Справа № 428/1627/19
Провадження № 2/428/1222/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Посохова І.С.,

за участю секретаря судового засідання Колядінцевої П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку Луганської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини без згоди батька, треті особи - Служба у справах дітей Сєвєродонецької міської ради, Сєвєродонецька міська рада в особі Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про надання дозволу на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини без згоди батька, треті особи - Служба у справах дітей Сєвєродонецької міської ради, Сєвєродонецька міська рада в особі Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку.

В обґрунтування заявлених вимог позивач ОСОБА_1 зазначає, що з 23.12.2011 року вона знаходиться з відповідачем ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу вони мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач виїхав з міста Сєвєродонецька до Російської Федерації, місце його знаходження їй невідоме. Вона має намір зареєструвати місце проживання дитини разом із нею за адресою: АДРЕСА_1 , але ж у Центрі надання адміністративних послуг їй було не просто відмовлено з підстав відсутності у неї письмової згоди батька дитини на реєстрацію місця проживання, а взагалі з цих підстав не прийнято жодних документів. Просить надати дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із нею за місцем її реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач в судове засідання не з`явилася, до суду подала заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину неявки суду не повідомив, правом надати відзив не скористався.

У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього.

Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини.

Згідно з копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 23.12.2011 Відділом ДРАЦС Сєвєродонецького МУЮ у Луганській області, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 23.12.2011 зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 793.

Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 15.01.2019 Сєвєродонецьким міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Луганській області, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що зроблено відповідний актовий запис № 33. Батьком дитини записаний ОСОБА_2 , а матір`ю - ОСОБА_1 .

Згідно з копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 місце проживання ОСОБА_4 , яка за твердженням позивача є її матір`ю та не заперечує проти реєстрації дитини за місцем свого проживання, з 27.12.2014 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, відповідно до копії договору дарування частки жилого приміщення у гуртожитку від 12.10.2017, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області, ОСОБА_4 є власником вказаної кімнати у гуртожитку.

Згідно з копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 місце проживання позивача ОСОБА_1 з 16.11.2017 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

У своїй позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що відповідач, який є батьком її дитини, виїхав з міста Сєвєродонецька до Російської Федерації і його місцезнаходження їй невідомо. Вона має намір зареєструвати місце проживання дитини разом із нею за адресою: АДРЕСА_1 , але ж у Центрі надання адміністративних послуг їй було не просто відмовлено з підстав відсутності у неї письмової згоди батька дитини на реєстрацію місця проживання, а взагалі з цих підстав не прийнято жодних документів. Окрім цього, з реєстрацією місця проживання її малолітньої дитини пов`язано отримання відповідних соціальних виплат, передбачених як допомога при народженні дитини.

Таким чином, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу відсутності дозволу батька на реєстрацію дитини за певною адресою. Вказані правовідносини регулюються Конституцією України, Конвенцією про права дитини, Цивільним кодексом України, Сімейним кодексом України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Законом України «Про охорону дитинства», Правилами реєстрації місця проживання, Порядком реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження.

Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

Відповідно до п. 2.2 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.11.2012 № 1077, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.12.2012 року за № 2109/22421, для реєстрації місця проживання особа або її законний представник подає до територіального підрозділу ДМС, а після утворення центрів надання адміністративних послуг - до відповідного центру, окрім інших документів, документи, що підтверджують: право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї на реєстрацію місця проживання; свідоцтво про народження, якщо реєструється місце проживання дитини, яка не досягла 16-річного віку.

Пунктом 2.3 вказаного Порядку встановлено, що відомості про дітей до 14 років, місце проживання яких реєструється з батьками, вноситься до заяви одного з них. При проживанні батьків за різними адресами для реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним з батьків надається письмова згода другого з батьків та довідка територіального підрозділу або адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України за місцем його проживання про те, що дитина не зареєстрована разом з ним.

Пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 № 207, також передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому законом порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо, зокрема, особа не подала необхідних документів або інформації. Рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику (п. 11 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р. № 207).

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХII(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитини такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Отже, з урахуванням положень Конвенції про права дитини пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток, встановлює основні засади державної політики у цій сфері є Закон України «Про охорону дитинства». За змістом статей 11, 18 вказаного Закону кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до вимог ст.ст. 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права.

На підставі аналізу вищезазначених норм суд доходить висновку, що в усіх рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому, найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.

Як встановлено судом, відповідач, який є батьком спільної дитини сторін, однією сім`єю з матір`ю дитини не проживає, його місцезнаходження позивачу невідомо. Будь-яких обставин, які б свідчили про наявність спору між батьком та матір`ю дитини щодо визначення її місця проживання, судом не встановлено, оскільки дитина залишилася проживати з матір`ю - позивачем ОСОБА_1 . Разом з тим, відсутність реєстрації місця проживання дитини за місцем фактичного проживання позивача суперечить інтересам дитини та суттєво обмежує реалізацію її прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема, права на охорону здоров`я, на освіту та соціальний захист.

Враховуючи встановлені по справі фактичні обставини та досліджені докази, суд приходить до переконання, що фактична неможливість реєстрації місця проживання малолітньої дитини без письмової згоди батька хоча й передбачена пунктами 11, 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ № 207 від 02.03.2016 року, однак, не враховує інтересів дитини, як це визначено вимогами Конвенції про права дитини та Законом України «Про охорону дитинства». Отже, суд доходить висновку, що у даному випадку пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини з урахуванням положень Закону України «Про охорону дитинства» та статті 3 Конвенції про права дитини.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька є законними та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Суд враховує, що позовні вимоги було задоволено у повному обсязі, а отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп., яку позивач сплатила при зверненні до суду.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини без згоди батька, треті особи - Служба у справах дітей Сєвєродонецької міської ради, Сєвєродонецька міська рада в особі Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку, задовольнити.

Надати дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 за місцем її реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , без письмової згоди батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплату судового збору у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржено до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторони:

- позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_5 ;

- відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя І. С. Посохов