Постанова

Іменем України

15 липня 2019 року

м. Київ

справа № 761/11709/16-ц

провадження № 61-32970св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Київський слідчий ізолятор управління Державної пенітенціарної служби України у місті Києві та Київській області,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , Куликовська Тетяна Вікторівна , ОСОБА_4 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 травня 2017 року у складі судді Юзькової О. Л. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 06 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Пікуль А. А., Борисової О. В., Гаращенка Д. Р.

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Київського слідчого ізолятора управління Державної пенітенціарної служби України у місті Києві та Київській області (далі - Київський СІЗО), в якому, уточнивши позовні вимоги, просив визнати нікчемною довіреність від 02 березня 2012 року, що посвідчена підполковником внутрішньої служби Домбровським Євгеном Станіславовичем, в.о. начальника Київського СІЗО, за № 28; визнати недійсною заяву про реєстрацію довіреності та дубліката довіреностей у Єдиному реєстрі довіреностей від 02 березня 2012 року, реєстровий № 29 від імені ОСОБА_1 ; вилучити з Єдиного реєстру довіреностей реєстраційний запис № 37458999 про реєстрацію довіреності від 02 березня 2012 року за № 28, виданої ОСОБА_1 , яка посвідчена Київським СІЗО.

Позовна заява обґрунтована порушенням відповідачем правил посвідчення та реєстрації довіреності.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 15 травня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у довіреності ОСОБА_1 від 02 березня 2012 року чітко прописана мета оформлення довіреності та права представника, підпис ОСОБА_1 був завірений Домбровським Є. С. , про що зроблений запис наприкінці документу, що свідчить про те, що видача позивачем довіреності на ім`я ОСОБА_2 була вільною та відповідала його внутрішній волі. Позивачем не наведено переконливих доводів, які б свідчили про порушення його прав представником відповідача при посвідченні вказаної довіреності, своїм правом на скасування довіреності він не скористався. Та обставина, що довіреність від 02 березня 2012 року не була зареєстрована в реєстрі для реєстрації заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, не є підставою для скасування довіреності, оскільки такий реєстр в 2012 році в Київському СІЗО не вівся, його ведення розпочато у 2015 році. Подання заяви про реєстрацію довіреності - це обумовлена законом дія, яка не є в розумінні положень ЦК України правочином. А реєстрація довіреності є нотаріальною дією в розумінні вимог Закону України «Про нотаріат», яка була здійснена уповноваженою особою - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куликовською Т. В.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 06 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що районний суд дійшов обґрунтованого висновку по відсутність підстав для задоволення позову. Обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, визнані апеляційним судом доведеними. Висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд визнав відсутніми правові підстави для задоволення заявленого ОСОБА_1 позову, нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскарженого рішення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 06 вересня 2017 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди надали неправильну оцінку доказам у справі. На думку заявника, видана ним довіреність є нікчемною, оскільки заява про реєстрацію довіреності містить ознаки підробки, надання цієї довіреності не відповідало його бажанню, при посвідченні довіреності та її реєстрації мали місце порушення, які впливають на чинність довіреності. Вказує, що судом не було прийнято докази, на які він посилався та надавав суду, і ці докази мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Також ОСОБА_1 заявлено клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Відзивів на касаційну скаргу не подано

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

04 жовтня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу передано до Верховного Суду і 07 червня 2019 року розподілено судді-доповідачу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

02 березня 2012 року ОСОБА_1 , перебуваючи у Київському СІЗО надав довіреність на представлення його інтересів ОСОБА_2 .

Вказана довіреність посвідчена 02 березня 2012 року підполковником внутрішньої служби Домбровським Є. С. , виконуючим обов`язки начальника Київського СІЗО, за № 28.

Довіреність надана на представництво інтересів ОСОБА_1 у справі щодо розірвання шлюбу з ОСОБА_4 та інших справах, які випливають із розірвання шлюбу, зокрема укладання угод щодо місця проживання та умов участі у вихованні й утриманні дитини ОСОБА_6 .

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куликовською Т. В. 20 березня 2012 року до Єдиного реєстру довіреностей було внесено реєстраційний запис за № 37458999 про реєстрацію довіреності від 02 березня 2012 року за № 28.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 13 травня 2015 року у справі № 761/5157/15-ц за позовом ОСОБА_1 до Київського СІЗО, третя особа - ОСОБА_4 , про визнання неправомірними дій та скасування нотаріальної дії щодо посвідчення довіреності № 28 від 02 березня 2012 року встановлено, що у вказаній довіреності чітко прописана мета оформлення довіреності та права представника, підпис ОСОБА_1 на довіреності був завірений виконуючим обов`язки начальника Київського СІЗО Домбровським Є. С., про що зроблений запис у кінці документа. Це свідчить про те, що видача позивачем довіреності на ім`я ОСОБА_2 була вільною та відповідала його внутрішній волі. Своїм правом на скасування довіреності ОСОБА_1 не скористався. Той факт, що довіреність від 02 березня 2012 року не була зареєстрована в реєстрі для реєстрації заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, не є підставою для скасування довіреності, оскільки такий реєстр в 2012 році в Київському СІЗО не вівся, його ведення розпочато у 2015 році.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до задоволення не підлягає, оскільки у відповідності до частини першої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи судом касаційної інстанції проводиться у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

У відповідності до статті 237 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю (стаття 244 ЦК України).

Довіреність особи, яка тримається в установі виконання покарань чи слідчому ізоляторі, може бути посвідчена начальником установи виконання покарань чи слідчого ізолятора. Довіреності, посвідчені зазначеними посадовими особами, прирівнюються до нотаріально посвідчених (частина третя статті 245 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 40 Закону України «Про нотаріат» до нотаріально посвідчених довіреностей прирівнюються: довіреності осіб, які тримаються в установах виконання покарань чи слідчих ізоляторах, посвідчені начальниками таких установ чи слідчих ізоляторів.

Статтею 219 ЦК України передбачено, що у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 13 травня 2015 року у справі № 761/5157/15-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 08 липня 2015 року, встановлено, що посвідчення довіреності ОСОБА_1 02 березня 2012 року здійснене у відповідності до вимог чинного законодавства. Той факт, що довіреність не була зареєстрована в реєстрі для реєстрації заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, не є підставою для скасування довіреності, оскільки такий реєстр в 2012 році в Київському СІЗО не вівся, його ведення розпочато у 2015 році.

З урахуванням наведеного, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання вищенаведеної довіреності нікчемною.

У відповідності до розділу 2 Положення про Єдиний реєстр довіреностей, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 28 грудня 2006 року № 111/5, реєстрація довіреностей (їх дублікатів) здійснюється в Єдиному реєстрі довіреностей за заявою довірителя про реєстрацію таких довіреностей. Заява про реєстрацію зазначених довіреностей надається реєстратору безпосередньо довірителем.

За результатами оцінки доказів суди дійшли обґрунтованого висновку, що реєстрація довіреності є дією, пов`язаною із посвідченням довіреності. Реєстрація довіреності ОСОБА_1. від 02 березня 2012 року була здійснена уповноваженою особою - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куликовською Т. В. Судами правильно вказано на неможливість визнання заяви про реєстрацію довіреності недійсною, а дефектів заяви, які б вплинули на чинність довіреності судами не встановлено.

Відповідно до статей 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України 2004 року, у редакції, чинній на час розгляду судами справи, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (частина третя статті 61 ЦПК 2004 року).

Подібні положення містять статті 12, 81, 82 чинної редакції ЦПК України.

З урахуванням наведеного, суди, правильно встановивши обставини справи, дійшли обґрунтованого висновку про те, що підстави нікчемності довіреності ОСОБА_1 від 02 березня 2012 року, посвідченої виконуючим обов`язки начальника Київського СІЗО Домбровським Є. С., а також протиправністьреєстрації довіреності від 02 березня 2012 року та дубліката у Єдиному реєстрі довіреностей позивачем не доведені.

Встановивши вказані обставини, суди дійшли правильного висновку про відсутність підстав для позовних вимог.

Доводи касаційної скарги не свідчать про неправильне застосування судами норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи, значною мірою зводяться до необхідності переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами компетенції суду касаційної інстанції.

Правильне по суті і законне рішення не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань.

З урахуванням наведеного, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 травня 2017 року та ухвала Апеляційного суду міста Києва від 06 вересня 2017 року є такими, що ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для їх скасування відсутні.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 травня 2017 рокута ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 06 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович