Справа № 457/906/17 Головуючий у 1 інстанції: Марчук В.І.
Провадження № 22-ц/811/544/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Куцика І.Б,

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 14 грудня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Трускавецького міського нотаріального округу Кіселичник І.М. про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за реєстровим № 398, посвідченого приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу Кіселичник І.М.; скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , зареєстровану на підставі договору купівлі-продажу квартири від 10 травня 2016 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та посвідченого приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу Кіселичник І.М., реєстровий № 398; визнати за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

В обгрунтування позову покликається на те, що оспорюваний договір купівлі-продажу ним було укладено під впливом обману зі сторони ОСОБА_1 , який зобов`язався сплатити йому кошти за спірну квартиру до двох тижнів після укладення вищезазначеного договору, мотивуючи оформленням, з його слів, кредиту під заставу даної квартири. Саме такими обставинами відповідач пояснював необхідність укладення спірного договору купівлі-продажу швидше, аніж проведення розрахунку, для того, щоб оформити договір іпотеки щодо даної квартири необхідно, щоб вона перебувала у його власності. Однак коштів за договором купівлі продажу квартири відповідач не сплатив, а позивач таких не отримував.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено, визнано недійсним договір купівлі-продажу від 10 травня 2016 року квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та посвідчений приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу Кіселичник І.М., реєстровий № 398.

Скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , зареєстровану на підставі договору купівлі-продажу квартири від 10 травня 2016 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та посвідченого приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу Кіселичник І.М., реєстровий № 398.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 1920,00 грн. в користь ОСОБА_3 сплаченого судового збору.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що спірний договір купівлі-продажу ним було укладено під впливом обману зі сторони відповідача, оскільки ОСОБА_1 зобов`язувався сплатити йому кошти за спірну квартиру до двох тижнів після укладання вищезазначеного договору у зв`язку з тим, що мав оформляти кредит під заставу даної квартири. Однак, дані обгрунтування позову є надуманими стороною позивача, оскільки відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні таких пояснень не надавав і про жодні розтермінування щодо грошового зобов`язання між сторонами не йшлося, а в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження даних обставин.

Крім цього апелянт зазначає, що згідно з п. 5 Договору купівлі -продажу, квартира відчужується за 404240 грн., які покупець сплатив продавцеві до підписання цього договору в повному обсязі. Таку вартість квартири, яка є предметом цього договору, визначено сторонами за взаємним погодженням, за відсутності примусу як будь - якої зі сторін, так і з боку третіх осіб, а також збігу будь-яких важких обставин. Сторони свідчать, що вони обізнані стосовно ринкових цін на аналогічні квартири, на їх розсуд визначена в цьому договорі вартість саме цієї квартири є справедливою і відповідає її дійсній вартості. Таким чином, сторони, підписавши особисто даний договір, визнали факт оплати покупцем повної вартості квартири на таких умовах, які зазначені в даному договорі, а підписання договору купівлі продажу продавцем є підтвердженням факту повного розрахунку за предмет цього договору та свідчить про відсутність у них до покупця будь яких претензій фінансового та майнового характеру. Також нотаріусом встановлено, що під час укладання угоди сторони перебували в здоровому розумі, ясній пам`яті та діяли добровільно, розуміючи значення своїх дій та правові наслідки укладеного договору, волевиявлення сторін було вільним, усвідомленим і відповідало іх внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідали реальним домовленостям сторін. А відтак, суд першої інстанції дійшов до невірного висновку про задоволення позовних вимог, визнавши договір купівлі продажу квартири недійсним. Враховуючи наведене просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч.1-4 ст. 77 ЦПК України).

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що покупець ОСОБА_1 кошти за придбану ним на підставі договору купівлі продажу квартиру продавцю ОСОБА_3 не передав, а продавець такі кошти від покупця не отримував, дійшов висновку про те, що правочин було вчинено внаслідок обману зі сторони відповідача щодо позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Статтею 230 ЦК України визначено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. При цьому, обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до пункту 20 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

При вчиненні правочину під впливом обману формування волі потерпілого відбувається не вільно, а вимушено, під впливом недобросовісних дій інших осіб, які полягають у навмисному створенні у потерпілого помилкового уявлення про обставини, які мають істотне значення: природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Внутрішня воля потерпілого на вчинення правочину відповідає його зовнішньому волевиявленню, однак її формування відбувається не вільно, а під впливом обману з боку інших осіб.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 травня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за реєстровим № 398, посвідчений приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу Кіселичник І.М.

У п. 5 вищезазначеного договору зазначено, що купівлю-продаж зазначеної квартири сторони здійснюють за 404240.00 грн., які покупець сплатив продавцеві до підписання договору у повному обсязі.

Звернення до суду з позовом позивач обґрунтовує тим, що сума коштів, зазначена у п.5 оспорюваного договору купівлі продажу, покупцем ОСОБА_1 йому не була сплачена, оскільки

сторонами фактично було обумовлено, що кошти за купівлю квартири відповідач зобов`язується сплатити до двох тижнів після укладення вищезазначеного договору за рахунок кредитних коштів, отриманих під заставу даної квартири, а для оформлення договору іпотеки щодо даної квартири необхідно було, щоб така перебувала у його власності.

В суді першої інстанції позивач, незважаючи на те, що сторони в п.5 оспорюваного договору купівлі продажу зазначили, що кошти за продаж квартири в сумі 404 240,00 грн. покупець сплатив продавцеві до підписання договору у повному обсязі, стверджував про те, що покупець ОСОБА_1 кошти за придбану ним квартиру йому не передавав ні до підписання оспорюваного договору купівлі продажу, ні згідно домовленості протягом двох тижнів після його підписання, ані в подальшому, кошти за продаж квартир від ОСОБА_1 він не отримував. Такі пояснення ним були надані і в суді апеляційної інстанції.

Відповідач в суді першої інстанції категорично заперечував вищезазначені твердження позивача ОСОБА_3 , ствердив те, що кошти, за придбану ним на підставі оспорюваного договору купівлі продажу квартиру, він продавцеві ОСОБА_3 сплатив на момент підписання оспорюваного договору купівлі - продажу, і такі були сплачені в іноземній валюті, і що жодних домовленостей щодо проведення розрахунку протягом двох тижнів після підписання договору, між ним та позивачем не було.

Позивач не заперечував підписання ним договору купівлі продажу, разом з тим ствердив, що підписав договір, оскільки покупець ОСОБА_1 пообіцяв сплатити кошти за квартиру протягом двох тижнів з часу підписання договору за рахунок кредитних коштів, для отримання яких йому необхідно було бути власником квартири з метою укладення договору застави (іпотеки), як забезпечення кредитного договору, а за відсутності таких домовленостей договір купівлі продажу ОСОБА_3 би не підписав.

З матеріалів справи вбачається, що зважаючи на істотні протиріччя в поясненнях сторін щодо проведення розрахунку за оспорюваним договором купівлі продажу, судом першої інстанції було призначено у даній справі судову психологічну експертизу з використанням поліграфа.

На вирішення експерта судом було поставлено два запитання: «1. Чи передавав ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 404 204,00 грн. за купівлю квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 перед укладенням договору купівлі-продажу від 10 травня 2016 року, а також чи наявні в пам`яті ОСОБА_1 об`єктивні дані про факт передачі ОСОБА_3 грошових коштів у сумі 404 240,00 грн. одним траншем в приміщенні нотаріальної контори приватного нотаріуса Кіселичник І.М., яка знаходиться за адресою: Львівська обл., м. Трускавець, вул. Стебницька, 54?; 2. Чи отримав ОСОБА_3 від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 404 240,00 грн. за продаж квартири АДРЕСА_1 ».

Судова експертиза з використанням поліграфа (далі психофізіологічна експертиза з використанням поліграфа) це психологічна експертиза у вигляді дослідження експертом-поліграфологом на основі спеціальних знань з використанням поліграфа психофізіологічних реакцій особи у відповідь на пред`явлені в ході дослідження стимули з метою перевірки достовірності інформації, що надається досліджуваною особою.

Відповідно до висновку експерта № 01805/018-Д за результатами проведення судової психологічної експертизи (опитування із застосуванням спеціального технічного пристрою комп`ютерного поліграфа), складеного 04 липня 2018 року, на перше запитання відповідь надати неможливо, оскільки ОСОБА_1 добровільної згоди на проведення опитування із застосуванням комп`ютерного поліграфа не надав, посилаючись на статтю 28 Конституції України, у зв`язку з чим опитування із ОСОБА_1 не проводилось. Щодо другого запитання, то експерт зазначив, що в ході експертизи (опитування з використанням комп`ютерного поліграфа) у громадянина ОСОБА_3 не виявляються виражені психофізіологічні реакції та емоційне збудження на запитання, які могли б свідчити про те, що ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 404 240,00 грн. за продаж квартири АДРЕСА_1 .

В суді апеляційної інстанції, відповідач ОСОБА_1 , свою відмову в наданні добровільної згоди на проведення опитування із застосуванням комп`ютерного поліграфа, пояснив тим, що не вбачав необхідності у проведенні такої експертизи.

Враховуючи вищевказаний висновок експерта, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що укладення оспорюваного договору купівлі-продажу квартири від 10 травня 2016 року було здійснено ОСОБА_3 під впливом обману та зумовлено деформацією волі, на яку вплинула протиправна поведінка ОСОБА_1 , спрямована на формування наміру в позивача вчинити правочин, посилаючись на хибне уявлення щодо проведення оплати за продану квартиру, і що поведінка ОСОБА_1 при укладенні договору свідчить про наявність умислу у його діях.

При визнанні недійсними правочинів з підстав, що такі були вчинені під впливом обману, законодавець звертає увагу на те, що обман може стосуватись лише обставин, що мають істотне значення,.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що проведення покупцем оплати за придбану на підставі договору купівлі продажу квартиру, є обставиною, що має істотне значення та впливає на укладення такого правочину.

На переконання колегії суддів призначення судової психофізіологічної експертизи з використанням поліграфа з метою з`ясування фактичних обставин справи та дійсності тверджень ОСОБА_1 щодо передачі коштів за придбану квартиру та отримання таких коштів продавцем ОСОБА_3 , було викликане протиріччям тверджень ОСОБА_1 в суді першої інстанції про сплату ним позивачу в повному обсязі ще до підписання оспорюваного договору коштів за придбану на підставі оспорюваного договору квартиру, що категорично заперечив в суді першої інстанції продавець ОСОБА_3 .

Відмову ОСОБА_1 від проведення опитування із застосуванням комп`ютерного поліграфа, у зв`язку з чим експертом опитування із ОСОБА_1 не проводилось, суд розцінює, як ухилення від проведення експертизи, як небажання відповідача сприяти з`ясуванню фактичних обставин справи, як зловживання процесуальними правами.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який не взяв до уваги посилання відповідача та його представника на ту обставину, що чинним цивільним процесуальним законодавством не передбачена можливість перевірки правдивості показань учасників судового розгляду із застосуванням поліграфа або прийняття судом у якості доказу отриманих таким чином відомостей, у зв`язку з чим висновок експерта № 01805/018-Д за результатами проведення судової психологічної експертизи не може вважатись належним та допустимим доказом у даній справі, оскільки у даному випадку суд не проводив перевірки правдивості показань учасників справи із застосуванням поліграфу, а призначив у справі судову психофізіологічну експертизу відповідно до вимог статті 103 ЦПК України, висновок якої вважається доказом у справі.

Такий висновок суд першої інстанції обгрунтовував тим, що відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Даючи оцінку висновку експерта № 01805/018-Д щодо результатів психофізіологічного тестування з використанням комп`ютерного поліграфу від 04 липня 2018 року суд першої інстанції вірно зазначив, що зазначив, що згідно зі ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. Суд має право за заявою учасників справи або з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обовязків. Якщо експерт під час підготовки висновку встановить обставини, що мають значення для справи, з приводу яких йому не були поставлені питання, він має право включити до висновку свої міркування про ці обставини.

Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено на виконання ухвали суду,та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

В матеріалах справи наявні документи, що підтверджують кваліфікацію судового експерта, стаж експертної роботи, наявність профільної освіти. У судовому засіданні експерт під аудіозапис підтвердив те, що він обізнаний про настання кримінальної відповідальності за надання завідомо неправдивого висновку. Крім цього, на виконання вимог ч. 5 ст. 104 ЦПК України в ухвалі про призначення експертизи судом попереджено експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що висновок експерта № 01805/018-Д щодо результатів психофізіологічного тестування з використанням комп`ютерного поліграфу від 04 липня 2018 року, є належним доказом по справі та відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства України, а те, що відповідач не погоджується з таким висновком не свідчить про його неправомірність.

Додатково слід зазначити, що проведення судової психологічної експертизи із застосуванням комп`ютерного поліграфа передбачено пунктом 6.8 розділу VI «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 1350/5 від 27 травня 2017 року. Дослідження пам`яті людини в рамках даної експертизи підпорядковується загальній методології судових психологічних експертиз та має власні, притаманні тільки цьому дослідженню науково обґрунтовані методи й методики. Основою судової психологічної експертизи із застосуванням поліграфа є реєстрація емоційної напруги, яка виникає у відповідь на прагнення приховати достовірну інформацію.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстав у своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначив, що відповідач не надав суду жодних доказів того, що перед укладенням спірного договору купівлі-продажу квартири від 10 травня 2016 року ним було передано відповідачу грошові кошти за продаж такої квартири ані в розмірі 404 240,00 грн., ані в будь-якому іншому розмірі.

Таким чином, з огляду на наведене, суд приходить до переконання, що оспорюваний договір купівлі-продажу було укладено внаслідок обману зі сторони відповідача ОСОБА_1 , оскільки у сторони, яка діяла під впливом обману, продавець ОСОБА_3 , внутрішня воля сформувалася невірно під впливом хибних відомостей, і як вбачається з матеріалів справ, обман стосувався істотної умови договору п. 5 договору купівлі-продажу від 10 травня 2016 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що обґрунтування позову є надуманим стороною позивача, оскільки ОСОБА_1 заперечив домовленість про оплату коштів за придбану ним квартиру протягом двох тижнів з дня підписання договору купівлі продажу, є лише твердженням відповідача, який не погодився на проведення судової психологічної експертизи з використанням поліграфа.

Загальним наслідком визнання недійсним правочину, укладеного внаслідок обману, є двостороння реституція, яка здійснюється за правилами ст. 216 ЦК України. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов?язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

З огляду на наведене саме за позивачем слід визнати право власності на предмет договору - квартиру АДРЕСА_1 .

І оскільки, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов?язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а як встановлено судом, що кошти в сумі 404240.00грн. ОСОБА_1 продавцю ОСОБА_5 не передавались, а відтак такі не підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 .

Згідно з ч.2 ст.89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їхсукупності.

Оскільки суд першої інстанції, давши оцінку доказам у відповідності до ч.2 ст. 89 ЦПК України, дійшов висновку, що позивач коштів за продаж квартири позивач не отримав, тобто, правочин було вчинено внаслідок застосування обману зі сторони відповідача відносно позивача, а відтак підставно задовольнив позовні вимоги ОСОБА_3 .

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381 - 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 14 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 18.07.2019 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.