провадження № 22-ц-/824/8372/19 суддя-доповідач у ІІ Інстанції - Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 липня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Мережко М.В., Іванченка М.М.

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Дельта», про визнання кредитного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просила визнати недійсним договір № 004-29076-151012 на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки від 15 жовтня 2012 року в цілому у рамках тарифного пакету «Готівочка 2012».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15 жовтня 2012 року між сторонами укладено договір № 004-29076-151012 на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки. Відповідно до умов кредитного договору позивачу відкрита загальна кредитна лінія у розмірі 100 000 грн., а на день укладення договору встановлено ліміт кредитної лінії у розмірі 40 000 грн. За домовленістю сторін зміна кредитної лінії чи загальної кредитної лінії здійснюється у відповідності до внутрішніх процедур банку та умов договору, без укладення додаткової угоди до договору. Відповідно до кредитного договору позивачу надали тарифний пакет «Готівочка 2012», що включає в себе суму кредитної лінії у розмірі 50 000 грн., частка щомісячного погашення складає 4,5 % від суми використаних коштів, дата щомісячного погашення до 25 числа місяця, строк кредитування 50 місяців, форма забезпечення кредиту складається з майнових прав на доходи кредитора, повернення кредиту здійснюється щомісячно частку суми використаних коштів та всі плати і проценти, нараховані за місяць (обов`язковий мінімальний платіж), кредит надається на власні потреби, з можливістю дострокового погашення без додаткових комісій. ОСОБА_1 зазначає, що при укладенні кредитного договору банком не дотримано та грубо порушено встановлені законодавством України імперативні вимоги Законів України та приписи Національного банку України, які визначені законом як істотні та є необхідні для даного виду договорів. Так, у порушення вимог ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» банк не надав позичальнику повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації, про умови кредитування перед укладанням та під час укладання договору про надання споживчого кредиту, ненадана можливість детально ознайомитись з умовами даного договору та законодавством, яке його регулює. Однією з умов отримання кредитної картки було зобов`язання щодо укладення договору добровільного страхування з нав`язаною страховою компанією, що є несправедливим в розумінні п. 2 ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Позивач також вважає незаконним встановлення у кредитному договорі плати за обслуговування кредитного ліміту, оскільки банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які той здійснює на власну користь, чим порушено вимоги ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміну витрат, зокрема, щодо плати за обслуговування кредитного ліміту є несправедливими. Оспорюваний договір містить третейське застереження. При цьому, в силу Закону України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року. Отже, на момент укладання оспорюваного договору Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 07 лютого 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на невідповідність кредитного договору нормам, встановленим ч. 2 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

У відзиві на позовну заяву ПАТ « Дельта банк» зазначив, що твердження позивача про ненадання йому в повному обсязі інформації про умови кредитування, зокрема, щодо розміру комісій при укладенні кредитного договору не відповідає дійсності та спростовується наявними в справі доказами. У разі своєї не згоди з положеннями кредитного договору, у позичальника була можливість скористатися правом відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», за якою споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору на надання споживчого кредиту без пояснення причин. Договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду у випадках, передбачених законом (стаття 17 ЦПК України) не є відмовою від права на звернення до суду за захистом, а одним із способів реалізації права на захист своїх прав і інтересів. Твердження позивача щодо обов`язкового укладання договору страхування не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки Умови надання кредитної картки містять пункт, згідно з яким страхування є окремою послугою, яка надається за бажанням клієнта. У разі оформлення кредитної картки з послугою страхування, страховий платіж сплачується за рахунок кредитної лінії. Відповідач також просив застосувати строк позовноїдавності.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 15 жовтня 2012 року між ПАТ « Дельта банк» та ОСОБА_2 було укладено договір № 004-29076-151012 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки. Відповідно до умов якого банк відкриває клієнту поточний рахунок з використанням платіжної картки № НОМЕР_1 в національній валюті України - гривні, випускає та/або надає в користування клієнту платіжну картку міжнародної платіжної системи Visa International та/або MasterCard Worldwide та/або ВОПС Дельта, пін-код до картки; здійснює обслуговування клієнта згідно переліку послуг та на умовах, викладених у тарифному пакеті «Готівочка 2012», що міститься у додатку № 1 до договору та згідно з умовами цього договору, умовами надання картки та правил (а.с.9-10).

