Справа №204/8781/18
Провадження №2/204/76/19
РІШЕННЯ

іменем України

15 липня 2019 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючий суддя Книш А.В.,

секретар судового засідання Окунська М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Третя дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача в якій просила визнати за нею право власності на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що складається із: житловий будинок 1982 року побудови (літера А-1) загальною площею 138,8 кв.м., житловою 69,3 кв.м., літня кухня (літера Б) площею 57,8 кв.м., вхід у підвал (літера В) площею 3,2 кв.м., вбиральня (літера Г) площею 1,2 кв.м, навіс (літера Д) площею 15,2 кв.м. в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_3 . В обґрунтування позову зазначила, що її померлим чоловіком ОСОБА_3 у 1970 році було побудовано вказане домоволодіння. Постановою державного нотаріуса позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначене домоволодіння у зв`язку із тим, що нею не надано правовстановлюючого документу про право власності за померлим. Зазначила, що земельна ділянка, на якій знаходиться спірне майно відводилася батькові спадкодавця ОСОБА_4 на підставі протоколу №25 засідання Виконавчого комітету Дніпропетровської районної ради депутатів трудящих від 07 листопада 1955 року для індивідуального будівництва житлового будинку. Відповідно до документів, на які посилається позивач, спірне майно, на її думку, вже існувало у 1979 році та спадкодавець за час життя фактично набув права власності на збудований будинок. Необхідності прийняття його у експлуатацію на той час не було визначено законодавством. Тому вважає, що побудоване в 1982 році домоволодіння не є самочинним будівництвом та не підлягає введенню в експлуатацію, а тому входить до спадкової маси, а отже право власності на нього повинно перейти в порядку спадкування за законом спадкоємцю.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2018 року відкрито провадження по справі за даною позовною заявою за правилами загального позовного провадження.

Позивач у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про визнання позову відповідачем у повному обсязі, не заперечує проти задоволення позовних вимог та просить розглядати справу за його відсутності.

Представник третьої особи Третьої дніпровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, до початку судового засідання представник надав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини.

Позивач та її чоловік ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьками відповідача (т.1 а.с.15,18,84,117-119).

Батькові ОСОБА_3 ОСОБА_4 , на підставі протоколу №25 засідання Виконавчого комітету Дніпропетровської районної ради депутатів трудящих від 07 листопада 1955 року виділялася земельна ділянка під індивідуальне будівництво за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.19, 40).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.2 а.с.35).

24 червня 2008 року ОСОБА_3 звернувся до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , а саме на житловий будинок АДРЕСА_2 господарчими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , та того ж дня йому було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на вказане домоволодіння (т.2 а.с.33-43).

Відповідно до копії інвентаризаційної справи домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 25 січня 1985 року складається із: житловий будинок (літера А-1) площею 102,9 кв.м., з яких житлова площа 69,3 кв.м., підвалу під А-1 загальною площею 138,8 кв.м., літня кухня (літера Б) площею 57,8 кв.м., вхід у підвал (літера В) площею 3,2 кв.м., вбиральня (літера Г) площею 1,2 кв.м., водоколонка №1, подп.стінка №2, мостіння І. Житловий будинок (літера А-1) площею 102,9 кв.м., з яких житлова площа 69,3 кв.м., в свою чергу складався з сіней, загальною площею 9,0 кв.м., кухні, загальною площею 24,6 кв.м., житлової кімнати загальною площею 13,8 кв.м., житлової кімнати загальною площею 31,3 кв.м., житлової кімнати загальною площею 12,2 кв.м., житлової кімнати загальною площею 12,0 кв.м. (т.1 а.с.136-140, 236-237).

З копії оціночного акту на будинок АДРЕСА_1 вбачається, що станом на 20 жовтня 1987 рік домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , складалося із: житловий будинок, площею 90 кв.м., підвал (літ.Б) загальною площею 90 кв.м. (т.1 а.с.203).

