Справа № 211/7227/14-ц
Провадження № 2/211/9/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12 липня 2019 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді : Ткаченко С.В.

при секретарі : Польчик Л.В.

за участі :

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 .

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4

третьої особи ОСОБА_5

за відсутності позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_5 про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, суд, -

В С Т А Н О В И В:

19.11.2014 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

В ході розгляду справи представник ОСОБА_2 неодноразово уточнював позовні вимоги поступово збільшуючи їх обсяг , а саме 20.02.2015 року та 02.10.2015 року. Ухвалою суду від 13.07.2017 року позовну заяву про збільшення позовних вимог залишено без руху для усунення недоліків, зокрема з підстав не сплаченого судового збору за весь обсяг збільшених позовних вимог. Представник ОСОБА_2 зазначив, що якщо не сплачено судовий збір за збільшеними позовними вимогами, позовна заява залишається без руху та у випадку не сплати судового збору суд розглядає первісні вимоги та він не відмовляється від первісних вимог. 29.11.2018 року ухвалою суду позовну заяву зі збільшеними позовними вимогами повернуто представнику ОСОБА_2

17.12.2018 року представник ОСОБА_2 звернувся з заявою якою просив продовжити розгляд справи за первинними позовними вимогами.

З урахуванням зміни прізвища позивача з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 » та описки прізвища відповідача « ОСОБА_3 », в той час, як правильне прізвище « ОСОБА_3 », представник ОСОБА_2 звернувся з уточненою позовною заявою яка за змістом та вимогами є аналогічною первісній позовній заяві від 19.11.2014 року.

Таким чином беручи до уваги заяву представника ОСОБА_2 від 17.12.2018 року, суд розглядає лише ті вимоги що зазначені у первинному позові від 19.11.2014 року з урахуванням зміни прізвища позивача та уточнення прізвища відповідача. Так представник ОСОБА_2 в обґрунтування позову зазначив, що ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після смерті бабусі ОСОБА_13 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя померлій ОСОБА_13 належала однокімнатна квартира розташована за адресою: АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_13 склала заповіт на ім`я ОСОБА_1

09.11.2013 року нотаріусом ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 було відмовлено, оскільки вказана квартира станом на 31.12.2012 року за померлою ОСОБА_13 не зареєстрована.

За інформацією Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу, стало відомо, що ОСОБА_5 зверталася до суду з позовом до ОСОБА_13 про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю, та 27.12.2011 року винесено рішення, яким позов ОСОБА_5 задоволено у повному обсязі, та визнано в порядку набувальної давності право власності на квартиру № 31 загальною площею 31,4 м.кв., житловою - 17,7 м.кв., в будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.09.2014 року вказане рішення суду від 27.12.2011 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у позові ОСОБА_5 відмовлено.

Вважає, що ОСОБА_1 прийняла спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до Четвертої криворізької державної нотаріальної контори, а оскільки майно вибуло з володіння ОСОБА_13 поза її волею що було встановлено апеляційним судом, а відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, то право витребування майна від добросовісного набувача виникло у ОСОБА_1 яка набула право на звернення до суду за захистом своїх порушених прав. Просить витребувати від ОСОБА_3 нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 та скасувати державну реєстрацію права власності на дану квартиру. Визнати право власності за ОСОБА_1 на зазначену квартиру в порядку спадкування після смерті ОСОБА_13 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнути судові витрати по сплаті судового збору.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі покладаючись на обставини викладені у позовній заяві, просив їх задовольнити. В подальшому надав заяву, про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, на заявлених первинних вимогах наполягає в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог, просили в їх задоволенні відмовити. В подальшому представник ОСОБА_4 надала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності відповідача ОСОБА_3 , у задоволенні позову просить відмовити.

У судовому засіданні третя особа ОСОБА_5 позовні вимоги не визнала та у задоволенні просила відмовити.

15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від03.10.2017, яким ЦПК України викладеного в новій реакції.

У відповідності до п.9 п.1 Розділу ХІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України.

Вислухавши сторони, свідка, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_13 . За життя ОСОБА_13 на підставі договору купівлі продажу від 13.11.1992 року належала однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 17,7 м.кв., загальною площею 31,4 м.кв. За наявною у матеріалах справи копією спадкової справи № 436/2012 (а.с.81-111), після смерті ОСОБА_13 про прийняття спадщини померлої заявила онука ОСОБА_1 (позивач по справі). За життя 29 січня 1993 року ОСОБА_13 склала заповіт, яким на випадок своєї смерті належну їй квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , заповіла ОСОБА_1 . Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 07.06.2012 року яке набрало законної сили 19.06.2012 року ОСОБА_1 визначено додатковий строк для подачі заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_13

09 листопада 2013 року державний нотаріус Четвертої криворізької державної нотаріальної контори відмовила позивачу у видачі спадщини за заповітом на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_13 , оскільки згідно довідки від 27.02.2013 року № 124495 КП Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» дане нерухоме майно станом на 31.12.2012 року за померлою ОСОБА_13 не зареєстроване.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.12.2011 року, за ОСОБА_5 в порядку набувальної давності визнано право власності на вказану спірну квартиру.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.09.2014 року рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 27.12.2011 року скасовано, в задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 10.04.2012 року посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Мазепою Н.М., зареєстровано в реєстрі за № 922, вказана квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 була продана ОСОБА_3 , (а.с. 26).

