ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/1114/17Головуючий у 1-й інстанції Сливка Л.М.
Провадження № 22-ц/817/641/19 Доповідач - Ходоровський М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Ходоровський М.В.

суддів - Ткач О. І., Шевчук Г. М.,

секретаря - Панькевич Т.І.

з участю - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 08 травня 2019 року (головуючий суддя Сливка Л.М., повний текст ухвали складено 08 травня 2019 року) у цивільній справі № 607/1114/17 за заявою ОСОБА_2 про зміну способу і порядку виконання рішення суду,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_2 в порядку ст. 435 ЦПК України звернувся в суд із заявою про встановлення способу виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 16 листопада 2018 року, яким визначено спосіб участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши, що батько проводить з сином час за наступним графіком: щопонеділка, з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв.; кожну другу та четверту суботу місяця з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв.; другу половину щорічних літніх канікул.

Згідно заяви просив визначити, що:

кожного понеділка о 10:00 год. ОСОБА_4 забезпечує присутність ОСОБА_3 на зупинці громадського транспорту поруч з будинком 14а, що по вул. Кн.Острозького у м. Тернополі;

кожну другу та четверту суботу місяця о 10:00 год. та початку другої половини щорічних літніх канікул о 10:00 год. ОСОБА_4 забезпечує присутність ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Заява мотивована тим, що мати дитини ОСОБА_4 чинить йому перешкоди у виконанні цього рішення суду: - 31.12.2018 року коли прибув за місцем проживання її та сина по АДРЕСА_2 остання нанесла йому удар рукою в ділянку грудей та викликала поліцію, повідомивши про незаконне вторгнення у її житло, а 07.01.2019 року ОСОБА_4 також вчинила заборону у спілкуванні з сином, внаслідок поштовху він отримав забій голови.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 08 травня 2019 року в задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду скасувати та прийняти постанову, якою його вимоги задовольнити посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішенням суду не встановлено конкретної процедури за якої повинні відбуватись його контакти з сином безпосередньо перед часом їх побачень і такий процес повинен бути погоджений позивачем та відповідачем самостійно. Оскільки він просив суд саме встановити спосіб виконання рішення суду, адже цього ще не зроблено, а не змінити його, ухвалу суду не можна визнати законною.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

У судовому засіданні ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, посилаючись на доводи, викладені у ній.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення заявника, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 листопада 2018 року (т. 2 а.с. 175-177) з урахуванням ухвали про виправлення описки від 15 січня 2019 року (т. 2 а.с. 209) визначено спосіб участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши, що батько проводить з сином час за наступним графіком: щопонеділка, з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв.; кожну другу та четверту суботу місяця з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв.; другу половину щорічних літніх канікул.

Згідно змісту рішення у ньому зазначено про доцільність проведення побачень батька і сина без участі матері, проте відсутня конкретна процедура, яка б визначала як повинні відбуватися контакти заявника із сином безпосередньо перед часом їх побачень.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не довів наявність обставин, котрі істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону та грунтується на матеріалах справи.

Частиною 1 ст. 1 Закон України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Отже, законодавцем визначено, що для встановлення чи зміни способу або порядку виконання судового рішення необхідно аби існували обставини, які саме істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Згідно частини 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається із матеріалів справи заявником на підтвердження своїх вимог не надано суду докази, які б вказували про обставини, котрі істотно ускладнюють виконання рішення суду. Записи з нагрудних камер працівників поліції не підтверджують про перешкоди ОСОБА_4 у виконанні рішення суду.

Ухвала суду є законною, обгрунтованою, підстав для її скасування не має.

Стосовно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 35 ч.1, 259 ч.1.2.8, 374 ч.1 п.1, 375, 381 ч.1,3, 382 - 384, 389 ч.1 п. 2, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 08 травня 2019 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 16 липня 2019 року.

Головуючий -

Судді -