Єдиний унікальний номер 229/415/14-ц Номер провадження 22-ц/804/1650/19
Головуючий у 1 інстанції Панова Т.Л. Єдиний унікальний 229/415/14-ц
Доповідач Папоян В.В. Номер провадження 22-ц/804/1650/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2019 року Донецький апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Папоян В.В.

суддів Біляєвої О.М. Халаджи О.В.,

за участю секретаря Сергєєвої К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дружківського міського суду Донецької області від 18 квітня 2019 року цивільну справу №229/415/14-ц за заявою ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження, заінтересовані особи - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Експобанк», ОСОБА_2 (головуючий у 1 інстанції суддя Панова Т.Л.)

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2019 року заявник звернувся до суду із заявою, в якій просить замінити стягувача за виконавчим листом № 229/415/14-ц ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» його правонаступником ОСОБА_3 . В обґрунтування зазначає, що між АТ «КБ «Експобанк» та ТОВ «ФК «Горизонт» було укладено Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 54 від 19.02.2019 року, яким банк (первісний кредитор) відступив ТОВ «ФК «Горизонт» (новому кредитору) права вимоги банку за кредитними договорами, у том числі за договором кредиту і забезпечення №179/АК-2007 до позичальника ОСОБА_2 В подальшому, згідно Договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 13/19 від 04.03.2019 року, ТОВ «ФК «Горизонт» відступив ОСОБА_4 права вимоги до за вказаним кредитним договором.

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 18 квітня 2019 року було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_5 про заміну сторони виконавчого провадження

Не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_6 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норми матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову про задоволення його вимог.

В обґрунтування зазначає, що спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Положенням щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.03.2016 року №388. Але, відмовляючи у задоволенні заяви про заміну стягувача, суд помилково посилався на положення Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», які на спірні правовірності не розповсюджуються. Відповідно до Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, фізична або юридична особа має право придбати на відкритих торгах (аукціону) дебіторську заборгованість та право вимоги за кредитними договорами неплатоспроможного банку, що ліквідується у Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Особи, які приймають участь у справі у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про направлення поштового відправлення. Клопотань щодо відкладення розгляду справи з підстав наявності поважних причин неявки у судове засідання від учасників справи до апеляційного суду не надано. За ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами і надав їм належну оцінку.

Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статі 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України статі, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися не лише на стадії виконавчого провадження (під час виконання рішення суду за виконавчим листом), а і до відкриття виконавчого провадження у справі за умов настання певних обставин, що мають юридичне значення, зокрема вибуття стягувача із зобов`язання після постановлення щодо нього судового рішення.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 30 квітня 2014 року у цивільній справі №229/415/14-ц частково задоволено позов ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» до ОСОБА_2 та стягнуто з останньої заборгованість за кредитним договором № 179/АК - 2007 від 12 листопада 2007р станом у загальній сумі 1 276 883 грн. 40 коп. (в тому числі заборгованість по кредиту 370 852,75 грн., заборгованість по процентам 161 261,34 грн., заборгованість по комісії 15 030,43 грн., пеню за прострочку сплати кредиту та процентів 697 604,74 грн., пеню за прострочку сплати комісії 32 134,14 грн.) та судові витрати у сумі 3654 грн.

13 травня 2014 року у справі № 2/229/239/2014 Дружківським міським судом ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» видано виконавчий лист.

Згідно з Протоколом електронного аукціону №UA-EA-2018-12-29-000006-b кредитного портфелю ПАТ «КБ «Експобанк», що складається з прав вимоги за кредитними договорами, переможцем електронних торгів стало ТОВ «ФК «Горизонт». 19 лютого 2019 року між ПАТ «КБ «Експобанк» та ТОВ «ФК «Горизонт» укладено договір № 54 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Горизонт» набуває права вимоги ПАТ «КБ «Експобанк» банку до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у додатку №1 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржника, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржника, або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за договором кредиту, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку№1 до цього договору.

Згідно витягу до вищевказаного Договору відступлення права вимоги, ПАТ «КБ «Експобанк» передав, а ТОВ «ФК «Горизонт» прийняв Реєстр боржників, у тому числі і по боржнику ОСОБА_2 за Договором № 179/АК-2007 від 12 листопада 2007 року.

04 березня 2019 року між ТОВ «ФК «Горизонт» та ОСОБА_8 укладено договір № 13/19 про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Горизонт» відступає, а ОСОБА_9 набуває права вимоги до боржників, що належать Первісному кредитору на підставі кредитних договорів та одержує право, замість Первісного кредитора вимагати від Боржників належного виконання ними зобов`язань за Кредитними договорами. Загальний розмір заборгованості боржників перед Первісним кредитором викладений у Додатку № 1 (Акт приймання передачі прав вимоги) до цього договору.

Згідно акту прийому-передачі від 04 березня 2019 року за вищевказаним договором відступлення права вимоги ТОВ «ФК «Горизонт» передав, а ОСОБА_9 прийняв Реєстр боржників, у тому числі і по боржнику ОСОБА_2 за Договором № 179/АК-2007 від 12 листопада 2007 року.

Обґрунтовуючи заяву про здійснення процесуального правонаступництва та заміну стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження заявник посилався на те, що відповідно до умов договору відступлення права вимоги процесуальні права перейшли до нього та він є правонаступником стягувача у кредитних зобов`язаннях боржника ОСОБА_2 .

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано посилався на те, що ОСОБА_9 не є юридичною особою та фінансовою установою, а тому не може надавати фінансові послуги, та ухвалив рішення про відмову у задоволенні заяви про заміну стягувача виконавчого провадження.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, оскільки відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

З матеріалів справи убачається, що заявник відповідно до умов договору відступлення права вимоги отримав право вимоги у кредитних зобов`язаннях боржника ОСОБА_2 .

Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним.

У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

З наведених норм права вбачається, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ.

Як вбачається з встановлених судами обставин, з укладенням договору про відступлення права вимоги за кредитним договором, відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичних осіб, які не можуть надавати фінансові послуги згідно з наведеними нормами права.

Отже, відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа.

Аналогічна позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року (справа № 909/968/16) та у постанові від 31 жовтня 2018 року, які відповідно до ст.. 263 ЦПК України повинні враховуватись судами при виборі і застосуванні норм права

Апеляційний суд не приймає до уваги посилання апеляційної скарги на положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та доводи щодо наявності у заявника права придбавати на відкритих торгах (аукціону) дебіторську заборгованість та право вимоги за кредитними договорами неплатоспроможного банку, що ліквідується у Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки це не змінює правову природу зобов`язання, яке виникло з кредитного договору.

Відповідно до п.п. 1.1 та 1.2. Договору про відступлення права вимоги № 13/19, на якій посилається заявник, як на підставу своїх вимог, права кредитора за кредитними договорами переходять до Нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, при цьому Новий кредитор набуває статус кредитора за кредитними договорами.

Решта доводів апеляційної скарги є тотожними аргументам, викладеним у заяві, були предметом розгляду у суді першої інстанції, висновків суду не спростовують та на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції постановляючи дану ухвалу, діяв в межах вимог процесуального закону, об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви. Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність правових висновків суду. Ухвала суду першої інстанції винесена з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для її скасування.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дружківського міського суду Донецької області від 18 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: В.В. Папоян

О.М. Біляєва

О.В.Халаджи