З довідки КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» № 137836 від 23.01.2015 року вбачається, що станом на 31.12.2012 року право власності на спірну квартиру зареєстровано в КП ДОР «Криворізьке БТІ» в реєстровій книзі № 33КВ-137, номер запису: 10547 на ім`я ОСОБА_3 на підставі вказаного договору купівлі - продажу (а.с. 25).

Тобто, внаслідок зазначеного позивач, як спадкоємець після померлої ОСОБА_13 була позбавлена спадкового майна.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 , пояснила, що є матір`ю ОСОБА_5 Про існування заповіту вона не знала, більше десяти років ніхто з приводу спірної квартири претензій не заявляв. У розмові з ОСОБА_1 коли помер свекор який раніше мешкав з ОСОБА_13 40 років, тобто приємний дід ОСОБА_1 , остання інтересу до квартири не виявляла, на той час знаходилася у Ізраїлі та до м. Кривий Ріг приїжджати не захотіла. Додатково зазначила, що про пред`явлення позову до ОСОБА_3 дізналася у березні 2015 року від ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч.2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку встановлених законом (ч.ч. 1, 2ст. 321 ЦК України).

Згідно ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.

В Узагальненнях Верховного Суду України «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (зазначено, що «на відміну від норм ч. 1 ст. 216 ЦК норми гл. 29 ЦК є спеціальними. У них закріплено основні способи захисту права власності, що можуть застосовуватися власником майна, зокрема з метою повернення майна в натурі, переданого за недійсним правочином (наприклад, віндикація).

Стаття 330 ЦК чітко розмежовує випадки, в яких належним способом захисту порушеного права є визнання правочину недійсним та застосування наслідків його недійсності, від випадків, коли має заявлятися позов про витребування майна з чужого незаконного володіння. Якщо майно передане власником за правочином, який є нікчемним або оспорюваним, то позов про визнання правочину недійсним та (або) про застосування наслідків недійсності правочину має пред`являтися тоді, коли майно залишається у набувача. Тобто, якщо вчинений один правочин і повернути майно можна шляхом застосування реституції, то ефективним способом захисту буде визнання правочину недійсним. Якщо ж набувач, який набув майно за недійсним правочином, надалі відчужив таке майно іншій особі, потрібно звертатися з віндикаційним позовом. Якщо після укладення недійсного правочину було укладено ще декілька, то вбачається правильним визнавати недійсними не всі правочини, а лише перший і заявляти позов про витребування майна в останнього набувача. Проте в цьому випадку немає перешкод для задоволення лише віндикаційного позову, оскільки право на витребування майна з чужого володіння не потребує визнання недійсним правочину, за яким майно вибуло від законного власника, воно лише обмежене добросовісністю набувача і зберігається за власником за умови, якщо майно вибуває з володіння власника поза його волею, що й повинно бути доведено в суді. Застосування реституції та повернення майна за недійсним правочином, враховуючи положення ст. 216 ЦК, є можливим тоді, коли предметом спору є правочин за участю власника і першого покупця (набувача).»

Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави (глава 83 ЦК України) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

За умовами ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 цього Закону у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Враховуючи, що суду не надано доказів відмови спадкоємця ОСОБА_1 від права на спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_13 з огляду на положення ч. 3 ст. 1268 ЦК України, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 вважається такою, що прийняла спадщину після смерті її бабусі ОСОБА_13 .

Також у пункті 26 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз`яснено, що відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України.

Оскільки відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК України, переходить до спадкоємців власника.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 року № 6-117 цс 12 та у постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року у справі №202/11730/14-ц з подібними правовідносинами.

Як вже вище зазначалося , що відповідно до договору купівлі-продажу від 10.04.2012 року вказана квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , продана ОСОБА_3

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 27.12.2011 року визнано за ОСОБА_5 право власності на дану спірну квартиру.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.09.2014 року рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 27.12.2011 року скасовано, в задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

Таким чином враховуючи скасування рішенням апеляційного суду від 09.09.2014 року права власності ОСОБА_5 в порядку набувальної давності на спірну квартиру, ОСОБА_5 не мала права відчужувати спірну квартиру.

Крім того, спадкоємцем цієї квартири є позивач у справі, як спадкоємець померлої ОСОБА_13 за заповітом, яка в визначений судом додатковий строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_13 та від прийняття спадщини не відмовлялась .

Оскільки спірна квартира вибула з права власності спадкоємця ОСОБА_1 поза її волею на підставі договору купівлі - продажу, укладеного особою, яка не мала права її відчужувати, ОСОБА_1 має право на витребування вказаної квартири у добросовісного набувача, а саме у ОСОБА_3 .

Враховуючи вищевикладене,суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Судові витрати належить розподілити відповідно до ст.141 ЦПК України враховуючи обставини справи та зміст позовних вимог.

Таким чином, із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 440,89 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-81, 141, 258-259, 264-265, 354-355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_5 про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, задовольнити.

Витребувати від ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , нерухоме майно розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 17,7 м.кв., загальною площею 31,4 м.кв., в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_13 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 , судовий збір у розмірі 440 (чотириста сорок) грн. 89 коп.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення.

Суддя: С. В. Ткаченко