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 17.05.2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, сторонам роз`яснені їх процесуальні права та обов`язки.

Представник відповідача Лісковська О.А. подала відзив на позов, згідно з яким проти задоволення позову заперечує. При цьому визнала наступні факти: перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з філією «ВГМК» АТ «ОГХК»; звільнення позивача 29.02.2016 року з посади провідного інженера режимно-контрольного відділу згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України (скорочення штату працівників) та поновлення в квітні 2016 року ОСОБА_1 на вищевказаній посаді; встановлення позивачу з 20.04.2016 року простою за місцем роботи, не з його вини, з оплатою на час простою у розмірі 2/3 встановленого окладу; звільнення 09.09.2016 позивача вдруге з займаної посади згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України та поновлення 02.12.2016 року ОСОБА_1 на посаді; встановлення позивачу з 23.12.2016 року простою та наявність зобов`язання адміністрації філії передбаченого п. 3.17. Колективного договору філії на 2015-2016 роки оплачувати час простою не з вини працівника з розрахунку 100 відсотків тарифної ставки встановленої працівникові розряду (окладу). Крім того також підтвердила, що відповідно до п. 3.18. колективного договору вказаного, що у випадку відмови працівника від його переведення на час простою з основною або іншою професією (посадою), не протипоказаною йому за станом здоров`я, в цьому підрозділі чи до іншого, оплачувати час простою в розмірі двох третин тарифної ставки встановленого йому розряду (окладу).

Представником відповідача не визнано посилання позивача на безпідставність оплати часу простою позивача на виробництві з розрахунку 2/3 установленого окладу, замість 100 відсотків від окладу, за період з 20.04.2016 по 09.09.2016 та з січня 2017 року по теперішній час, та сума не донарахованої позивачу заробітної плати в розмірі 75545,51 грн. виходячи з того, що п.3.18 колективного договору філії на 2015-2016 роки передбачено що, у випадку письмової відмови працівника від його переведення на час простою за основною або іншою професією (посадою), не протипоказаною йому за станом здоров`я в цьому підрозділі чи до іншого, час простою підлягає оплаті в розмірі двох третин тарифної ставки встановленого йому розряду (окладу). Ця позиція відповідача підтримана Вільногірським міським судом Дніпропетровської області, що підтверджується рішеннями у справах №174/496/16-ц, №174/507/16-ц за аналогічними позовними заявами працівників до філії «ВГМК» ПАТ «ОГХК» про скасування наказів про простій. Відповідно до вказаних рішень судом встановлено, що хоча позивачі і не надавали письмової відмови від переведення на іншу роботу та не погодились письмово на переведення на іншу роботу, визначення оплати часу простою працівникам за відсутності їх письмової відмови згідно п. 3.18 колективного договору протирічить вказаному положенню, хоча і не протирічить прямо положенням КЗпП України. За таких обставин філією «ВГМК» АТ «ОГХК» цілком правомірно і обґрунтовано проводилась та продовжується проводитись оплата простою позивача в розмірі двох третин установленого окладу.