Згідно технічного паспорту, який виготовлений станом на 2017 рік, домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , складається із: житловий будинок 1982 року побудови (літера А-1) площею 173 кв.м., літня кухня (літера Б) площею 57,8 кв.м., вхід у підвал (літера В) площею 3,2 кв.м., вбиральня (літера Г) площею 1,2 кв.м. Крім того, житловий будинок (літера А-1) додатково має сарай І, загальною площею 16,9 кв.м., котельню ІІ, загальною площею 10,5 кв.м., комору ІІІ, загальною площею 6,0 кв.м., та сходи ІV загальною площею 2,5 кв.м. (т.1 а.с.29-36).

В довідці, складеної інженером з ІНМ 30 травня 2017 року, зазначено, що житловий будинок (літ.А-1), побудованого у 1982 році, літня кухня (літ.Б) не належать до самочинного будівництва та не підлягають введенню в експлуатацію (т.1 а.с.39).

Актом від 16 травня 2017 року мешканці будинків АДРЕСА_4 та АДРЕСА_1 підтвердили, що позивач та відповідач дійсно мешкають за адресою: АДРЕСА_1 , з 1979 року (т.1 а.с.38).

Станом на дату смерті разом із ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_3 , були зареєстровані, зокрема, позивач та відповідач (т.1 а.с.86).

З матеріалів спадкової справи 211/2017 рік до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 вбачається, що позивач та відповідач 07 квітня 2017 року звернулися до державного нотаріусу Третьої дніпровської державної нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (т.1 а.с.77-79).

05 травня 2017 року позивач та відповідач знову звернулися до державного нотаріусу Третьої дніпровської державної нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.135,142).

05 травня 2017 року постановами державного нотаріусу Третьої дніпровської державної нотаріальної контори позивачу та відповідачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки ними не надано документ, що посвідчує право власності за спадкодавцем на вказаний житловий будинок (т.1 а.с.28,141,143).

Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги судом не може бути взято до уваги твердження позивача, що домоволодіння не є самочинним будівництвом з огляду на наступне.

Відповідно до копії інвентаризаційної справи домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 25 січня 1985 року складається із:

-житловий будинок (літера А-1) площею 102,9 кв.м., з яких житлова площа 69,3 кв.м.;

-підвал під А-1 загальною площею 138,8 кв.м.;

-літня кухня (літера Б) площею 57,8 кв.м.;

-вхід у підвал (літера В) площею 3,2 кв.м.;

-вбиральня (літера Г);

-водоколонка №1, подп.стінка №2, мостіння І.

Житловий будинок (літера А-1) площею 102,9 кв.м., з яких житлова площа 69,3 кв.м., в свою чергу складався з сіней, загальною площею 9,0 кв.м., кухні, загальною площею 24,6 кв.м., житлової кімнати загальною площею 13,8 кв.м., житлової кімнати загальною площею 31,3 кв.м., житлової кімнати загальною площею 12,2 кв.м., житлової кімнати загальною площею 12,0 кв.м. (т.1 а.с.136-140, 236-237).

Згідно технічного паспорту, який виготовлений станом на 2017 рік, домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , складається із:

-житловий будинок 1982 року побудови (літера А-1) площею 173 кв.м.;

-літня кухня (літера Б) площею 57,8 кв.м.;

-вхід у підвал (літера В) площею 3,2 кв.м.;

-вбиральня (літера Г) площею 1,2 кв.м.

Крім того, житловий будинок (літера А-1) додатково має сарай І, загальною площею 16,9 кв.м., котельню ІІ, загальною площею 10,5 кв.м., комору ІІІ, загальною площею 6,0 кв.м., та сходи ІV загальною площею 2,5 кв.м. (т.1 а.с.29-36).

Отже, у вказаному домоволодінні після 1985 року було змінено площу житлового будинку (літ.А-1), вбачається відсутність підвалу під А-1, загальною площею 138,8 кв.м. та наявність сараю І, загальною площею 16,9 кв.м., котельні ІІ, загальною площею 10,5 кв.м., комори ІІІ, загальною площею 6,0 кв.м., та сходів ІV загальною площею 2,5 кв.м.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2018 року, в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , територіальної громади м. Дніпро в особі Дніпровської міської ради, треті особи Третя дніпровська державна нотаріальна контора, Відділ реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання права власності на домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , за набувальною давністю відмовлено (а.с.171-173).

Зазначеним рішенням суду встановлено, що позивач, яка є спадкоємцем після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 , ніколи не володіла спірним майном, а спадкодавець володів цим майном безпідставно та неправомірно, оскільки не було оформлено право власності на нерухоме майно.

Частиною 5 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи.

Позивачем докази на підтвердження прийняття державною комісією збудованого ОСОБА_3 житлового будинку в експлуатацію та затвердження відповідного акту державної комісії виконавчим комітетом місцевої ради суду не надані.

Оскільки житловий будинок не був прийнятий в експлуатацію, померлий чоловік позивача ОСОБА_3 не набув на нього права власності (виходячи з того, що виникнення права власності пов`язане саме з фактом прийняття будинку в експлуатацію, а не реєстрації права власності) і таке право не може бути успадковане позивачем.

Крім цього, суд враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-130цс13 від 04 грудня 2013 року, згідно якого у розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а і об`єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Як вже було зазначено, судом встановлено, що після завершення будівництва житлового будинку в 1985 році в подальшому без одержання дозволу органів місцевого самоврядування та місцевих органів виконавчої влади, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, станом на 2017 рік всередині житлового будинку А-1 було зроблено перепланування та збільшена його площа, вбачається відсутність підвалу під А-1, загальною площею 138,8 кв.м. та наявність сараю І, загальною площею 16,9 кв.м., котельні ІІ, загальною площею 10,5 кв.м., комори ІІІ, загальною площею 6,0 кв.м., та сходів ІV загальною площею 2,5 кв.м.

Порівнюючи технічні паспорти на спірне житлове приміщення станом на 25 січня 1985 року та станом на 2017 року встановлено, що житлова площа житлового будинку (літ.А-1) з 1985 року збільшилася з 102,9 кв.м. до 173 кв.м.

Надана позивачем довідка складена інженером з ІНМ від 30 травня 2017 року, в якій зазначено, що спірний житловий будинок (літ.А-1), побудований у 1982 році, літня кухня (літ.Б) не належать до самочинного будівництва та не підлягають введенню в експлуатацію, судом до уваги не приймаються, оскільки такі обставини спростовуються дослідженими в судовому засіданні технічними паспортами, встановленням факту збільшення спірного домоволодіння.

Внаслідок наведеного, житловий будинок та домоволодіння в цілому втратили тотожність з тим, на яке виникло б право власності у померлого ОСОБА_3 при введенні житлового будинку в експлуатацію, отже домоволодіння набуло статусу самочинного будівництва.

Як розтлумачив Пленум Верховного Суду України в абз. 1 п. 7 Постанови «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

За наведених обставин, позивач має право на спадкування будівельних матеріалів, використаних в процесі самочинного будівництва, а також визначені майнові права, які ОСОБА_3 мав на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку позивач повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на зазначене нерухоме майно (введення в експлуатацію тощо).

На підставі викладеного, а також враховуючи, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2018 року встановлено, що спадкодавець володів спірним майном безпідставно та неправомірно, позовні вимоги ОСОБА_1 у визначених нею межах задоволенню не підлягають, що не перешкоджає позивачеві звернутися до суду за захистом свого права із застосуванням належного способу захисту.

Отже, враховуючи, що чинним законодавством не передбачено визнання права власності за позивачем у заявлений нею спосіб, суд вважає за необхідне не прийняти визнання позову відповідачем у справі.

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 264 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Третя дніпровська державна нотаріальна контора (місце знаходження: м. Дніпро, вул. Робоча, буд. 22-А, ідентифікаційний код 02890950 ) про визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: