Справа № 305/1480/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 червня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Кожух О.А. та Собослоя Г.Г.,

з участю секретаря Балаж Н.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рахівського районного суду від 25 жовтня 2018 року (у складі судді Тулика І.І.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом у серпні 2018 р.

Просила ухвалити рішення, яким розірвати шлюб укладений між сторонами по справі, зареєстрований Рахівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області 20 вересня 2003 р. за актовим записом №83. Після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище ОСОБА_3 .

На обґрунтування позовних вимог указала, що 20.09.2003 р. між сторонами було укладено шлюб. Під час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Унаслідок взаємного непорозумінняспільного життя у сторін не склалося. Сторони не проживають разом із липня 2011 р. і шлюб, укладений між сторонами, існує лише формально.

Рішенням Рахівського районного суду від 25 жовтня 2018 р. позов задоволено: шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , зареєстрований Рахівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області 20 вересня 2003 р. за актовим записом №83 розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 залишено шлюбне прізвище ОСОБА_3 .

ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і ухвалити нове, вживши при цьому заходи щодо примирення сторін і збереження сім`ї шляхом зупинення провадження у справі та визначення строку для примирення 6 місяців, врахувавши право відповідача визначити місце проживання дітей і особисто брати участь у їх вихованні. Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення і неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Узагальнені доводи заперечення зводяться до наступного:

-суд першої інстанції формально поставився до вирішення справи, не з`ясував і не врахував, що донька сторін по справі є дитиною-інвалідом;

-суд першої інстанції усунувся від вирішення питання щодо місця проживання дітей і не надав відповідачу можливості взяти участь у вирішенні цього питання;

-судом першої інстанції не було враховано, що відповідач не давав згоди на розірвання шлюбу, при цьому не вжив заходів щодо примирення сторін і не забезпечив участь обох сторін у судовому засіданні.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Суд виходив із обґрунтованості позовних вимог.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції через його відповідність повно з`ясованим обставинам справи, нормам матеріального права та належно оціненим доказам.

Із матеріалів справи видно, що між сторонами, 20 вересня 2003 р. було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.7). У шлюбі народилося двоє дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_2 (а.с.5) та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 (а.с.6).

Згідно з положеннями ст.ст. 105 ч.3, 110ч.1, 111, 112 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства; з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя; постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Законом закріплено право подружжя на припинення шлюбу шляхом його розірвання у будь-який момент існування шлюбу. Існують випадки, коли рішення щодо розірвання шлюбу позитивно сприймається лише одним із подружжя у той час, як інший прагне зберегти шлюбні відносини та сім`ю. Відсутність вільної згоди на розірвання шлюбу іншим з подружжя не є перепоною. В Україні регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння. Встановивши право одного з подружжя на пред`явлення позову про розірвання шлюбу, держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу.

У суді першої інстанції позивач подала заявув якій просила розглядати справу у її відсутності. Позовні вимоги просила задовольнити (а.с.14).

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідач підтвердив, що позивач не бажає примирятися і зберегти шлюбні та сімейні відносини.

Із огляду на категоричне небажання позивача примирятися, і те, що відповідач самостійно, без ухвали суду, вживав заходи для примирення із дружиною, колегія суддів вважає, що шлюб розірвано цілком правомірно, а судом першої інстанції правильно встановлено всі обставини справи та належні до застосування норми матеріального права.

В основному доводи апеляційної скарги зводяться до визначення місця проживання дітей та участі відповідача у вихованні своїх дітей.

Однак, такі не заслуговують на увагу як недоречні для суті спірних правовідносин і суперечні нормам процесуального права.

Так, відповідно до ч.ч.1,6 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Отже, вимоги, що стосуються визначення місця проживання дітей та участі батьків у вихованні своїх дітей не були підставою і предметом позову, а тому не можуть розглядатися судом апеляційної інстанції і братися до уваги у контексті спірних правовідносин. У даному випадку мова йде лише про наявність підстав для розірвання шлюбу між сторонами.

Відповідач наділений правом звернутися до суду за захистом свого порушеного права в порядку ст.16 ЦК Українив самостійному провадженні.

Апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав, передбачених ст. 376 ЦПК України, для скасування судового рішення. Відповідач належними та допустимими доказами не довів суду наявність можливостей для збереження шлюбних відносин.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права. Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції, не встановлено.

Керуючисьст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України ,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 2.Рішення Рахівського районного суду від 25 жовтня 2018 року залишити без змін. 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 4.Повне судове рішення складено 05 липня 2019 року.

Судді: