Справа № 274/3541/18
Провадження № 2/0274/592/19
Рішення

Іменем України

09.07.2019 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Вдовиченко Т.М., з участю секретаря судового засідання Рудич М.О., сторін, представника відповідача Омельчука І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бердичева Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом та про вселення у квартиру, -

В с т а н о в и в :

В липні 2018 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_2 ,. 2006 р.н., звернулася до суду із зазначеним позовом, згідно якого просить суд зобов"язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні його власністю - квартирами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 шляхом знесення перегородки у приміщенні загального користування ІІІ. Вселити малолітнього ОСОБА_2 та її ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_3 .

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що в період з 07.10.2006 року по 19.01.2017 року вона перебувала у шлюбних відносинах з відповідачем, під час яких в них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 . Вказує, що фактично ще до реєстрації шлюбу вони з відповідачем вже проживали як чоловік та жінка однією сім"єю. 09.08.2006 року вона та відповідач придбали, та оформили на ім"я відповідача однокімнатну квартиру АДРЕСА_4 . 23.04.2010 року під час їхнього спільного проживання вже в зареєстрованому шлюбі вони придбали однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , яку зареєстрували також на ім"я відповідача. Дані квартири знаходяться поруч одна з одною і вони мали намір їх перепланувати та об"єднати в одну квартиру. 20.09.2012 року за їх з відповідачем взаємною згодою обидві квартири були подаровані їхньому малолітньому сину ОСОБА_5 , якого вона представляла як законний представник. В подальшому, коли їхні з відповідачем стосунки погіршилися настільки, що вони вже не могли проживати спільно як подружжя, відповідач створив їй та дитині неможливі умови спільного проживання та фактично вигнав її та дитину з обох квартир. На даний час на житловій площі, яка належить їх з відповідачем малолітньому сину, проживає нова дружина відповідача та його рідня, вони ж з дитиною змушені винаймати житло. Крім того, відповідач без будь - якої згоди з нею, як законним представником власника квартири, самовільно, без будь-яких дозвільних документів, збудував стіну - перегородку у коридорі загального користування та поставив двері, таким чином він відокремив від загального коридору вхід до квартир АДРЕСА_5 7 та АДРЕСА_6 , зробивши для обох квартир спільний коридор з окремим входом.

Зазначає, що вони із сином зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 , однак доступу до житла не мають, кожний раз, коли вона приходить до квартири відповідач не допускає її, або ж не відчиняє двері. Внаслідок протиправних дій відповідача вона вимушена була звертатися до Бердичівського ВП.

05.09.2018 року відповідач надав відзив на позовну заяву, згідно якого вказав, що просить суд відмовити ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог за їх необґрунтованістю. Своє заперечення проти позову обґрунтовує тим, що договори дарування, які були укладені 20.09.2012 року між ним та його малолітнім сином, від імені якого діяла позивачка , не мали наміру створення юридичних наслідків, оскільки таке переоформлення власності було викликано наявністю у нього боргових зобов"язань по кредиту перед АТ " Райффайзен Банк Аваль" та можливого арешту майна. Після оформлення договорів дарування він залишився проживати в квартирі АДРЕСА_4 та сплачувати комунальні послуги за її утримання. Зазначає, що в 2016 року позивачка за власним бажанням , не повідомивши його, забрала свої речі та речі їх сина ОСОБА_6 , і виїхала з квартири АДРЕСА_3 . Він неодноразово звертався до позивачки з пропозицією вирішити питання щодо житла мирним шляхом, однак ніяких позитивних наслідків це не принесло.

Вказує, що він був змушений збудувати тимчасову перегородку для того, щоб у квартирах трималося тепло, а звернутися до позивачки він не міг, у зв"язку з тим, що не знав її фактичного місця проживання.

На даний час у квартирі АДРЕСА_7 ) проживає він, його дружина та син його дружини ОСОБА_7 - ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , іншого житла він не має ( а.с. 35-37).

В судовому засіданні позивачка доводи своєї позовної заяви підтримала з підстав зазначених в ній. Вказала, що відповідач дійсно чинить перешкоди в користуванні квартирами їх власнику - їх малолітньому сину ОСОБА_5 , та їй, як його законному представнику, зокрема шляхом спорудження перегородки у коридорі загального користування, встановлення єдиних дверей, що обмежує доступ до власності сина, зокрема у них з сином відсутні ключі від даних дверей, які встановив відповідач без погодження з ними. Вони з сином бажають проживати в квартирі АДРЕСА_1 , оскільки там прописані та житло є власністю дитини.

Відповідач та його представник ОСОБА_9 заперечили проти задоволення позовних вимог з підстав зазначених у відзиві, а також додатково вказали на те, що не тільки позивачка, але і відповідач також є законним представником малолітнього власника квартир, їх сина ОСОБА_6 , що передбачено вимогами чинного законодавства України. Відповідач вказав на те, що він ніколи не чинив перешкоди сину в проживанні в квартирах, які йому належать, він проти того , щоб з ними проживала позивачка. Він згоден на те, щоб позивачка та їх син проживали в квартирі АДРЕСА_8 проживають його сліпий батько, хворий брат - інвалід , які потребують стороннього догляду, дана квартира має всі зручності для проживання, а в квартирі АДРЕСА_6 немає газопостачання та води, в даній квартирі проживає він та його нова родина. Перегородку в коридорі загального користування він збудував для того щоб зберегти тепло, а також для підтримання стелі будинку, оскільки вона почала руйнуватися.

Суд, вислухавши пояснення сторін, представника відповідача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи , прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про шлюб 07.10.2006 року сторони по справі зареєстрували шлюб в Красносільській сільській раді Чуднівського району Житомирської області, який рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 19.01.2017 року було розірвано ( а.с. 8, 16).

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с. 11).

Як вбачається з копій договорів дарування від 12.09.2012 року укладених в м. Бердичеві, ОСОБА_3 ( дарувальник) та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 ( обдарований) від імені якого, як законний представник діє мати ОСОБА_1 , уклали договори про таке : гр. ОСОБА_3 передав безоплатно у власність ( подарував), а ОСОБА_2 , в особі законного представника ОСОБА_1 прийняв у власність ( дарунок ) квартиру АДРЕСА_9 ( а.с. 12 -15).

Згідно паспортних даних позивачки вона зареєстрована в АДРЕСА_10 ( а.с.9).

Як вбачається з копії технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_3 , дана квартира є однокімнатною, загальною площею 22,6 кв. м., а житловою 13,7 кв.м. Приміщення ІІ; ІІІ знаходяться в спільному користуванні ( а.с.17-18).

Відповідно до довідок, виданих Бердичівським МБТІ 21.06.2018 року за № 1166 та № 1165 , станом на 31.12.2012 року квартира АДРЕСА_3 зареєстрована по праву приватної власності за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі - продажу від 09.08.2006 року р. № 1-1123, квартира АДРЕСА_2 зареєстрована по праву приватної власності за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі - продажу від 23.04.2010 року р. № 635. При проведенні поточних інвентаризацій 18.05.2018 року та 01.06.2018 року не було можливості провести обмірювальні роботи, тому що в квартири АДРЕСА_1 та № АДРЕСА_6 були зачинені двері. На момент обстеження квартир в приміщенні загального користування ІІІ встановлена перегородка. Дозвіл на приєднання частини коридору до квартир в БТІ не поданий ( а.с. 19-20).

З оглянутого в судовому засіданні відмовного матеріалу , зареєстрованого в Бердичівському ВП за № 4652 від 04.05.2018 року по заяві ОСОБА_1 , судом встановлено, що 04.05.2018 року між позивачкою та відповідачем стався конфлікт, оскільки останній не впускав її квартиру АДРЕСА_3 .

Згідно даних відмовного матеріалу позивачці надано відповідь 14.05.2018 року Бердичівським ВП про те, що відносини, які склалися між нею та її колишнім чоловіком , а саме конфлікт з приводу проживання в одній із належних їхньому сину квартир відноситься виключно до компетенції суду та носить цивільно - правовий характер ( а.с. 22).

Як визначено ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідач в обґрунтування своїх заперечень проти заявлених позовних вимог надав суду наступні письмові докази : довідку, видану МКВЖРЕП № 7 від 30.08.2018 року за № 456 про те, що будинок АДРЕСА_11 перебуває на балансі МКВЖРЕП АДРЕСА_1 без його обслуговування , тобто без квартирної плати ( а.с. 39) ; копію свідоцтва про народження ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 40); довідки видані виконкомом Вертокиївської сільської ради Житомирського району Житомирської області про те, що ОСОБА_7 та її малолітній син ОСОБА_8 , 2006 року зареєстровані, але не проживають на території Вертокиївської сільської ради ( а.с. 41); копії чеків про сплату комунальних послуг ( а.с. 42-44).

Допитаний в судовому засіданні в присутності представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердичівської міської ради малолітній свідок ОСОБА_10 , 2006 р.н., який є власником спірних квартир суду пояснив, що з батьками в нього добрі відносини, він проживає з матір"ю, але з батьком спілкується також, приходить до нього раз в тиждень. Вказав, що батько не заперечує, щоб він проживав з ним, однак маму в квартиру не пускає. Він хоче проживати в квартирі АДРЕСА_1 разом із мамою. Зазначив, що в травні 2018 року він, мама та тітка ОСОБА_11 ( мамина сестра) приходили до квартири , однак батько їх не впустив.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що є сусідкою відповідача, знайома зі сторонами по справі з тих пір як вони були подружжям. Їй відомо, що син сторін ОСОБА_4 ходить до відповідача, відносини у них добрі . Позивачку бачила двічі , один раз коли вона приходила з техніком з МБТІ, а другий раз коли викликала поліцію.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна, що підтверджується ч. 1 ст. 317 ЦК України.

Згідно з частиною 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно зі ст. 150 ЖК УРСР власники квартири користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право на розпорядження квартирою, що знаходиться в приватній власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частинами 1, 4 ст. 156 ЖК УРСР та ч. 1 ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя їх діти і батьки. Членами сім`ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом ст. 47 Конституції України та ст. 9 ЖК УРСР кожному гарантовано право на житло. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 25 Загальної декларації прав людини кожна особа має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоров`я й добробуту її самої та її родини.

Невід`ємне право кожної людини закріплено і в інших міжнародно правових документах про права людини, в тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року (ст.10). При цьому, як вбачається з п. 1 ст. 12 Міжнародного пакту про цивільні і політичні права від 16 грудня 1966 року, право на житло має реалізовуватися за умови вільного вибору людиною місця проживання.

Повага до права людини на житло закріплена також в ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У разі порушення цього права передбачено право на судових захист. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право на користування жилим приміщенням.

Зважаючи на те, що на даний час позивачка, яка діє як в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина ОСОБА_13 , який є власником квартири АДРЕСА_3 , позбавлені можливості користуватись житлом, в якому вони тривалий час проживали та зареєстровані, це їх єдине житло, малолітній син ОСОБА_4 , 2006 р.н. є єдиним власником даного житла, ОСОБА_1 є членом його сім"ї, суд вважає за можливе поновити їх порушені права, задовольнивши позовні вимоги, оскільки відповідач дійсно чинить їм перешкоди у користуванні спірною квартирою, зокрема : він встановив тимчасову перегородку в коридорі загального користування без погодженням із ними, не надав їм ключі від вхідних дверей, які збудовані в даній перегородці, не допускає члена сім"ї ( позивачку) власника квартири до житла в якому вона зареєстрована без будь-якого обґрунтування, вселив без погодженням із власником житла в належні йому квартири сторонніх осіб .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір у розмірі 1409 гривні 60 копійок (а.с. 4-5).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12,13,76-81,141,259,263-265,268,273,354 ЦПК УКраїни, суд,-

В и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом та про вселення у квартиру задовольнити повністю.

Зобов"язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні його власністю - квартирами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 шляхом знесення перегородки у приміщенні загального користування ІІІ.

Вселити малолітнього ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 в квартиру АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати в розмірі 1409,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання , має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно п.п.15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги можуть також подаватися учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлено 11 липня 2019 року.

Головуючий : Т.М. Вдовиченко