Справа № 133/740/19
Провадження № 22-ц/801/1492/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сєчко В. Л.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2019 рокуСправа № 133/740/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Міхасішина І.В., Шемети Т.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 10 травня 2019 року, ухвалене суддею Вінницького міського суду Вінницької області Сєчко В.Л.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 03.12.2014 року між сторонами був укладений кредитний договір б/н шляхом підписання заяви. Відповідно до умов якого банком позичальнику було оформлено кредит у розмірі 5000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на сайті www.privatbank.ua, складає між ним і банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідно до умов договору ОСОБА_1 зобов`язана погашати заборгованість за кредитним договором, заборгованість за відсотками за використання кредитних коштів, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених договором, а у разі невиконання покладених на неї зобов`язань, за вимогою банку виконати їх з поверненням кредиту і оплатою винагороди банку.

В порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконує, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 28.02.2019 року становить 12515,48 гривень, з яких: 4848,79 грн. -заборгованість за тілом кредиту; 2117,90 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 3654,68 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 821,94 грн. - нараховано пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн.-штраф (фіксована частина); 572,17 грн.-штраф (процентна складова), яку позивач просить стягнути на його користь із відповідача.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 10 травня 2019 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову. Судові витрати просить стягнути з відповідача.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що в підтвердження позовних вимог позивачем надані належні та допустимі докази. Відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах не свідчить про те, що вона не була ознайомлена з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. ОСОБА_1 поставивши підпис в Анкеті-заяві позичальника, яким засвідчила те, що вона повністю згодна з умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах. Судом першої інстанції залишено поза увагою те, що відповідач укладання чи не укладання кредитного договору не оспорювала, розрахунок заборгованості не спростувала, не доведено відсутність заборгованості та відповідно виконання умов договору належним чином, не заперечувала проти наявності між сторонами кредитних зобов`язань.

Відповідач правом на подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд прийшов до наступного висновку.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог , зокрема укладення між позивачем та відповідачем договору про надання банківських послуг шляхом надання кредиту з встановленим лімітом на картковий рахунок в спосіб ,визначений Умовами та Договором, а також наявності заявленого банком розміру кредитної заборгованості.

З таким висновком погоджується апеляційна інстанція з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч.1 ст.638 та ст.1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Правовідносини між сторонами можуть виникати унаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої (ст.634 ЦК України). Про ознайомлення із запропонованими умовами сторона, яка приєднується, має засвідчити своїм підписом, чи іншим способом про ознайомлення та погодження (ст.207 ЦК України). Підставою позову зазначено невиконання кредитних зобов`язань, що пов`язані із видачею кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статті 12,81 ЦПК України зобов`язують кожну сторону довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до роз`яснень, що надані в п. 23, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12.06.2009 року №2 розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей про належність і допустимість доказів. Виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

З матеріалів справи вбачається, що 03.12.2014 ОСОБА_1 підписано Анкету-заяву (а.с.8) у якій зазначено, що вона, ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, погодилася укласти договір про надання банківських послуг.

За змістом анкети-заяви відповідач виявила бажання отримати картку для виплат, що підтверджується відміткою навпроти відповідного пункту формуляра анкети -заяви.

Відповідно до наданого позивачем Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 9), зазначено вичерпний перелік кредитних карток, а саме: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT» чи «Універсальна GOLD».

Так як вказаним Витягом не передбачено такий вид картки, як Картка для виплат, тому вона не відноситься до кредитних карток і не підтверджує факт укладення кредитного договору та виникнення між сторонами договірних кредитних правовідносини.

Згідно з наведеним позивачем розрахунком заборгованості за договором № б/н від 03.12.2014, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , станом на 28.02.2019 року, розмір заборгованості становить 12515,48 гривень, з яких: 4848,79 грн. -заборгованість за тілом кредиту; 2117,90 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 3654,68 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 821,94 грн. - нараховано пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн.-штраф (фіксована частина); 572,17 грн.-штраф (процентна складова) (а.с. 5-7).

Проте з Анкети-заяви від 03.12.2014 вбачається, що відповідач отримала картку для виплат, саме дебетову особисту картку (а.с. 8), проставлена відмітка лише біля поля " картка для виплат ". В свою чергу, поле, у якому проставляється сума кредиту ліміту, не заповнювалось. Не містить відмітки і поле "Платіжна картка кредитка "Універсальна", видача якої, за твердженням банку, стало підставою для виникнення саме кредитних правовідносин. Таким чином, банком не доведено, що при заповненні анкети - заяви ОСОБА_1 між сторонами виникли кредитні правовідносини, оскільки із змісту Анкети-заяви вбачається, що ОСОБА_1 виявила бажання оформити на своє ім`я виключно картку для виплат.

Згідно п.1.1.1.25 Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, дебетова карта банківська карта банку (персоніфікована або не персоніфікована).

Відповідно до п. 3.2 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (п.2 розділу ІІІ), залежно від умов, за якими здійснюються платіжні операції з використанням спеціальних платіжних засобів, можуть застосовуватися дебетова, дебетово-кредитна та кредитна платіжні схеми.

Дебетова схема передбачає здійснення користувачем платіжних операцій з використанням спеціального платіжного засобу в межах залишку коштів, які обліковуються на його рахунку.

Під час застосування дебетово-кредитної схеми користувач здійснює платіжні операції з використанням спеціального платіжного засобу в межах залишку коштів, які обліковуються на його рахунку, а в разі їх недостатності або відсутності - за рахунок наданого банком кредиту.

Кредитна схема передбачає здійснення користувачем платіжних операцій з використанням спеціального платіжного засобу за рахунок коштів, наданих йому банком у кредит або в межах кредитної лінії.

Згідно п.3.3 цього Положення, емітент визначає у внутрішньобанківських правилах та в договорах порядок кредитування користувачів у межах обраної кредитної схеми.

Відповідно до п. 1.1.1.76 Умов і Правил надання банківських послуг, платіжна картка електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Залежно від умов, за якими здійснюються розрахунки з використанням платіжної карти, можуть використовуватися дебетна, кредитна схеми обслуговування карт.

Згідно Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», дебетова картка (debit card) різновид банківської платіжної картки. Дебетова картка призначена для оплати купівлі товарів та послуг, у тому числі з використанням електронних терміналів, отримання готівки, виконання інших операцій, доступних у меню банкомата або установи банку. Дебетова картка дозволяє використовувати кошти доступного залишку на депозитному рахунку, на основі якого вона емітована.

Жодних документальних доказів щодо умов, на яких обслуговувалась вказана дебетова картка відповідача, надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Картка для виплат» позивачем суду не надано.

Колегія суддів, приходить до висновку, що позивачем не надано доказів укладення 03.12.2014 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 договору про надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, як заявлено позивачем в обґрунтування підстав позову.

В апеляційній скарзі позивач не спростовує висновків суду першої інстанції, а наполягає на тому, що відповідачеві була надана кредитна картка.

Як вбачається з анкети- заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відповідач не зазначала про своє бажання встановлення кредитного ліміту. У заяві про виявлення бажання оформити на своє ім`я платіжної картки відповідач зазначила про бажання отримати саме картку для виплат. Встановлення кредитного ліміту за платіжною універсальною карткою у заяві не передбачалося, як і не зазначалося про отримання відповідачем такої картки.

З огляду на викладене, колегія суддів, приходить до висновку про те, що оскільки ані в позовній заяві, ані в апеляційній скарзі, ані в документах, що долучені до справи , не міститься доказів щодо укладення між сторонами кредитного договору, способу виконання сторонами умов кредитного договору з надання кредиту у розмірі та в спосіб, визначений Умовами та Договором, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору є необґрунтованими, не доведеними, а тому не підлягають задоволенню, про що суд першої інстанції вірно зазначив у рішенні, відмовляючи у позові.

Подані банком до суду першої інстанції докази на підтвердження позовних вимог є суперечливими, оскільки анкета-заява, на яку позивач посилається, як на підставу відкриття карткового рахунку та отримання відповідачем кредиту, за своїм змістом цієї обставини не підтверджує, а поданий позивачем розрахунок заборгованості також не можна взяти до уваги, оскільки він не має правового значення, в зв`язку з відсутністю доказів фактичного укладення кредитного договору, на чому наголошує позивач.

За відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження існування кредитних правовідносин між сторонами, відсутні й правові підстави для застосування наслідків порушення неіснуючого зобов`язання.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до посилань про доведеність пред`явлених позовних вимог та незаконність відмови у позові з підстав його недоведеності, оскільки суд першої інстанції розглянув дану справу дотримавшись принципу диспозитивності цивільного судочинства, який передбачено ст. 13 ЦПК України, та вирішив спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наявних доказів.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права не містять посилань на такі порушення, які б призвели до неправильного вирішення справи. Тому, з огляду на положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування рішення.

Всі інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак висновків суду не спростовують, а тому відхиляються.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо обов`язку відповідача спростувати надані позивачем докази , оскільки дана обставина не впливає на суть та правильність ухваленого судом рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що дана цивільна справа згідно п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову до суду (станом на 01.01.2018 року встановлений в розмірі 1762 грн.). Критерій віднесення справи до малозначної (п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України) є автоматичною підставою віднесення справи до такої категорії.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків встановлених цією ж нормою.

На підставі викладеного, керуючись ст.367, ч.1 ст. 369, 374, 375, 381-384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 10 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 16 липня 2019 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді: І.В. Міхасішин

Т.М. Шемета