КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/7418/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Шахової О.В.

за участю секретаря судового засідання Голопапи Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "УкрСиббанк" на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області, ухваленого під головуванням судді Журавського В.В. 28 лютого 2019 року,

у справі за позовом Акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства "УкрСиббанк", третя особа: ОСОБА_1 про визнання додаткової угоди недійсною, а поруки припиненою,-

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2015 року ПАТ "УкрСиббанк" звернулось до суду з позовом про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 23254,22 доларів США заборгованості за кредитним договором та 95,31 грн. пені.

Вимоги обґрунтовує тим, що 02 серпня 2005 року між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №11-5BL/07-2005K, 21 жовтня 2008 року укладено Додаткову угоду №1 щодо зміни строку сплати процентів, 27 березня 2009 року Додаткову угоду №2, зокрема щодо таких основних умов: зміни схеми погашення кредиту, а саме встановлено ануїтетний платіж, а також строку повернення кредиту.

Згідно із умовами договору, позичальник отримав 29000 доларів США та зобов`язався повернути його частинами не пізніше 02 серпня 2030 року та сплати проценти за його користуванням у розмірі 11,5% річних.

Кредитні зобов`язання забезпечені порукою ОСОБА_2 згідно із Договором поруки №11-5BL/07-2005K від 02 серпня 2005 року та Додаткової угоди/Договору про внесення змін №1 від 27 березня 2009 року.

Належним чином своїх зобов`язань позичальник не виконав, у зв`язку із чим станом на 13 жовтня 2015 року заборгованість становить 23254,22 доларів США та 95,31 грн. пені згідно із п.7.1 договору, що включає:

- 20612,78 доларів США заборгованість за кредитом, в тому числі прострочена в сумі 913,14 доларів США за період з 25 березня 2014 року по 13 жовтня 2015 року;

- 2641,44 доларів США прострочена заборгованість за процентами за період з 25 липня 2014 року по 25 вересня 2015 року;

- 28,57 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за період з 13 жовтня 2014 року по 13 жовтня 2015 року;

- 66,74 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за період з 13 жовтня 2014 року по 13 жовтня 2015 року.

Не погодившись із первісним позовом, ОСОБА_2 пред`явлено зустрічний позов, у якому просить визнати Додаткову угоду/Договір недійсною, а поруку згідно із Договором поруки №11-5BL/07-2005K від 02 серпня 2005 року припиненою.

Вимоги в частині Додаткової угоди/Договору про внесення змін №1 обґрунтовує тим, що не заперечує проти укладення нею Договору поруки №11-5BL/07-2005K від 02 серпня 2005 року, проте Додаткова угода/Договір про внесення змін №1 нею не підписувався.

Вимоги в частині припинення поруки обґрунтовує тим, що без її згоди збільшився розмір зобов`язання позичальника, а відтак порука припинилась згідно із ч.1 ст.559 ЦК України.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 лютого 2019 року вирішено:

Позов АТ "УкрСиббанк" задовольнити частково.

Стягнути на користь АТ "УкрСиббанк" з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №11-5ВL/07-2005К від 02 серпня 2005 року (в системі обліку банку договір №1) заборгованість по кредиту та процентам у розмірі 23254,22 доларів. США та пеню у розмірі 95,31 грн., судові витрати у розмірі 7611,75 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати Додаткову угоду/Договір про внесення змін №1 до договору поруки №69214 від 02 серпня 2005 року, укладену 27 березня 2009 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_2 , недійсною.

Визнати поруку, що виникла на підставі Договору поруки №11-5ВL/07-2005К від 02 серпня 2005 року, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ "УкрСиббанк", такою, що припинена.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Стягнути з АТ "УкрСиббанк" на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1102,40 грн.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені первісного і зустрічного позовів.

В апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції на час прийняття рішення застосував редакцію ч.1 ст.559 ЦК України до внесення в неї змін, а відтак зобов`язання поручителя не припинені.

Також зазначає, що висновок експерта, яким встановлено, що підпис в Додатковій угоді/Договорі про внесення змін №1 до договору поруки №69214 від 02 серпня 2005 року виконаний не ОСОБА_2 , викликає сумніви, оскільки експерту не були надані належні експериментальні зразки почерку та підпису останньої.

Окрім того, зазначає, що суд задовольнив клопотання про допит свідка ОСОБА_4 , який міг пояснити обставини укладення оспорюваного договору, проте його фактично допитано не було з підстав відсутності інформації про нього, що на твердження скаржника, не відповідає дійсності.

Також вважає, що ОСОБА_2 пропустила строк позовної давності за вимогою про оспорювання правочину, про що ним усно заявлялось в суді. При цьому зазначає, що про існування оспорюваної угоди їй мало бути відомо, принаймні, з червня 2013 року, коли банк вперше звертався із вимогами за заборгованістю.

З посиланням на те, що банк в червні 2013 року вже звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості, чим змінив строк виконання зобов`язання, вважає незаконним стягнення процентів.

Вказує також, що банком не долучено графіку погашення заборгованості, який є невід`ємною частиною додаткової угоди №2 до Кредитного договору від 02 серпня 2005 року та укладена 27 березня 2009 року.

Не погодившись з ухваленим рішенням, АТ "УкрСиббанк" подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення в частині відмови у задоволенні вимог банку та в частині вирішення зустрічного позову скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення вимог банку та про відмову у задоволенні зустрічного позову.

В апеляційній скарзі посилається на те, що висновок експертизи за результатами дослідження почерку та підпису ОСОБА_2 не відповідає засадам проведення судових експертиз, оскільки експериментальні зразки підпису не були відібрані на типових бланках досліджуваних об`єктів, а саме досліджувані підписи виконані над горизонтальною лінією, експериментальні - ні. Посилається на невиконання вимог в частині необхідності підшукування експериментальних зразків підписів на документах аналогічного характеру. Вказує на порушення абз.2-3 пункту 1.6 розділу І "Почеркознавча експертиза" Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 08 жовтня 1998 року №53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 26 грудня 2012 року №1950/5) з відповідними змінами та доповненнями.

Також посилається на те, що суд першої інстанції на час прийняття рішення застосував редакцію ч.1 ст.559 ЦК України до внесення в неї змін.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 представник ОСОБА_2 зазначає, що частково погоджується з її доводами, а саме в частині того, що банком не розмежовано заборгованості між кредитом та процентами, з огляду на те, що зобов`язання мали виконуватись ануїтетними платежами. Також погоджується із доводами в частині відсутності у банку права нараховувати відсотки після того, як він в червні 2013 року звернувся до суду з позовом із вимогами про дострокове стягнення заборгованості.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині вирішення зустрічного позову вважає необґрунтованими, зазначаючи, що суд правильно керувався ч.1 ст.559 ЦК України в її первісній редакції.

У відзиві на апеляційну скаргу банку, ОСОБА_1 посилається на те, що в частині оскарження рішення щодо вирішення зустрічного позову він її підтримує. В іншому посилається на те, що банк змінив строк виконання зобов`язань, а відтак банк не має права на отримання процентів після закінчення дії договору. Вказує, що надані розрахунки заборгованості не підтверджують її розміру з огляду зміну строку виконання зобов`язань.

В судовому засіданні представник ПАТ "УкрСиббанк" Третяк В.Ю. підтримав апеляційну скаргу банку та просив її задовольнити. Проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечував.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу відповідача, а також частково апеляційну скаргу банку, зокрема аргументи в частині оцінки висновку судової почеркознавчої експертизи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились, про дату, часі місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Відповідно до ст.372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, які з`явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції установлено, що 02 серпня 2005 року між АКІБ "УкрСиббанк", правонаступником якого є АТ "УкрСиббанк", та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №11-5BL/07-2005K, відповідно до якого останній отримав кредит в іноземній валюті в розмірі 29000 доларів США, зі сплатою 11,5% річних за користування кредитними коштами.

21 жовтня 2008 року між сторонами кредитного договору укладено Додаткову угоду №1, відповідно до якої сторони домовились викласти п.1.3.5. Договору в наступній редакції: "Строк сплати процентів встановлено з 01 по 25 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком процента"; викласти додаток №1 до договору №0 від 02 серпня 2005 року в новій редакції згідно з додатком №1 до цієї додаткової угоди.

27 березня 2009 року між сторонами кредитного договору укладено Додаткову угоду №2, відповідно до якої сторони, зокрема, домовились, що для ідентифікації договору можуть застосовуватись як номер договору, зазначений при його укладенні, а саме №0, так і реєстраційний номер Договору в системі обліку Банку, а саме №1. При цьому при здійсненні погашення заборгованості за кредитом сторонами використовується реєстраційний номер договору. Сторони дійшли згоди про зміну схеми погашення кредиту. Позичальник з дати підписання цієї додаткової угоди зобов`язується повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів в день сплати ануїтетного платежу. Розмір ануїтетного платежу складає 237,09 дол. США. День сплати ануїтетного платежу 25 число кожного календарного місяця строку кредитування, протягом якого позичальник зобов`язаний сплатити ануїтетний платіж.

02 серпня 2005 року між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 укладено договір поруки №11-5BL/07-2005K (том 1 а.с.26), відповідно до якого ОСОБА_2 зобов`язалася перед банком відповідати за виконання ОСОБА_1 усіх його зобов`язань перед банком в повному обсязі, що виникли з кредитного договору №11-5BL/07-2005K від 02 серпня 2005 року.

Згідно умов пункту 2.1 договору поруки кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови кредитного договору з позичальником, у наслідок яких збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під згодою розуміється як візування поручителем змін в кредитний договір поручителем, так і отримання згоди шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та ін.

Відповідно до Додаткової угоди/договору про внесення змін №1 до договору поруки, ОСОБА_2 надала свою згоду на зміну основного зобов`язання в частині розміру ануїтетного платежу - 237 доларів США, якщо інший розмір не буде встановлений згідно умов кредитного договору; графіка погашення кредиту; кінцевого терміну виконання основного зобов`язання - 02 серпня 2030 року, якщо інший термін не буде встановлений згідно умов Кредитного договору.

Згідно висновку експертизи, проведеної Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України від 16 січня 2017 року №17516/17517/16-32, підпис від імені ОСОБА_2 у графі "Поручитель: ОСОБА_2 " у рядку "(підпис)_________(ОСОБА_2)" у Додатковій угоді/Договорі про внесення змін №1 до Договору поруки №69214 від 02 серпня 2005 року укладеного 27 березня 2009 року, виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів; підпис від імені ОСОБА_2 у графі "Поручитель: ОСОБА_2 " у рядку "(підпис)_________(ОСОБА_2)" у Додатковій угоді/Договорі про внесення змін №1 до Договору поруки № 69214 від 02 серпня 2005 року укладеного 27 березня 2009 року, виконано не ОСОБА_2 , а іншою особою (том 1 а.с.214-219).

У зв`язку із порушенням виконання зобов`язань за кредитним договором, 11 серпня 2015 року банк направив відповідачам вимоги про необхідність усунення порушень договору, які отримані відповідачами 18 серпня 2015 року.

Задовольняючи вимоги банку в частині заявлених до стягнення сум, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором кредиту не виконав належним чином, при цьому, оспорюючи розрахунки банку, не подав доказів на їх спростування, повне або часткове.

В частині вирішення вимог до поручителя, суд першої інстанції урахував висновок судової почеркознавчої експертизи та дійшов висновку про визнання недійсною Додаткової угоди/Договору про внесення змін №1 до Договору поруки. Визнаючи поруку припиненою, суд, виходячи з висновку експертизи та умов договору поруки щодо необхідності згоди поручителя на збільшення зобов`язання, керувався ч.1 ст.559 ЦК України в редакції на час виникнення спірних правовідносин, та виходив з того, що в кредитний договір були внесені зміни, які збільшують відповідальність позичальника.

З такими висновками суд апеляційної інстанції погоджується.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Заперечення ОСОБА_1 щодо розміру заборгованості по кредиту ґрунтуються на тому, що наявні у справі докази не розмежовують розмір заборгованості по тілу кредиту від розміру процентів. В той же час, ОСОБА_1 не ставить під сумнів, з посиланням на відповідні докази саме зобов`язання або будь-яку частину, виходячи з чого суд мав би виходити при дослідженні обсягу відповідальності позичальника. Окрім того, ОСОБА_1 вказує, що у червні 2013 року банк вже звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості, чим змінив строк виконання зобов`язання, а тому вважає незаконним стягнення процентів.

Перевіряючи такі доводи скаржника, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 у справі №444/9519/12 зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

04 липня 2013 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області зареєстрована позовна заява (справа №359/6850/13-ц) АТ "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за тими самими кредитними зобов`язаннями, що і в цій справі, у таких сумах станом на 16 травня 2013 року:

- 21479,05 доларів США кредитної заборгованості;

- 1062,33 доларів США заборгованості по процентам;

- 10,48 грн. пені.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 липня 2013 року у справі відкрито провадження.

Під час розгляду справи 31 липня 2013 року ОСОБА_2 подані заперечення проти позову (т.2 а.с.55), у які вказувала, зокрема, наступне (цитата дослівно):

"Про існування заборгованості Позивач повідомив Відповідача-2 шляхом направлення вимоги №30-11/2531 від 03.06.2013 (копія вимоги №30-11/2531 від 03.06.2013 додається до матеріалів справи), в якій зазначив про необхідність сплатити борг в розмірі 339,06 долл. США та 1062,33 долл. США "... протягом 31 (тридцяти одного) календарного дня" з дати одержання цього повідомлення. При умові погашення суми простроченої заборгованості, вимога про повернення кредиту автоматично втрачає чинність".

Заявою на адресу банку від 31 липня 2013 року (том 2 а.с.2) ОСОБА_2 проінформувала кредитора про сплату сум.

На підставі заяви банку ухвалою суду від 08 серпня 2013 року позовна заява залишена без розгляду у зв`язку із досудовим врегулюванням.

Зазначене дає підстави для висновку про те, що вимога про дострокове виконання зобов`язань фактично було анульована та сторони надалі продовжили виконання своїх зобов`язань.

Окрім того, з даних розрахунку заборгованості убачається, що відповідачем з певної періодичністю вносились кошти у рахунок погашення заборгованості, які банком, в свою чергу, приймались (том 1 а.с. 39-52).

У вказаному розрахунку банком визначені всі необхідні складові для визначення заборгованості за кредитом (а саме: дата сплати згідно графіка, максимальний залишок заборгованості згідно графіку погашення, дата фактичного погашення заборгованості за наданим кредитом, сума фактичного погашення за наданим кредитом, залишок строкової заборгованості за наданим кредитом, залишок простроченої заборгованості за наданий кредитом, загальний залишок заборгованості), заборгованості по процентам за користування кредитом (а саме: дата проведення операції, сума заборгованості, на яку нараховані проценти, процента ставка, період, за який нараховані проценти, кількість днів, за які нараховано проценти, нараховано процентів, сплачено процентів, залишок строкової заборгованості за процентами, залишок простроченої заборгованості за процентами, загальний залишок заборгованості за процентами), а також розрахунку пені.

Дані розрахунку заборгованості відповідачем не спростовано.

Відтак, зазначені вище доводи апеляційної скарги апеляційний суд уважає такими, що не відповідають фактичним правовідносинам сторін та обставинам справи.

Окрім того, доводи скаржника в тій частині, що банком не долучено графіку погашення заборгованості, який є невід`ємною частиною додаткової угоди №2 до Кредитного договору від 02 серпня 2005 року та укладена 27 березня 2009 року, відхиляються колегією суддів, оскільки зазначене само по собі не впливає на вирішення справи за установлених вище обставин та не дає підстав для відмови в задоволенні вимог щодо стягнення заборгованості.

В частині доводів ОСОБА_1 про застосування позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові ( частина третя та четверта статті 267 ЦК України).

Для цілей застосування частин 3 та 4 ст.267 ЦК України поняття "сторона у спорі" може не бути тотожним за змістом поняттю "сторона у цивільному процесі": сторонами у цивільному процесі є такі її учасники як позивач і відповідач, тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача.

Зазначене дає підстави для висновку про те, що заявити про застосування позовної давності може лише сторона (зокрема, належний відповідач) щодо тих вимог, які звернути до нього.

Вимоги про визнання правочину недійсним заявлено ОСОБА_2 до АТ "УкрСиббанк", проте матеріали справи не свідчать про те, що цим відповідачем було заявлено про застосування позовної давності.

Відтак заява ОСОБА_1 на стадії апеляційного розгляду про застосування позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину не підлягає задоволенню.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 та апеляційної скарги АТ "Укрсиббанк" в тій частині, що висновок експертизи за результатами дослідження почерку та підпису ОСОБА_2 не відповідає засадам проведення судових експертиз, колегія суддів зазначає про таке.

Пунктом 1.3 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 08 жовтня 1998 року №53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 26 грудня 2012 року №1950/5) з відповідними змінами та доповненнями визначено, що для проведення дослідження орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), повинен надати експерту вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку (цифрових записів, підпису) особи, яка підлягає ідентифікації.

За приписами цих Рекомендацій вільними зразками є рукописні тексти, рукописні записи (літературні та цифрові), підписи, достовірно виконані певною особою до відкриття провадження у, зокрема, цивільних справах і не пов`язаних з їх обставинами; умовно-вільними є зразки почерку та (або) підпису, виконані певною особою до відкриття провадження у справі, але пов`язані з обставинами цієї справи або виконані після відкриття провадження у справі та є як пов`язаними зі справою, так і не пов`язаними з її обставинами; експериментальні зразки почерку та (або) підпису, що виконані за завданням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), у зв`язку з призначенням такої експертизи.

Доводи про те, що експериментальні зразки підпису не були відібрані на типових бланках досліджуваних об`єктів, відхиляються колегією суддів, оскільки підпис вчинено не на бланку, тобто не на стандартному аркуші паперу з відтвореною на ньому постійному інформацією й місцем, залишеним для змінної, а під друкованим текстом, яким є Додаткова угода/Договір про внесення змін №1.

Окрім того, судом першої інстанції в судовому засіданні були допитані старший судовий експерт відділу почеркознавчих досліджень лабораторії криміналістичних видів досліджень Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Тарасюк І.М. та головний судовий експерт відділу почеркознавчих досліджень лабораторії криміналістичних видів досліджень Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Красюк І.П., які вказали, що під час проведення судово-почеркознавчої експертизи проводилось дослідження наданих документів на предмет навмисного викривлення почерку (авто підлог) з метою надання власному підпису вигляду не автентичного та за результатами такого дослідження ніяких діагностичних ознак, які б відповідали навмисній зміні почерку (авто підлогу) не виявлено. Експерти підтвердили, що всі надані зразки (вільні та експериментальні) не мали ніяких почеркових відмінностей, що дозволяло експерту зробити висновок про те, що ці зразки виконані однією особою і були прийняті експертом як порівняльний матеріал. Документи, які були надані на експертизу жодних сумнівів не викликали.

З огляду на установлено, судом першої інстанції надано правильну оцінку висновку судової почеркознавчої експертизи, який є повним, зрозумілим, обґрунтованим та таким, що не суперечить іншим матеріалам справи і не викликає сумніви в його правильності.

Щодо допиту в якості свідка ОСОБА_4 колегія суддів зазначає, що з огляду на конкретні обставини справи та підстави позовних вимог в частині визнання правочину недійсним, досліджені у справі докази у сукупності є достатніми для задоволення цих вимог, при цьому відповідачем не зазначено даних, які б міг повідомити свідок, та факти, які б встановлювали або спростовували обставини, що мають значення для вирішення справи.

В частині доводів апеляційних скарг щодо застосування положень ч.1 ст.559 ЦК України колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч.1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до змісту ч.1 ст.559 Цивільного Кодексу України на час виникнення спірних правовідносин було визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

04 листопада 2018 року набув чинності Закон України від 03 липня 2018 року №2478-VIII, яким ч.1 ст.559 ЦК України викладено у такій редакції:

"1. Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання";

Суд апеляційної інстанції наголошує на такому.

Відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону він застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім частини четвертої статті 36 Закону України "Про іпотеку", що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону.

Статтею 5 ЦК України передбачено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

Якщо порука припинилася право кредитора на пред`явлення вимоги до поручителя та обов`язок поручителя відповідати перед кредитором за порушене позичальником зобов`язання припинилися.

При цьому строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а є строком існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов`язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Чинне законодавство не пов`язує припинення поруки з прийняттям відповідного судового рішення, проте надає право поручителю звернутись з відповідним позовом про визнання поруки такою, що припинилась, у разі невизнання цього факту кредитором.

З матеріалів справи убачається, що зміна зобов`язання без згоди поручителя, що мало наслідком збільшення обсягу відповідальності, відбулась до набуття чинності ч.1 ст.559 ЦК України в редакції Закону України від 03 липня 2018 року №2478-VIII, отже зобов`язання поруки припинилось до набуття чинності нової редакції.

З цих аргументів суд апеляційної інстанції вказує на неможливість застосування ч.1 ст.559 ЦК України в редакції Закону України від 03 липня 2018 року №2478-VIII.

Судом першої інстанції вірно визначено правовідносини сторін, правильно застосовано норма матеріального права та вирішено спір, на підставі досліджених в судовому засіданні доказів.

Доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу Акціонерного товариства "УкрСиббанк" залишити без задоволення, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 лютого 2019 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 липня 2019 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

О.В. Шахова