Постанова

Іменем України

10 липня 2019 року

м. Київ

справа № 758/8337/16-ц

провадження № 61-16830 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представник відповідачів - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Шкоріної О. І., Антоненко Н. О., Стрижеуса А. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Позовна заява мотивована тим, що 05 вересня 2008 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБ СР «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладено договір кредиту, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 28 104 долари США на строк до 04 вересня 2015 року зі сплатою 8,19 % річних. 05 вересня 2008 року на забезпечення виконання зобов`язання за вказаним договором кредиту між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов`язалася солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання ним зобов`язання по вказаному договору кредиту.

Позичальник та поручитель взяті на себе зобов`язання не виконували, на вимоги не реагували, унаслідок чого станом на 01 листопада 2016 року виникла заборгованість за договором кредиту у розмірі 47 493 долари 51 цент США, з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 22 896 доларів 20 центів США, заборгованість по відсоткам у розмірі 10 667 доларів 17 центів США, пеня за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 10 993 долари 58 центів США, пеня за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 2 936 доларів 56 центів США.

З урахуванням викладеного ПАТ «Укрсоцбанк» просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за договором кредиту від 05 вересня 2008 року у розмірі 47 493 долари 51 цент США.

У серпні 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з зустрічним позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», який мотивовано тим, що 09 березня 2010 року загальними зборами акціонерів АКБ СР «Укрсоцбанк» було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування (назви) банку на ПАТ «Укрсоцбанк».

У порушення норм пункту 7.1. договору кредити від 05 вересня 2008 року між ними та банком не було укладено правочину щодо внесення змін до договору кредиту та укладеного на його забезпечення договору поруки. Крім того, не зазначено про заміну кредитора у договорі кредиту, що свідчить про порушення істотних умов вказаного договору. У зв`язку з відсутністю додаткового правочину до договору кредиту у результаті зміни типу акціонерного товариства та зміни найменування банку (назви) банку у них з ПАТ «Укрсоцбанк»не виникають цивільні права та обов`язки по кредитному договору та договору поруки. Крім того, ПАТ «Укрсоцбанк»були порушені вимоги пунктів 2.1, 3.2. договору поруки та положення частини четвертої статті 559 ЦК України, а саме банк звернувся з вимогою до поручися з порушенням встановленого законодавством шестимісячного строку.

З урахуванням викладеного ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просили суд визнати відсутність правовідносин ОСОБА_1 з ПАТ «Укрсоцбанк» за договором кредиту від 05 вересня 2008 року, укладеного між АКБ СР «Укрсоцбанк» та останнім, визнати поруку ОСОБА_2 за договором поруки від 05 вересня 2008 року припиненою.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 05 вересня 2016 року зустрічний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 прийнято до спільного розгляду з позовом ПАТ «Укрсоцбанк».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 01 листопада 2016 року у складі судді Шаховніної М. О. позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором від 05 вересня 2008 року у розмірі 47 493 долари 51 цент США, що еквівалентно 1 215 073 грн 96 коп. Зустрічний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано поруку ОСОБА_2 за договором поруки від 05 вересня 2008 року припиненою. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що договором поруки від 05 вересня 2008 року, укладеним між ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсоцбанк», не встановлено строку припинення поруки. Кінцевим строком погашення заборгованості за договором кредиту, який забезпечено зазначеною порукою, встановлено 04 вересня 2015 року, з позовом до суду банк звернувся 30 червня 2016 року, тобто з пропуском шестимісячного строку для звернення з вимогою до суду до поручителя. Отже, порука припинена.

ОСОБА_1 , як позичальником, належним чином взяті на себе зобов`язання за спірним договором кредиту не виконано, унаслідок чого утворилась заборгованість за цим договором, яка не спростована останнім та підлягає стягненню з нього, розмір заборгованості відповідає вимогам закону та умовам договору. Банком строк позовної давності за договором кредиту не пропущено, про застосування якого заявлено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , оскільки останній платіж за договором ОСОБА_1 , як позичальником, повинен був здійснити у вересні 2015 року, а банк звернувся з позовом до суду у червні 2016 року, тобто у межах строку позовної давності.

Ні законом, ні спірним договором кредиту не передбачено такого способу захисту порушених прав як визнання відсутності правовідносин за договором, тому ці вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є безпідставними.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена часткова, рішення суду першої інстанції у частині задоволення позову ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту скасовано. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором від 05 вересня 2008 року у розмірі 12 245 доларів 90 центів США, що еквівалентно 306 172 грн 88 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 9 009 доларів США, що еквівалентно 225 243 грн 67 коп., заборгованість по процентам за користування коштами у розмірі 3 236 доларів 90 центів США, що еквівалентно 80 929 грн 21 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» пеню за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 94 873 грн 48 коп., пеню за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 24 887 грн 11 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції про початок перебігу позовної давності з вересня 2015 року, тобто з визначеної судом дати закінчення дії договору кредиту та відсутність підстав для застосування позовної давності до вимог банку про стягнення заборгованості є незаконними. Оскільки умовами договору кредиту погашення кредитної заборгованості повинно здійснюватись позичальником частинами до 20 числа кожного місяця, а процентів не пізніше 20 числа місяця наступного за звітним місяцем, в якому нараховані проценти, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту невиконання позичальником кожного із вказаних зобов`язань.

ОСОБА_1 перестав виконувати щомісячні зобов`язання з погашення кредиту з 24 червня 2009 року та процентів за користування кредитом з 29 листопада 2010 року, у зв`язку з чим з вказаних дат у нього утворилась заборгованість за договором кредиту. У свою чергу банк звернувся до суду з позовом до позичальника 30 червня 2016 року. Таким чином, враховуючи заяву ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності, з останнього на користь банку підлягає стягненню обчислена за три роки до моменту звернення банка до суду.

Зміна типу та назви товариства, а саме з АКБ СР «Укрсоцбанк» на ПАТ «Укрсоцбанк», не припиняє правовідносин за спірним договором кредиту, не потребує укладення додаткових договорів.

Рішення суду першої інстанції у частині визнання поруки припиненою в апеляційному порядку не переглядалося.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту відмовити, визнати відсутніми правовідносини між останнім та банком за вищевказаним договором, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У частині вирішення вимог до поручителя судові рішення не оскаржуються.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 758/8337/16-ц з Подільського районного суду м. Києва.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2017 року зазначену справу призначено до розгляду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що банк звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, оскільки у нього право вимоги до ОСОБА_1 за спірним договором кредиту виникло з листопада 2009 року, тобто з моменту, коли позичальник перестав виконувати зобов`язання за цим договором, проте банк звернувся до суду з позовом лише у червні 2016 року. Загальними зборами акціонерів АКБ СР «Укрсоцбанк» було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування (назви) банку на ПАТ «Укрсоцбанк», проте з цього питання додаткових договорів між ОСОБА_1 та банком не укладалося, зміни до договору кредиту не внесено, чим порушено його істотні умови, тому у банку з ОСОБА_1 не виникають цивільні права та обов`язки за спірним договором кредиту.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов

Фактичні обставини справи, встановлені судами

05 вересня 2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладено договір кредиту, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 28 104 долари США на строк до 04 вересня 2015 року зі сплатою 8,19 % річних.

05 вересня 2008 року на забезпечення виконання зобов`язання за вказаним договором кредиту між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов`язалася солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання ним зобов`язання по вказаному договору кредиту.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК Українипровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно частиною першою статті 526 ЦК Українизобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 1054 ЦК Українипередбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1050 ЦК Українипередбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом установлено, що сторони встановили строк дії спірного договору кредиту - до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань (пункт 7.3 договору кредиту), та кінцевий строк повернення кредиту до 04 вересня 2015 року (пункт 1.1.1 кредитного договору). Позов банком пред`явлено у липні 2016 року.

Крім того, сторонами встановлено строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісяця до 20 числі кожного місяця для основної заборгованості (пункт 1.1 договору кредиту) і для процентів за користування кредитом (пункт 2.4.1 договору кредиту).

Згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що з ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість на користь банка за договором кредиту за період з 01 липня 2013 року по 04 вересня 2015 року, оскільки строк виконання позичальником зобов`язань за договором кредиту встановлено до 04 вересня 2015 року, а тому відповідальність позичальника за невиконання умов договору кредиту підлягає задоволенню з моменту виникнення права вимоги щодо виконання відповідної частини зобов`язань в межах трирічного строку.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що оскільки останній платіж ним було здійснено у листопаді 2009 року, то право на звернення до суду з позовом банк мав з вказаної дати і по листопад 2013 року, при цьому посилається на відповідні правові позиції Верховного Суду України.

Вказані доводи не можуть бути прийняті, з огляду на таке.

Статтею 257 ЦК Українипередбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України), а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК Україникредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження 14-10 цс 18).

Крім того, з огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Зазначений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України: від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53 цс 14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662 цс 15, від 29 березня 2017 року у справі № 6- 3087 цс 16, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 рокуу справі № 408/8040/12 (провадження 14-145 цс 18).

У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доводи касаційної скарги про те, що загальними зборами акціонерів АКБ СР «Укрсоцбанк» було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування (назви) банку на ПАТ «Укрсоцбанк», проте з цього питання додаткових договорів між ОСОБА_1 та банком не укладалося, зміни до договору кредиту не внесено, чим порушено його істотні умови, безпідставні, оскільки зміна типу та назви товариства не припиняє правовідносин за спірним договором кредиту, не потребує укладення додаткових договорів, істотні умови договору не порушено, згідно зі статтею 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

При цьому, згідно з частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Керуючись статтями 400, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення апеляційного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк