Справа № 755/106/19
"24" червня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Гончарука В.П.
при секретарі Красновій І.В.
справу розглянуто без участі сторін
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою,-
Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою мотивуючи вимоги тим, що ОСОБА_1 є власницею 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , відповідач є власником 1/3 частини квартири, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 24.07.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Криворучком В.П. та зареєстрованим в реєстрі за № 1855.
Так, квартира загальною площею 60,1 кв.м. складається з трьох кімнат жилою площею 44,4 кв.м. у тому числі одна кімната - 14,6 кв.м. , друга кімната - 14,7 кв.м. , третя кімната - 15,1 кв.м., кухня - 8 кв.м, ванної кімнати - 2 кв. м., вбиральні - 0,9 кв. м., коридору 4,8 кв.м. та балкону -2,56 кв.м.
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04.11.2014 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Сторони не можуть дійти згоди щодо користування квартирою. Відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні її майном, у тому числі встановивши нові замки, що унеможливлює потрапляння позивачки до своєї власності.

Позивач ОСОБА_1 надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, повідомлений судом належним чином за останньою відомою суду адресою його реєстрації.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою, підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власницею 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , відповідач ОСОБА_2 є власником 1/3 частини квартири, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 24.07.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Криворучком В.П. та зареєстрованим в реєстрі за № 1855.

Згідно Технічного паспорта квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 60,1 кв.м. складається з трьох кімнат жилою площею 44,4 кв.м. у тому числі одна кімната - 14,6 кв.м. , друга кімната - 14,7 кв.м. , третя кімната - 15,1 кв.м., кухня - 8 кв.м, ванної кімнати - 2 кв. м., вбиральні - 0,9 кв. м., коридору 4,8 кв.м. та балкону -2,56 кв.м.

Необхідність визначення порядку користування житловими кімнатами в квартирі позивач обґрунтовує порушенням її права вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 321 ЦК України).

За правилами частин першої - другої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).

Відповідно до частин першої - третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна в натурі для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року № 6-1500цс15.

При цьому поділ майна для припинення права спільної часткової власності не здійснюється і такий правовий режим майна зберігається.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України.

По даній справі відповідач має сплатити позивачу судовий збір в розмірі - 704,80 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 316,317,321,355,356,358 ЦК України ,ст. ст. 81,280-283 Цивільного процесуального кодексу України суд,

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою - задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1 .

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши в користування ОСОБА_1

кімнату площею - 15,1 кв.м., та кімнату площею - 14,7 кв.м.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши в користування ОСОБА_2 кімнату площею 14,6 кв.м. та балкон - 2,56 кв.м.

Кухню - 8 кв.м, ванну кімнату - 2 кв. м., вбиральню - 0,9 кв. м., коридор 4,8 кв.м. залишити в спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у справі в сумі 704,80 гривень.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_3 . ІПН НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . ІПН НОМЕР_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безспосередньо до Київського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5, п.п.15 п. 1 Розділу ХШ ПерехіднихПоложень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: