ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2019 року

м. Черкаси

Справа № 705/299/19 Провадження№ 22-ц/793/945/19
Категорія: 304090300

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів :

головуючого: Василенко Л.І.

суддів: Єльцова В.О., Карпенко О.В.

секретаря: Винник І.М.

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач: ОСОБА_1

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 березня 2019 року (ухвалене в приміщенні Уманського міськрайонного суду Черкаської області під головуванням судді Годік Л.С.) у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

17 січня 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 28 квітня 2010 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 30 листопада 2018 року має заборгованість 36 362,58 грн., яка складається з: 1 750,24 грн. - заборгованість за кредитом; 31 404,60 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 000 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1 707,74 грн. - штраф (процентна складова).

На час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «ПриватБанк».

За таких обставин АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 36 362,58 грн. за кредитним договором б/н від 28 квітня 2010 року, яка складається з: 1 750,24 грн. - заборгованість за кредитом; 31 404,60 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 000 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1 707,74 грн. - штраф (процентна складова).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 березня 2019 року в задоволенні позову відмовлено у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Рішення суду мотивоване тим, що на підставі досліджених доказів суд вважає, що відповідач дійсно має борг перед банком за кредитним договором, однак у позові АТ КБ «ПриватБанк» необхідно відмовити у зв`язку з пропуском банком строку позовної давності.

Суд першої інстанції вказав, що пропущення строку позовної давності вбачається згідно того, що платіжним дорученням №14213В101724097DEIH від 13 грудня 2014 року заборгованість по кредитному договору в розмірі 122,87 грн. була сплачена в повному обсязі, та 13 грудня 2014 року відповідачем були внесені кошти на рахунок АТ КБ «ПриватБанк» за погашення кредиту в сумі 1 654,21 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 02 травня 2019 року, АТ КБ «ПриватБанк» вважаючи, що оскаржуване рішення є незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального і процесуального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та за невідповідності висновків суду обставинам справи, просило суд скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 березня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити у повному обсязі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що банком пропущено строки позовної давності, оскільки згідно з довідкою про карти клієнта видані за договором, основною картою за договором є карта за № НОМЕР_1 , яка була надана клієнту при укладенні договору. В подальшому карта була неодноразово перевипущена на вимогу клієнта за номерами - НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 остання з них мала термін дії до липня 2016 року, тобто до 31 липня 2016 року.

Скаржник зазначає, що під перевипущенням картки розуміється випуск та приєднання картки з новим строком дії до раніше відкритого клієнту карткового рахунку, а тому вся сума заборгованості за кредитним лімітом буде відображатися та враховуватися в тому числі і на перевипущеній картці. Про факт отримання кредитної картки № НОМЕР_4 також свідчить надана банком виписка по рахунку клієнта, з якої вбачається, що відповідач користувалась вказаною карткою, знімала кошти з банкоматів, здійснювала оплату в магазинах, вказані операції є неможливими без фізичного пред`явлення кредитної картки, окрім того, відповідач не заперечував факт користування карткою.

Скаржник вказує, що перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки, тобто з 31.07.2016 року, а банком подано позовну заяву до суду у 2018 році, тобто в межах строку позовної давності.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 27 травня 2019 року апеляційну скаргу було залишено без руху.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 18 червня 2019 року задоволено заяву АТ КБ`ПриватБанк» про поновлення строку на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження у даній справі.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 02 липня 2019 року розгляд апеляційної скарги призначено у порядку письмового провадження на 11 липня 2019 року на 09:00 год.

Фактичні обставини справи

28 квітня 2010 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківський послуг у ПриватБанку, чим підтвердила отримання нею платіжної картки кредитка «Універсальна» із зазначеним кредитним лімітом 1 000 грн. (а.с. 8). Того ж дня ОСОБА_1 підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» (а.с. 9).

На обґрунтування фактичної суми заборгованості ОСОБА_1 , позивачем по справі АТ КБ «ПриватБанк» надано суду виписку по рахунку в період з 01 квітня 2010 року по 25 лютого 2019 року (а.с. 64-66).

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду Черкаської області

Відповідно до пункту 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц від 18.05.2018).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 28 квітня 2010 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківський послуг у ПриватБанку, чим підтвердила отримання нею платіжної картки кредитка «Універсальна».

АТ КБ «ПриватБанк» наданою довідкою у суд першої інстанції від 25 лютого 2019 року № 30.1.0.0/2-20181227РВ повідомлено, що клієнт ОСОБА_1 згідно кредитного договору №б/н від 28 квітня 2010 року отримав картки № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 остання з них мала термін дії до липня 2016 року (а.с. 68).

На обґрунтування фактичної суми заборгованості ОСОБА_1 , позивачем по справі АТ КБ «ПриватБанк» надано суду виписку по рахунку в період з 01 квітня 2010 року по 25 лютого 2019 року (а.с. 64-66).

З наданого розрахунку вбачається, що за платіжною карткою № НОМЕР_4 останній платіж був здійснений 13 грудня 2014 року шляхом поповнення картки в терміналі самообслуговування на суму 2,79 грн. (а.с. 64).

За платіжною карткою НОМЕР_3 останню операція по рахунку здійснено 22 серпня 2012 року шляхом видачі грошових коштів через банкомат на суму 400 грн. (а.с. 64 зворот).

За платіжною карткою № НОМЕР_1 останній платіж був здійснений 07 червня 2011 року шляхом поповнення картки на суму 321 грн. (а.с. 64).

Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення вказав, що у грудні 2014 року відповідач ОСОБА_1 звернулася до банку з проханням зробити реструктуризацію по кредиту, у зв`язку з чим, згідно генеральної домовленості про реструктуризацію заборгованості підписаною ОСОБА_1 та банком 13 грудня 2014 року, заборгованість по кредитному договору складала 122,87 грн. Було зменшено розмір заборгованості, яка виникла в період з дати отримання кредиту, а саме: відсотки на 00,00 грн.; комісію на 00,00 грн.; пеню на 513,56 грн. та штраф на 548,20 грн. Згідно платіжного доручення № 14213В101724097DEIH від 13 грудня 2014 року заборгованість по кредитному договору в розмірі 122,87 грн. була сплачена в повному обсязі, та 13 грудня 2014 року відповідачем були внесенні кошти на рахунок АТ КБ «Приватбанк» за погашення кредиту в сумі 1 654,21 грн.

З даних мотивів, за наявності заяви відповідача щодо застосування строку позовної давності, суд вважав пропущеним строк позовної давності.

Однак, колегія суддів апеляційного суду вважає дані висновки такими, що не відповідають матеріалам справи, оскільки з генеральної домовленості про реструктуризацію заборгованості підписаної ОСОБА_1 та банком 13 грудня 2014 року вбачається, що вона стосується кредитного договору №CS09R313511646 від 30 квітня 2013 року, а спір який розглядається судом стосується кредитного договору №б/н від 28 квітня 2010 року (а.с. 54).

Крім того, судом першої інстанції в обґрунтування доводів сторін взято платіжне доручення № 14213В101724097DEIH від 13 грудня 2014 року відповідно до якого ОСОБА_1 внесла на рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк» 122,87 грн. та квитанцію від 13 грудня 2014 року, з якої вбачається, що відповідачем були внесенні кошти на рахунок АТ КБ «Приватбанк» за погашення кредиту в сумі 1 654,21 грн.

Однак, вказані суми не відображені в розрахунку наданому АТ КБ «ПриватБанк» стосовно рахунку ОСОБА_1 (а.с. 64-66), тому суд першої інстанції безпідставно визнав вказані суми як такі, що погашали кредитну заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №б/н від 28 квітня 2010 року.

Доводи скаржника про те, що перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки, тобто з 31 липня 2016 року, а банком подано позовну заяву до суду у 2018 році, тобто в межах строку позовної давності не підтверджені належним чином.

З матеріалів справи вбачається, що банком не надано суду підтверджуючих документів про те, що строк дії останньої перевипущеної картки був до липня 2016 року.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Представником ОСОБА_1 - адвокатом Івановим А.А. у відзиві на позовну заяву, отриманого судом 14 лютого 2019 року, було заявлено про застосування строку позовної давності (а.с. 51-53).

Останній платіж за рахунком ОСОБА_1 було здійснено 13 грудня 2014 року шляхом поповнення картки в терміналі самообслуговування на суму 2,79 грн. (а.с. 64).

Відмітка суду першої інстанції підтверджує, що датою подачі позову АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості є 17 січня 2019 року (а.с. 2).

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі ст. 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такі правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду у справі № 438/489/16-ц від 04 липня 2018 року та Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 03 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.

З матеріалів справи вбачається, що після здійснення ОСОБА_1 останньої операції 13 грудня 2014 року далі відбувались операції лише з нарахування банком відсотків за користування кредитом, відсотків за прострочення кредиту та штрафів.

За встановлених обставин, з урахуванням поданої заяви про застосування строків позовної давності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про пропущення АТ КБ «ПриватБанк» строку позовної давності при пред`явленні позову про стягнення заборгованості та про наявність підстав щодо його застосування, проте вираховує його з останньої кредитної операції здійсненої відповідачем 13 грудня 2014 року.

Інших підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції скаржником не наведено.

Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 2 , 4 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подавати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаних доказів.

Відповідно до принципу диспозитивності (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 49 ЦПК України).

Виходячи з викладеного та враховуючи, що норми матеріального та процесуального права судом встановлені правильно, як і в цілому обставини справи, проте висновки суду викладені в рішенні в частині врахування судом реструктуризації по кредиту не відповідають обставинам справи, а тому відповідно до ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині підстав обґрунтування відмови в позові задоволення позову.

Підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Змінити рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 березня 2019 року в частині підстав обґрунтування відмови у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В решті рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Текст постанови складено 11 липня 2019 року.

Головуючий Л.І. Василенко

Судді: В.О.Єльцов

О.В. Карпенко