Відповідно до п. 1.3 кредит надається шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії в загальному розмірі 100 000 грн. та на день укладення цього договору встановлюється ліміт кредитної лінії в сумі 40 000 грн. Ліміт кредитної лінії розраховується банком самостійно. Перегляд, зміна ліміту кредитної лінії та загального розміру кредитної лінії здійснюється у відповідності до внутрішніх процедур банку та умов договору. Банк самостійно може змінювати розмір ліміту кредитної лінії в межах кредитної лінії, загальному розмірі кредитної лінії, сторони погодили, що додаткова угода до договору щодо зміни зазначених лімітів не складається.

У разі якщо клієнт не погоджується зі зміною ліміту кредитних лінії або загального розміру кредитної лінії, то у строк не пізніше десяти календарних днів після інформування його про зміну зазначених кредитний ліній, повідомляє про це банк шляхом надання письмової заяви та має повернути банку в повному обсязі суму наявної заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування кредитними коштами та інші платежі передбачені договором та тарифами.

Згідно п.п. 5.1, 5.2 договору, підписанням цього договору клієнт засвідчує, що він ознайомлений з правилами, Тарифами, та погоджується вважати їх обов`язковими до застосування до відносин, які виникли на підставі цього договору. Договір набуває чинності з дати його укладення та діє до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором. Кожна сторона має право достроково розірвати договір, письмово попередивши про це іншу сторону за п`ять календарних днів.

Пунктом 5.15 передбачено, що підписанням цього договору клієнт підтверджує, що отримав один з оригіналів договору, а також по примірнику діючих тарифів та правил.

Відповідно п. 5.20 договору, своїм підписом клієнт підтверджує, що отримав повну, доступну та вичерпну інформацію щодо умов надання кредиту, а саме: щодо сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, переліком та розміром всіх комісій (тарифів) банку, що пов`язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, щодо розміру щомісячних платежів та орієнтовної сукупної вартості подорожчання кредиту, враховуючи розмір комісії (тарифів).

ОСОБА_2 своїм підписом підтвердила ознайомлення з умовами надання кредитної картки, пам`яткою по користуванню кредитом Тарифний пакет «Готівочка 2012» (а.с.10 зв), тарифами на обслуговування платіжних карток Тарифний пакет « Готівочка 2012» (а.с.11).

15 жовтня 2012 року між ПрАТ «Страхова компанія «Дельта» в особі ПАТ «Дельта банк» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування № 044-29076-151012 (а.с.12).

Згідно свідоцтва про шлюб, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві 25 квітня 2013 року, після укладання шлюбу ОСОБА_2 змінила прізвище на « ОСОБА_2 » (а.с.8).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б давали підстави вважати спірний кредитний договір несправедливим, оскільки при підписанні зазначеного договору позивач ознайомилась та погодилась з його умовами, що підтверджується її особистим підписом. Кредитний договір укладений сторонами з дотриманням вимог закону, необхідних для чинності правочину, а належних і допустимих доказів протилежного позивачем не надано. При укладенні кредитного договору сторонами додержано вимоги, необхідні для чинності цього правочину і передбачених Цивільним кодексом України та Законом України «Про захист прав споживачів».

Однак, апеляційний суд не може повністю погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статей 215 - 235 ЦК України, особа, яка вважає, що її права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним.

Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним кредитного договору, ОСОБА_1 вказує на те, що при укладенні кредитного договору порушено вимоги ч. 2 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та приписи Національного банку України. Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які той здійснює на власну користь. Положення договору про споживчий кредит, які містять умови щодо плати за обслуговування кредитного ліміту є несправедливими. Оспорюваний договір містить третейське застереження. При цьому, в силу Закону України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, що діяла на момент укладення договору) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця;

2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний;

є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів,

їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка

є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Обґрунтовуючи порушення відповідачем вимог вказаної статті, ОСОБА_1 зазначає, що працівники банку належним чином не ознайомлювали її з умовами кредитування, оформлення кредитного договору проходило протягом півгодини, після чого їй було вручено кредитний договір, а саме заяву-оферту, яку вона не читаючи із-за дрібного шрифту підписала, надіючись на добросовісність працівників банку. Банк не надав позивачу повної, всебічної об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору.

Разом з тим, у пункті 5.1 договору зазначено, що з підписанням цього договору клієнт засвідчує, що він ознайомлений з Правилами, Тарифами та погоджується вважати їх обов`язковими до застосування до відносин, які виникли на підставі цього договору.

Вказана обставина свідчить про те, що, укладаючи кредитний договір з відповідачем, позивач ознайомилася з його умовами та змістом та підтвердила свою згоду з ними власноручним підписом.

Крім того, позивач вказувала на те, що однією з умов отримання кредитної картки було зобов`язання щодо укладення договору добровільного страхування з нав`язаною страховою компанією, що є несправедливим в розумінні п. 2 ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно з вимогами ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

У той же час, в Умовах надання кредитної картки, яка підписана сторонами, зазначено, що страхування є окремою послугою, яка надається за бажанням клієнта, у тому числі за рахунок кредитних коштів.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що укладення договору страхування є обов`язковою умовою, яка має бути дотримана позивачем під час укладення кредитного договору.

За таких обставин, ОСОБА_1 не доведено порушення ПАТ «Дельта Банк» вимог ч. 2, 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність».

Разом з тим, обґрунтованими є доводи позивача щодо інших порушень зі сторони відповідача під час укладення кредитного договору.

Згідно до положень ч. 1. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

У пункті 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України № 168 від 10 травня 2007 року зазначено, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач

має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну

користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача

тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку

(прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або

споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин

(укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття

повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення

кредитного договору тощо).

Установивши в кредитному договорі сплату вартості послуг, які надаються банком при здійсненні розрахунково-касового обслуговування рахунку, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. Отже, позивач фактично змушений сплачувати за послуги, що супроводжували кредит, а така умова договору не відповідає вимогам справедливості та суперечить ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, не відповідає вимогам Закону України «Про третейські суди» пункт 4.1 кредитного договору щодо того, що всі спори, розбіжності та вимоги, які виникають при виконанні даного договору чи у зв`язку з ним, або випливають з нього, вирішуються Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків, оскільки відповідно до ст. 6 Закону України «Про третейські суди», третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Таким чином, допущені під час укладення кредитного договору порушення зазначених вимог закону є підставою для визнання кредитного договору недійсним.

Разом з тим, ОСОБА_1 пропущено строк позовної давності, про застосування якого заявив ПАТ «Дельта Банк» (а.с.56).

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно з положеннями статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За правилами ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

При цьому, початок перебігу позовної давності пов`язується не тільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Так, кредитний договір, який ОСОБА_1 просить визнати недійсним, укладений між нею та ПАТ «Дельта Банк» 15 жовтня 2012 року, а з позовом до суду позивач звернулася лише 22 листопада 2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

У постанові Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року роз`яснено судам, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Ухвалюючи рішення по суті, суд першої інстанції прийшов до висновку про недоведеність позовних вимог, однак, такі висновки суду не в повній мірі відповідають фактичним обставинам справи, оскільки вимоги щодо визнання недійсним кредитного договору з підстав порушення при його укладенні вимог ч. 1. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про третейські суди» є обґрунтованими.

За таких обставин суд першої інстанції повинен був відмовити в задоволені вимог про визнання недійсним кредитного договору в зазначеній частині в зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з вимогами ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 лютого 2019 року змінити у мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 лютого 2019 року залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 18 липня 2019 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Мережко М.В.

Іванченко М.М.