ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1106/19 Справа № 203/204/18 Суддя у 1-й інстанції - Казак С.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" про визнання права власності.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що відповідно до ордеру №37 серії КН, виданого на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету ВАТ "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" №15 від 21 лютого 2008 року, він вселився до квартири АДРЕСА_1 На підставі розпорядження від 27 квітня 2010 року №П1089 ВАТ "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" йому було видано свідоцтво про право власності на вказану квартиру. 28 вересня 2017 року ПрАТ "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" повідомили ОСОБА_1 про неможливість видачі копії свідоцтва про право власності на квартиру, у зв`язку із ліквідацією приватизаційного органу та відсутності документів на підприємстві, а також, що відповідно до даних бухгалтерії та житлово-експлуатаційного відділу квартира є відомчою. Відповідно до листа КП «ДМБТІ» від 05 травня 2017 року №5711 повідомлено, що в матеріалах інвентарної справи міститься копія свідоцтва про право власності на квартиру. Реєстрація права власності на квартиру згідно свідоцтва не проводилася. Позивач вважає, що він правомірно володіє квартирою, але через відсутність оригіналу свідоцтва про право власності та неможливість його відновлення та проведення державної реєстрації права власності, він позбавлений можливості вільно користуватись та розпоряджатись квартирою. На підставі викладеного, ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 червня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" про визнання права власності відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від 15 червня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" просили рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 345 ЦК України встановлено, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Відповідно до ч.3 ст.8 Закону передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача житлових приміщень у гуртожитках у власність мешканців гуртожитків здійснюється відповідно до закону.

Частиною 4 ст.8 Закону передбачено, що підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства).

Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до ст.5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення (ч.5 ст.8 Закону).

Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом (ч.11 ст.8 Закону).

Відповідно до п.18 «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 16 грудня 2009 року №396, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 січня 2010 року за №109/17404, громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; довідка про склад сім`ї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі.

Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З матеріалів справи вбачається, позивачу ОСОБА_1 на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету ВАТ "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" №15 від 21 лютого 2008 року було видано ордер на житлову площу №37 серії КН , на квартиру АДРЕСА_1 , розміром 36,5 кв.м., копію якого було надано суду позивачем (а.с.10).

Позивач зазначав, що на підставі вказаного ордеру він вселився у квартиру АДРЕСА_1 на теперішній АДРЕСА_4 ) та зареєстрований у вказаній квартирі.

На підставі розпорядження від 27 квітня 2010 року №П1089 ВАТ "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право власності на вказану квартиру, копію якого позивачем було надано суду (а.с.8).

Судом встановлено, що спірна квартира перебуває на балансі ПрАТ "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод".

З листа КП «ДМБТІ» від 05 травня 2017 року №5711 вбачається, що в матеріалах інвентарної справи міститься копія свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 (а.с.7).

Станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі містяться відомості щодо реєстрації права власності за адресою: АДРЕСА_4 , за ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 16 квітня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Базилєвим С.П., реєстр №1743, зареєстровано в Реєстрі прав власності за реєстраційним номером 21772874. Реєстрація права власності за позивачем на квартиру у АДРЕСА_1 згідно свідоцтва не проводилася (а.с.7).

За даними матеріалів інвентаризаційної справи містяться відомості про самочинне переобладнання в квартирі АДРЕСА_1 , поз.3-5 - площею 36,5 кв.м та самочинне будівництво поз.1,2 - площею 7,1 кв.м та 3,1 кв.м. (а.с.7).

На звернення ОСОБА_1 з приводу видачі копії свідоцтва на право власності на спірне житло до відповідача, ПрАТ "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" листом від 28 вересня 2017 року повідомили ОСОБА_1 про неможливість видачі копії свідоцтва про право власності на квартиру, у зв`язку із ліквідацією приватизаційного органу та відсутності документів на підприємстві, а також, що відповідно до даних бухгалтерії та житлово-експлуатаційного відділу квартира є відомчою (а.с.6).

Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, позивач ОСОБА_1 посилався на те, що у встановленому законом порядку (на підставі ордеру) він вселився у квартиру АДРЕСА_1 та в подальшому йому на підставі розпорядження від 27 квітня 2010 року №П1089 ВАТ «ДТРЗ» було видано свідоцтво про право власності на вказану квартиру відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», але через відсутність оригіналу вказаного свідоцтва він на теперішній час не може підтвердити своє право власності на квартиру.

Слід зазначити, відповідачем ПрАТ "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" заперечується факт прийняття рішення про передачу квартири у власність позивача в порядку приватизації та видачу свідоцтва, копія якого представлена позивачем, з посиланням на те, що остання скріплена печаткою «для документів», а не гербовою печаткою підприємства та підписана начальником ЖКО Пузиренко Т.І., яка не була керівником органу приватизації та не мала права підпису від імені керівника органу приватизації в свідоцтві (а.с.35, 36).

З копії свідоцтва про право власності на житло від 27 квітня 2010 року вбачається, що останнє скріплено печаткою «для документів» та від імені керівника органу приватизації особою, яка згідно представлено довідки займала у відповідача посаду начальника житлово-комунального підприємства.

Позивачем було надано суду копію ордеру серії КИ №37, виданого 22 лютого 2008 року на право зайняття позивачем квартири АДРЕСА_1 , площею 36,5 кв.м. (а.с.10).

Представник відповідача під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції зазначив, що вказаний ордер позивачу не видавався та має ознаки підробки, оскільки на підприємстві наявний інший оригінал ордеру серії КИ №37 від 22 лютого 2008 року, згідно якого позивачу було виділено в користування квартиру АДРЕСА_1 площею 20 кв.м.

В апеляційному суді представник відповідача надав для огляду оригінал іншого ордеру від 22 лютого 2008 року №37 серія КИ, виданий ОСОБА_1 на право зайняття жилої площі у гуртожитку по АДРЕСА_5 площею 20 кв.м., копія якого залучена до матеріалів справи (а.с.99).

Таким чином, суду було надано два ордери на одну й ту ж саму квартиру від 22 лютого 2008 року серії КИ №37, видані позивачу ОСОБА_1 , які містять розбіжності у площі квартири.

Ордери та свідоцтво про право власності на квартиру у встановленому законом порядку сторонами у справі не оскаржувалися.

З листа ПрАТ "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" від 22 березня 2019 року вбачається, що квартира АДРЕСА_1 є не приватизована (а.с.115).

Позивач, звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, просив суд визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 46,7 кв.м., житлова 36,5 кв.м. (а.с.22-24).

Слід зазначити, у жодному із наданих сторонами суду двох ордерів на квартиру площа квартири у розмірі - 46,7 кв.м. - не вказана (а.с.19, 99).

Доказів того, що проводилася реконструкція та будівництво у квартирі, за наявності відповідних дозвільних документів та їх узаконення, позивачем суду не надано.

За даними матеріалів інвентаризаційної справи, згідно довідки КП "Дніпропетровське МБТІ", містяться відомості про самочинне переобладнання в квартирі АДРЕСА_1 , поз.3-5 - площею 36,5 кв.м та самочинне будівництво поз.1,2 - площею 7,1 кв.м та 3,1 кв.м. (а.с.7).

Підстави визнання права власності на нерухоме майно на підставі рішення суду передбачені ЦК України.

Позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження отримання ним вищевказаного свідоцтва про право власності на квартиру у встановленому законом порядку, не надано суду доказів на підтвердження його вимог щодо визнання за ним права власності на вищевказану квартиру, два ордери на яку, що містять розбіжності у зазначенні площі квартири, та свідоцтво про право власності на яку були отримані позивачем.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами існування правових передумов для набуття ним права власності на квартиру у визначений законом спосіб на підставі рішення суду, та відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги про доведеність позовних вимог позивача щодо визнання за ним права власності на квартиру не інакше, як за рішенням суду, є необгрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді