Провадження № 2-о/225/495/2019
Єдиний унікальний номер № 225/3872/19
Дзержинський міський суд Донецької області
РІШЕННЯ

Іменем України

17 липня 2019 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Нємиш Н.В.,

за участю:

секретаря Андрієвої Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Торецький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Донецькій області про встановлення факту родинних відносин, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник в червні 2019 року звернулася до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин, а саме що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Єнакієве Донецької області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м.Луганська, яка в період часу з 04.11.1958 року по 18.11.1968 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та мала прізвище « ОСОБА_4 », а після розірвання шлюбу змінила своє прізвище на « ОСОБА_5 » є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки м.Єнакієве Донецької області, які разом по день смерті ОСОБА_2 проживали в м .Єнакієве Донецької області за адресою: АДРЕСА_2

Свої вимоги обґрунтовує тим, що в ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 . Після її смерті з`ясувалось, що існують розбіжності в зазначенні її прізвища в актових записах про народження, про шлюб, розірвання шлюбу та про смерть. Крім того, при укладенні шлюбу та розірванні шлюбу в відповідних актових записах було допущено безліч помилок при написанні дошлюбного прізвища матері та прізвищах, які вона обрала після реєстрації шлюбу та після розірвання шлюбу. Все це ставить під сумнів їх споріднення, а саме що померла ОСОБА_2 є її матір`ю.

Встановлення факту родинних відносин між фізичними особами необхідно заявнику для реалізації набутих немайнових прав та приведення документів на підтвердження родинних зв`язків у належний юридичний стан, усуваючи будь - які сумніви їхніх з матір`ю родинних відносин.

Заявник в судове засідання не з`явилася, просила розглянути справу у її відсутності, заявлені вимоги підтримала повністю, наполягає на їх задоволенні.

Представник заінтересованої особи - Торецький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Донецькій області в судове засідання не з`явилася, надала суду письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу без її участі.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що подана заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно статей 293, 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема факт родинних відносин між фізичними особами, а також можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Єнакієве Донецької області померла мати заявника по справі, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 12 червня 2019 року (справа № 225/3597/19) встановлено факт смерті матері заявника по справі ОСОБА_2 .

Отримавши свідоцтво про смерть матері, з`ясувалося, що існують розбіжності в зазначенні її прізвища в актових записах про народження, про шлюб, розірвання шлюбу та про смерть, а саме: в актовому записі про народження її прізвище російською мовою зазначене як « ОСОБА_6 » (свідоцтво серії НОМЕР_1 від 14.06.1956), у той час як в актовому записі про шлюб її прізвище українською мовою зазначено вже як « ОСОБА_7 », а в актовому записі про смерть її прізвище зазначено як « ОСОБА_5 » (свідоцтво серії НОМЕР_2 ).

Крім того, при укладенні шлюбу та розірванні шлюбу в відповідних актових записах було допущено безліч помилок при написанні дошлюбного прізвища матері заявника по справі та прізвищах, які вона обрала після реєстрації шлюбу та після розірвання шлюбу.

Згідно свідоцтва про народження, мати заявника по справі ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Луганськ (попередня назва міста м.Ворошиловград).

Згідно довідки про шлюб, 04 листопада 1958 року за актовим записом № 167 в відділі ЗАГСУ м.Єнакієве був зареєстрований шлюб між батьками заявника по справі, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Після реєстрації шлюбу подружжя обрало спільне прізвище « ОСОБА_8 (а)».

ІНФОРМАЦІЯ_5 у подружжя ОСОБА_9 народилася донька, ОСОБА_10 , тобто заявник по справі.

Відповідно до свідоцтва про народження, батьками заявника по справі є ОСОБА_3 та ОСОБА_11 .

Згідно довідки про розірвання шлюбу, 07 серпня 1969 року шлюб між батьками заявника по справі було розірвано на підставі рішення Єнакіївського міського суду Донецької області від 18.11.1968 року.

Після розірвання шлюбу мати заявника по справі змінила своє прізвище на дошлюбне « ОСОБА_5 », у зв`язку з чим отримала новий паспорт громадянина України.

Судом з`ясовано, що дівочим прізвищем заявника по справі та прізвищем її батьків після реєстрації між ними шлюбу було прізвище ОСОБА_8 (а).

Потім, після укладення шлюбу, його розірвання та реєстрації нового шлюбу заявник по справі декілька разів змінювала прізвище, а саме з ОСОБА_12 на ОСОБА_13 , а потім на ОСОБА_14 .

При отриманні Витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища та розірвання шлюбу з`ясувалося, що існують розбіжності в написанні прізвищ батьків заявника по справі до реєстрації ними шлюбу, а також після розірвання шлюбу. Так, прізвище її матері до укладення шлюбу з батьком зазначено як « ОСОБА_7 », в той час як відповідно до свідоцтва про народження її прізвище пишеться як « ОСОБА_5 ». Подалі вбачається, що шлюб розривався між ОСОБА_15 , а не ОСОБА_16 . Крім того, в Витягу значиться, що мати заявника по справі після розірвання шлюбу з батьком отримала прізвище « ОСОБА_17 », що не відповідає дійсності, так як вона після розірвання шлюбу змінила своє прізвище на дошлюбне « ОСОБА_5 », у зв`язку з чим отримала новий паспорт громадянина України вже на прізвище « ОСОБА_5 ».

Як встановлено судом, всі актові записи про шлюб та розірвання шлюбу батьків заявника по справі складалися відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Єнакіївського міського управління юстиції у Донецькій області, посадові особи якого невірно переклали на українську мову їх прізвища до укладення шлюбу та розірвання шлюбу, коли вносили відомості щодо актових записів про їх шлюб та розірвання шлюбу до Державного реєстру актів цивільного стану громадян.

З огляду на зазначені обставини, у заявника по справі виникають труднощі в підтвердженні родинних зв`язків з померлою матір`ю. У зв`язку із зазначеними обставинами виникла необхідність у встановленні родинних відносин з померлою матір`ю, оскільки заявнику це необхідно для того, щоб реалізувати немайнові права та привести документи на підтвердження родинних зв`язків у належний юридичний стан, усуваючи будь - які сумніви їхніх з нею родинних відносин.

Іншим шляхом усунути зазначені розбіжності не має можливості, оскільки, як було зазначено, мати заявника по справі померла. Крім того, загальновідомий факт, що місто Єнакієве, де вносилися актові записи про шлюб батьків заявника по справі та розірвання шлюбу між ними, перебуває на тимчасово окупованій території України, де органи державної влади, у тому числі Єнакіївський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, який вносив відомості щодо актових записів про реєстрацію шлюбу її батьків та розірвання шлюбу між ними, не здійснюють свої повноваження.

Крім того, судом встановлено та повністю узгоджується з матеріалами справи, що батьки заявника по справі після розірвання шлюбу налагодили свої стосунки і проживали разом однією сім`єю по день смерті батька ОСОБА_3 . Батьки заявника по справі весь час проживали в с .Булавинка м . Єнакієве Донецької області за адресою: АДРЕСА_5 . При цьому, мати заявника по справі мала прізвище ОСОБА_5 . Проживаючи разом однією сім`єю, її батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права і обов`язки подружжя, виховували її, свою доньку. Після смерті батька, заявник по справі забрала свою матір до себе і вона по день своєї смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_6 проживала разом з нею за адресою: АДРЕСА_2 . Саме заявник по справі здійснювала догляд за своєю матір`ю ОСОБА_2 по день її смерті.

Всі ці обставини підтверджені актами вуличного комітету за реєстрацією місця проживання заявника по справі та попередньою реєстрацією місця проживання її матері ОСОБА_2 , довідкою про склад її сім`ї та поясненнями сусідів за цими адресами.

Факт родинних відносин між заявником по справі та померлою матір`ю також підтверджено безліччю фотографій, які здійсненні в різні періоди її життя та життя її батьків. Як вбачається на представлених фотографіях зображена заявник по справі в маленькому віці разом з мамою ОСОБА_11 , в подальшому ОСОБА_18 , разом з обома батьками або одним з них, з рідним братом та іншими родичами.

Після смерті ОСОБА_2 , саме заявник по справі як член сім`ї померлої матері, з усіма документами (рішення суду та інші) звернулася до Торецького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Донецькій області з заявою про реєстрацію смерті матері та видачі свідоцтва про смерть.

При цьому, суд вважає, що різниця в прізвищах є помилкою, допущеною в минулому при оформленні документів органами реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій.

Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту, що має юридичне значення документів, які видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті 77,78 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. допустимими за змістом частини першої ст. 78 ЦПК України є докази, одержані в порядку, встановленому законом

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми доказами є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватися положеннями частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з цим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту, що має юридичне значеня необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення юридичного факту для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду повинно ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Таким чином, документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справи у порядку ст.315 ЦПК України.

З огляду на це, суд вважає, що представлені документи є належними і допустимими доказами у даній цивільній справі.

Сукупність досліджених в суді доказів дозволяє суду зробити висновок про доведеність заявником факту родинних відносин, а саме, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_8 є чоловіком ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Таким чином, суд вважає заявлені вимоги повністю доведеними, тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми доказами є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сукупність досліджених в суді доказів дозволяє суду зробити висновок про доведеність заявником факту родинних відносин, а саме, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Єнакієве Донецької області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м.Луганська, яка в період часу з 04.11.1958 року по 18.11.1968 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та мала прізвище « ОСОБА_4 », а після розірвання шлюбу змінила своє прізвище на « ОСОБА_5 » є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки м.Єнакієве Донецької області, які разом по день смерті ОСОБА_2 проживали в м .Єнакієве Донецької області за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, суд вважає заявлені вимоги повністю доведеними, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 293, 294, 315, 319 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заявлені вимоги задовольнити повністю.

Встановити факт, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Єнакієве Донецької області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м.Луганська, яка в період часу з 04.11.1958 року по 18.11.1968 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та мала прізвище « ОСОБА_4 », а після розірвання шлюбу змінила своє прізвище на « ОСОБА_5 » є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки м.Єнакієве Донецької області, які разом по день смерті ОСОБА_2 проживали в м .Єнакієве Донецької області за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 03.10.2017 (п. 15.5 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України).

Суддя Н.В. Нємиш