Крім того, з метою запобіганню простою позивача філією «ВГМК» ПАТ «ОГХК» було вжито заходів до збереження його зайнятості, оскільки йому пропонувалася інша робота на філії, з доплатою до тарифу за основним місцем роботи, на яку він не погодився 20.12.2016 року. Раніше, свою згоду на переведення на іншу посаду він надав 06.09.2016 року та погодився бути переведеним на час простою на посаду інженера II категорії запасних частин служби головного механіка управління комбінату, однак його було повідомлено про неможливість задоволення його заяви, оскільки позивач не володів досконалими знаннями та навичками роботи в АСУП у програмному комплексі 1С, навичками роботи в операційній системі Microsoft Windows, системою додатків MS Offise в повному обсязі та вільним знанням англійської мови, що є вкрай необхідними при виконанні завдань та обов`язків інженера ІІ категорії запасних частин. Що стосується недоплаченої суми заробітної плати за період простою з 20.04.2016 по 09.09.2016 та з січня 2017 по теперішній час в загальному розмірі 75545,51 грн., представник зазначила, що в період з 20.04.2016 по 09.09.2016 та з січня 2017 по теперішній час позивачу проводилось нарахування та виплата заробітної плати як за періоди простою, так і за фактично відпрацьований час, заохочення передбачені колективним договором, допомога на оздоровлення, час відпустки, що підтверджується наданими нею розрахунками та оплати часу для пошуку нового місця роботи, що міститься в детальному контррозрахунку №1428 від 06.06.2019 про фактично нараховану суму заробітної плати позивачу з 20.04.2016 по 09.09.2016 та з січня 2017 по теперішній час. Також в ньому міститься інформація про суми нарахувань грошових коштів виходячи з суми оплати праці за період простою з розрахунку 100% тарифної ставки. При цьому, загальна кількість годин простою за цей період складає 4 963.67 год., що дорівнює нарахованій заробітній платі за період простою в розмірі 146 384,01 грн. з розрахунку 2/3 окладу та 216360,47 грн. за період простою з розрахунку 100% окладу. А різниця між нарахуваннями складає 69 976,46 грн. (з урахуванням проведених утримань - 55638,35 грн.) Крім того, з наведеного контррозрахунку вбачається, що заробітна плата позивачу філією «ВГМК» АТ «ОГХК» за період з 20.04.2016 по 09.09.2016 та з січня 2017 по теперішній час нарахована вірно на підставі чинного законодавства, умов Колективного договору, а також наказу №79 від 22.12.2016, який є чинним до теперішнього часу, і виплачена позивачу в повному обсязі з урахуванням проведених утримань. Враховуючи, що доводи, викладені в позовній заяві позивача є необґрунтованими та спростовуються наведеними вище фактами, АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» просить суд відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі. (а.с. 25-29)

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 підтримав позов та його обґрунтування, погодився з наданим представником відповідача контррозрахунком та погодився з тим, що недоплачена позивачу заробітна плата за спірні періоди становить 55638,35 грн. з урахуванням проведених утримань. Додатково вказав, що рішення суду на які представник позивача посилається в відзиві на позов, не стосуються стягнення заборгованості по заробітній платі у зв`язку з недоплатою 1/3 частини встановленого окладу, а мали на меті скасування наказу про простій в цілому, як такий, що суперечить нормам чинного законодавства, тому вказані рішення не можуть бути доказом по даній справі та підтверджувати факт визнання судом правомірності нарахування працівникам філії виведеним на простій заробітної плати у відповідності до п. 3.18 колективного договору, тобто в розмірі 2/3 встановленого окладу.

25.06.2019 року представник позивача ОСОБА_5 надав пояснення, в якому зазначив, що сторона позивача погоджується з розрахунком невиплаченої позивачу заробітної плати за час вимушеного простою, який надано представником відповідача у відзиві та додатку до відзиву на позовну заяву. При цьому, у разі задоволення позову просить у резолютивній частині рішення зазначити, яка сума підлягає виплаті позивачу відповідачем, без нарахування на неї обов`язкових утримань з заробітної плати.

Крім того, додав, що рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 29.11.2018 року та постановою Дніпровського апеляційного суду від 15.03.2019 року у справі № 174/612/18 за позовом іншого працівника відповідача - ОСОБА_3 до АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» про стягнення заробітної плати невиплаченої йому відповідачем під час простою, вже встановлено, що листи відповідача з запропонуванням працівнику перейти працювати за іншою професію, в яких не має письмової відмови працівника від переводу на іншу роботу, не можуть вважатися доказами письмової відмови працівника від такого переводу в розумінні п.3.17 та п.3.18 колективного договору на 2015-2016 роки, як і акти про відмову працівника від підпису у цих листах, складені працівниками відповідача, у зв`язку з чим виплата працівнику за час його простою в АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» повинна проводитися виходячи зі 100 % його посадового окладу, а не 2/3 часток такого окладу. Тому оскільки ці обставини вже встановлені вказаними рішеннями, відповідно до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тому просить при вирішенні даного спору врахувати позицію вказану у вищезазначених рішеннях суду у справі № 174/612/18, та стягнути на користь ОСОБА_1 невиплачену йому заробітну плату за аналогічних обставин, за якими була стягнута невиплачена заробітна плата у справі № 174/612/18. Справу просить слухати за відсутності позивача та його відсутністю, позов задовольнити. (а.с. 101)

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовну заяву та вказані в ній обґрунтування підтримав та погодився з позицією свого представника.

Представник відповідача Лісковська О.А. в судовому засіданні позов не визнала, підтримала наданий нею відзив на позов, надала пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позов, у задоволенні позову просить відмовити. В подальшому в судове засідання не з`явилась. 03.07.2019 року представник відповідача ОСОБА_6 надала заперечення на надані в судовому засіданні пояснення представника позивача, в яких вказала, що не погоджується з позицією позивача, що надані представником відповідача, як доказ, рішення суду у справах за аналогічними позовами працівників до філії «ВГМК» ПАТ «ОГХК» про скасування наказів про простій, у відповідності до яких суд підтримав позицію відповідача щодо правомірності визначення оплати часу простою за відсутності їх письмової відмови згідно п. 3.18 колективного договору в розмірі 2/3 встановленого окладу, оскільки така оплата не протирічить прямо положенням КЗпП України, з тих підстав, що позивач не може давати правову оцінку доказам у справі та тлумачити правову позицію працівників філії у вищевказаних справах про скасування наказів про простій, оскільки він не долучався судом до участі в судових засіданнях та не заслуховував пояснення сторін, крім того, визначена оплата часу простою позивачу на підставі п. 3.18 колективного договору в розмірі 2/3 окладу встановлена наказом № 79 від 22.12.2016, який до теперішнього часу позивачем не оскаржувався, а тому у відповідача відсутні підстави здійснювати оплату простою в іншому розмірі, ніж це встановлено наказом. Просила судове засідання, призначене на 04.07.2019року, провести без участі представника відповідача.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вислухавши позивача та представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено та визнано сторонами, що позивач ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з філією «ВГМК» АТ «ОГХК» та працює на посаді провідного інженера режимно-контрольного відділу. 29.02.2016 року він був звільнений відповідачем з посади згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України та рішенням Вільногірського міського суду від 05.04.2016 року поновлений на роботі з 01.03.2016 року. Також, 09.09.2016 року позивач був вдруге звільнений відповідачем згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України та рішенням Вільногірського міського суду від 01.12.2016 року поновлений на роботі з 10.09.2016 року. При цьому позивачу ОСОБА_1 наказом № 99 від 19.04.2019 року з 20.04.2016 року та наказом № 79 від 22.12.2016 року з 23.12.2016 року встановлено простій та на підставі п. 3.18. Колективного договору філії на 2015-2016 року визначено оплату часу простою позивача не з його вини, з оплатою на час простою 2/3 установленого йому окладу на виробництві. Вказані обставини на підставі ч.1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Також факт встановлення позивачу ОСОБА_1 простою з 20.04.2016 року підтверджено наказом директора філії «ВГМК» ДП «ОГХК» від 19.04.2016 року за № 99, згідно якого встановлено простій ОСОБА_1 , у зв`язку з не наданням ним згоди на переведення на іншу роботу, початок простою з 20.04.2016 року до усунення причин та умов, які спричинили відсутність роботи. Визначено місце простою - робочий кабінет № 31 в будівлі «Управління-2» («Цирконстрой») за графіком роботи № 1 «Однозмінна робота, з 40 годинним п`ятиденний робочим тижнем, тривалістю щоденної роботи 8 годин, із двома вихідними днями (субота та неділя). Оплата часу під час простою встановлена на підставі листків простою в розмірі двох третин установленого окладу (а.с. 4-5).

Факт встановлення позивачу ОСОБА_1 простою з 23.12.2016 року підтверджено наказом директора філії «ВГМК» ПАТ «ОГХК» від 22.12.2016 року за № 79, встановлено простій ОСОБА_1 , у зв`язку з не наданням ним згоди на переведення на іншу роботу, початок простою з 23.12.2016 року до усунення причин та умов, які спричинили відсутність роботи. Визначено місце простою - кабінет з охорони праці на четвертому поверсі головного корпусу будівлі за інв. № 31 (дільниця теплогазопостачання енергоцеху) за графіком роботи з 40 годинним п`ятиденний робочим тижнем, тривалістю щоденної роботи 8 годин, із двома вихідними днями (субота та неділя). Оплата часу під час простою встановлена на підставі листків простою в розмірі двох третин установленого окладу (а.с. 6).

Згідно абз. 1 п. 3.17 Колективного договору на 2015-2016 роки між Адміністрацією та трудовим колективом філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» державного підприємства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку 100 відсотків тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). (а.с. 7-8)

Згідно абз. 1 п. 3.18 Колективного договору на 2015-2016 роки, у випадку письмової відмови працівника від його переведення на час простою за основною або іншою професією (посадою), не протипоказаною йому за станом здоров`я, в цьому підрозділі чи до іншого, оплачувати час простою в розмірі двох третин тарифної ставки встановленого йому розряду (окладу) (а.с. 7-8)

Згідно довідок про доходи № 1375 від 06.05.2019 року, № 1376 від 06.05.2019 року, № 1377 від 06.05.2019 року, № 1378 від 06.05.2019 року розмір нарахованої та виплаченої заробітної плати позивачу ОСОБА_1 за період з квітня 2016 по грудень 2016 року становить 35248,27 грн. (а.с. 10) та за період з січня 2017 по квітень 2019 року - 127600,40грн. (а.с. 11,12,13)

Відповідно до копії листа від 08.09.2016 р. № 01-19/5035 директора філії «ВГМК» ДП «ОГХК», на ім`я ОСОБА_1 у відповідь на його заяву від 06.09.2016 року щодо його переведення на посаду «Інженер ІІ категорії групи запасних частин служби головного механіка управління комбінату», останньому рекомендовано розглянути наведений перелік вакантних робочих місць на підприємстві з урахування його освіти, навичок та досвіду роботи, оскільки за результатами співбесіди виявлено, що позивач не володіє досконалими знаннями на навичками роботи в АСУП у програмному комплексі 1С (а.с.9).

З тексту службової записки на ім`я директора філії ОСОБА_9 , яку підписано заступником директора філії з безпеки ОСОБА_8 від 15.12.2016 року за вих. № 01-35/3 про відсутність обсягів роботи, вбачається, що останнім повідомлено про те, що в зв`язку з відсутністю обсягів робіт на філії за посадою інженера провідного режимно-контрольного відділу забезпечити роботою ОСОБА_1 немає можливості. (а.с. 30)

На підставі вказаної вище службової записки, 20.12.2016 року комісією у складі чотирьох осіб складено акт про встановлення простою позивачу і запропоновано з 21.12.2016 року до усунення причин та умов, що спричини відсутність роботи, встановити простій для ОСОБА_1 (а.с. 31).

Листом від 20.12.2016 року № 01-19/119 адресованим ОСОБА_1 , та отриманим останнім 20.12.2016 року, у зв`язку з відсутністю роботи та можливості виконання ним попередніх посадових обов`язків, на підставі акту про встановлення простою працівнику режимно-контрольного відділу, позивачу запропоновано перейти до служби адміністративно-господарського забезпечення озеленювачем 3 розряду. (а.с. 32).

Факт вручення ОСОБА_1 , листа від 20.12.2016 року № 01-19/119 також підтверджено актом від 20.12.2016 року, в якому також зазначено, що ОСОБА_1 не надав відповіді про згоду чи незгоду про переведення, термін надання відповіді не визначив. (а.с. 33)

Відповідно до службової записки на ім`я директора філії ОСОБА_9 , яку підписано заступником директора філії з загальних питань ОСОБА_10 , остання у зв`язку з ненаданням ОСОБА_1 відповіді на згоду чи не згоду про його переведення, запропонувала з 23.12.2016 року до усунення причин та умов, які спричинили відсутність роботи, вивести ОСОБА_1 на простій. (а.с. 34)

На підтвердження неодноразового звернення адміністрації підприємства до позивача ОСОБА_1 , з пропозиціями перейти з одного підрозділів філії за запропонованими професіями, відповідачем надані листи адресовані та вручені позивачу у період з 11.01.17 року по 04.04.2019 року (а.с.37-89).

Згідно детального контррозрахунку заробітної плати ОСОБА_1 № 1428 від 06.06.2019 року за періоди з квітня 2016 р. по серпень 2016 р. та з січня 2017 по квітень 2019р., наданого відповідачем, загальна кількість годин простою за цей період складає 4963,67 год., що дорівнює нарахованій заробітній платі за період простою в розмірі 146384,01 грн. з розрахунку 2/3 окладу та 216360,47 грн. за період простою з розрахунку 100% окладу. Різниця між нарахуваннями складає 69976,46 грн. (а.с. 92-94)

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.12 ЦПК України, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до ч.ч. 4,5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або аддміністратвиній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій обставини були встановлені.

Оцінюючи зібрані по справі докази, суд не приймає у якості доказу на підтвердження правильності застосування п. 3.18 Колективного договору при виведенні працівника на простій рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 29.09.2016 року у справі № 174/496/16-ц за позовом ОСОБА_11 до державного підприємства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія», третя особа - первинна профспілка «Свободу Праці» державного підприємства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» про скасування наказу про простій (а.с. 111-114) та рішення від 174/507/16-ц за позовом ОСОБА_3 до державного підприємства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія», третя особа - первинна профспілка «Свободу Праці» державного підприємства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» про скасування наказу про простій (а.с. 115-118), надані відповідачем в яких міститься висновок про те, «що матеріалами вказаних справ підтверджено, що позивачі не надавали письмової відмови від переведення на іншу роботу та не погоджувались письмово на переведення на іншу роботу, отже визначення оплати часу простою працівнику за відсутності його письмової відмови згідно п. 3.18 Колективного договору протирічить вказаному вище положенню, хоча і не протирічить прямо положенням КЗпП України», оскільки ці обставини встановлені судом у правовідносинах, які склалися між сторонами по вказаним справам і не встановлювалися щодо позивача по даній справі.

По цим же підставам суд не приймає у якості доказу на підтвердження факту неправильного застосування п. 3.18 Колективного договору при виведенні працівника на простій рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 29.11.2018 року у справі № 174/612/18 за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» про стягнення заробітної плати (а.с. 102-105) та копію постанови Дніпровського апеляційного суду від 15.03.2019 року (а.с. 106-109), надані представником позивача, відповідно до яких позов задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача недоплачену йому заробітну плату за час простою у аналогічній ситуації.

Статтею 34 КЗпП України, передбачено, що простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб. За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток.

Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що у справах за позовами про оплату простою необхідно виходити як із правил ст.113 КЗпП України, так і з відповідних норм інших актів законодавства, маючи на увазі, зокрема, що оплата часу простою не з вини працівника у розмірі не нижче двох третин тарифної ставки встановленого йому розряду ставиться у залежність від повідомлення ним про початок простою власника або уповноважений ним орган (бригадира, майстра, інших службових осіб) у тому разі, коли не йдеться про простій певного структурного підрозділу чи всього підприємства.

Згідно ст. 5 ЗУ «Про колективні договори і угоди» від 01.07.1993 року за № 3356-X-II, умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод. Забороняється включати до трудових договорів умови, що погіршують становище працівників порівняно з чинним законодавством, колективними договорами та угодами.

Як встановлено в судовому засіданні на філії «ВГМК» АТ «ОГХК» діє Колективний договір на 2015-2016 роки, який є внутрішнім нормативним документом відповідача і його положення є обов`язковими для даного підприємства та працівників філії, та повинні враховуватись судом при вирішені трудового спору.

Як вбачається з абз. 1 п. 3.17 Колективного договору, час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку 100 відсотків тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Вказане положення Колективного договору суттєво покращує становище працівника щодо оплати часу простою і не містить вимоги про обов`язковість попередження працівником власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб про початок простою, тому наявність або відсутність факту простою конкретного працівника не з його вини в даному випадку також не залежить від такого повідомлення.

Якщо простій виник не з вини працівника, то час простою необхідно оплачувати працівникам відповідно до ч. 1 ст. 113 КЗпП України з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

При цьому якщо у колективному договорі передбачено більший розмір оплати у разі простою, то така оплата здійснюється у розмірі, передбаченому колективним договором, оскільки при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

Згідно п. 3.18 Колективного договору, у випадку письмової відмови працівника від його переведення на час простою за основною або іншою професією (посадою), не протипоказаною йому за станом здоров`я в цьому підрозділі чи до іншого, оплачувати час простою в розмірі двох третин тарифної ставки встановленого йому розряду (окладу).

Разом з тим, надані сторонами матеріали не містять письмової відмови позивача від запропонованих йому посад, а надані відповідачем звернення адміністрації підприємства до позивача ОСОБА_1 з пропозиціями перейти з одного підрозділів філії за запропонованими професіями, які отримано позивачем, але на які ним не надано письмової відповіді, на думку суду, не можна вважати письмовою відмовою позивача від запропонованих йому посад, тому визначення оплати часу простою позивачу за відсутності його письмової відмови згідно п. 3.18 Колективного договору у розмірі 2/3 його окладу суперечить вказаному положенню Колективного договору, хоча і не суперечить прямо положенням КЗпП України.

При таких обставинах, суд дійшов висновку, що оплата праці позивача за період з 20.04.2016 року по 09.09.2016 року та за період з 23.12.2016 року по квітень 2019 року проводилася усупереч вимогам колективного договору і відповідачем неправомірно не нараховано та не виплачено ОСОБА_1 1/3 частину заробітної плати за вказаний період, а позиція відповідача не має належного обґрунтування оскільки побудована на його припущеннях та документах, що не відповідають діючим законодавчим актам.

В ч.5 пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Вирішуючи питання про розмір недоплаченої заробітної плати позивачу, суд бере до уваги розрахунок суми заборгованості по заробітній платі, який надано відповідачем та з яким погодився позивач, оскільки даний розрахунок належним чином обґрунтовано і підстави сумніватися у його правильності у суду відсутні, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути недоплачену йому заробітну плату за час простою в період з квітня 2016 року по серпень 2016 року, та за період з січня 2017 по квітень 2019 року в розмірі 55638,35 грн., без утриманням із зазначеної суми податків та інших обов`язкових платежів.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач при подачі позову звільнений від сплати судового збору та позов задоволено, з відповідача слід стягнути на користь держави 768,40 грн. судового збору.

Відповідно до п.п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

На підставі вказаного, рішення суду в частині стягнення недоплаченої 1/3 частини заробітної плати за один місяць, підлягає негайному виконанню.

На підставі ст.ст. 34, 113 КЗпП України, ст. 5 ЗУ «Про колективні договори і угоди» та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 82, 133, 141, 247, 263- 265, 268, 273, 354, 430 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» про стягнення заробітної плати - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» (03035, м. Київ, Солом`янський район, вул.Сурікова, 3, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) недоплачену йому заробітну плату за час простою в період з квітня 2016 року по серпень 2016 року, та за період з січня 2017 по квітень 2019 року в розмірі 55638,35 грн. (п`ятдесят п`ять тисяч шістсот тридцять вісім гривень 35 копійок), без утриманням із зазначеної суми податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» на користь держави 768,40 грн. судового збору.

В решті заявлених вимог - відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення недоплаченої 1/3 частини заробітної плати в межах платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний тест рішення складено 09 липня 2019 року.

Головуючий - суддя: підпис А.А.Борцова