Ухвала

12 липня 2019 року

м. Київ

справа № 686/19003/17

провадження № 61-12419ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Грушицького А. І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 листопада 2018 рокута постанову Хмельницького апеляційного суду від 28 травня 2019 року у справі за позовом Хмельницької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення збитків, завданих використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року Хмельницька міська рада (далі - Рада) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, завданих використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів.

Рада зазначила, що рішенням від 12 листопада 2014 року № 43 вона надала ОСОБА_1 в оренду строком на 3 роки земельну ділянку площею 1 000 кв.м по АДРЕСА_1 , для реконструкції приміщення магазину та офісу під житловий будинок і зобов`язала відповідача укласти договір оренди протягом чотирьох місяців від дати прийняття цього рішення. В указаний строк договір оренди не був укладений між сторонами, його підписано та зареєстровано лише 5 червня 2015 року. Після спливу встановленого Радою чотирьохмісячного строку та до дня укладення сторонами договору оренди ОСОБА_1 користувалася земельною ділянкою без правовстановлюючих документів і не вносила плату за землю, внаслідок чого місцевий бюджет недоотримав фінансових ресурсів на суму 11 003,10 грн.

За таких обставин Рада просила суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 11 003,10 грн збитків, завданих використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 листопада 2018 року позов задоволено.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 28 травня 2019 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 листопада 2018 року змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови, а абзац другий резолютивної частини - в наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання - АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь Хмельницької міської ради (місцезнаходження - 29005, місто Хмельницький, вулиця Гагаріна, 3; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 33332218) 11 003 гривні 10 копійок безпідставно набутих коштів».В решті рішення залишити без змін.

04 липня 2019 року за допомогою засобів поштового зв`язку до Верховного Суду надійшла касаційна скарга за підписом ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 листопада 2018 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 28 травня 2019 року в указаній вище справі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 11 003,10 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 * 100 = 192 100).

Верховним Судом також ураховано, що вказана справа належить до категорії малозначних в силу прямої вказівки в законі (пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України).

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 листопада 2018 рокута постанову Хмельницького апеляційного суду від 28 травня 2019 року у справі за позовом Хмельницької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення збитків, завданих використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. І. Грушицький