КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/730/2019 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Панченко М.М., Слюсар Т.А.

при секретарі Маличівській Н.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Бригадира Юрія Васильовича - представника Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 вересня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», ОСОБА_3 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ярослав-Авто» про стягнення збитків та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

07 червня 2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся у суд з позовом до Приватного акціонерного товариства " Українська транспортна страхова компанія ", ОСОБА_3 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю " Ярослав - Авто " про стягнення збитків та моральної шкоди завданої ДТП та з урахуванням уточненої позовної заяви просив стягнути з Приватного акціонерного товариства " Українська транспортна страхова компанія " суму відшкодування збитків завданих внаслідок ДТП в розмірі 50 000 грн., стягнути з відповідача ОСОБА_3 суму відшкодування збитків завданих внаслідок ДТП в розмірі 5 960 грн. та суму моральної шкоди в розмірі 5 000 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 27 травня 2015 року о 18 -00 по проспекту Бажана-Григоренка в м. Києві водій ОСОБА_3 , керуючи автобусом Богдан, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ТОВ «Ярослав авто» та який був застрахований у Приватному акціонерному товаристві «Українська транспортна страхова компанія», при зміні напрямку руху не переконався у безпечності, внаслідок чого виникло зіткнення з автомобілем Хонда НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4 , що призвело до пошкодження транспортних засобів та порушення правил дорожнього руху. Винним у ДТП визнаний ОСОБА_3 . Оскільки позивач поніс витрати по ремонту автомобіля, які йому відповідачі не відшкодували, він звернуся до суду за захистом порушеного права.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 03 вересня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства " Українська транспортна страхова компанія ", ОСОБА_3 , третя особа :Товариство з обмеженою відповідальністю " Ярослав - Авто " про стягнення збитків та моральної шкоди завданої ДТП задоволені частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства " Українська транспортна страхова компанія " на користь ОСОБА_2 суму відшкодування збитків внаслідок ДТП в розмірі 49 000 грн. та витрати по оплаті судового збору 1600 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 франшизу у розмірі 1 000 грн., суму відшкодування збитків внаслідок ДТП в розмірі 5 960 грн. та 1500 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В решті заявлених позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду Бригадир Ю . В. - представник Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його ухвалення з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи. При цьому зазначав, що під час ознайомлення з матеріалами справи було встановлено, що позивач тричі уточнював позовні вимоги та подавав оновлені редакції позовної заяви, в яких неодноразово змінював коло відповідачів та розмір заявлених до них вимог, але такі документи страхове товариство не отримувало та було позбавлено можливості надати до суду ґрунтовні заперечення на позов та будь-які пояснення по справі, що у свою чергу у відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення. Також представник страхової компанії не погоджується з розміром матеріальної шкоди. Зокрема, у відповідності до ст. ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. У відповідності до звіту, вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу становить 31 282,51 грн. До ст. 36.2. Закону України "Про обов`язкове страхування» передбачено: «Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи, сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму податку на додану вартість». На думку представника страхової компанії сума страхового відшкодування, яка підлягає виплаті позивачу має бути визначена з вирахуванням франшизи та без податку на додану вартість і повинна становити: 31 282,51 (вартість матеріального збитку) - 9 497,36 грн. (ПДВ) - 1000,00 грн. (франшиза) = 20 785,15 грн. 23 листопада 2016 року ПрАТ «УТСК» проведено часткову виплату страхового відшкодування у розмірі 2 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 500 (копія додається), на підставі поданої, ОСОБА_2 , заяви про отримання страхового відшкодування від 18 листопада 2016 року (копія додається). Тому зі страхової компанії слід стягнути 18 785,15 грн. Викликають у представника відповідача сумніви щодо наданих позивачем доказів - придбання запасних частин та вартість ремонтних робіт. Просив скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 вересня 2018 року по справі 753/10416/17.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги до ПрАТ «УТСК» задовольнити частково, в розмірі належним чином визначеного страхового відшкодування, а саме: 18 785,15 грн.

Відзив на апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» Бригадира Ю.В. позивачем ОСОБА_2 , відповідачем ОСОБА_3 , третьою особою ТОВ «Ярослав-Авто» не подавався.

У неодноразові судові засідання апеляційного суду відповідач ОСОБА_3 , представник 3-ї особи ТОВ «Ярослав-Авто» не з`явились.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог частини 1 статті 44 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ч.1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 120 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку відповідача ОСОБА_3 та 3-ї особи ТОВ «Ярослав-Авто» в судові засідання, які про час та місце розгляду справи повідомлялися, як судовими повідомленнями, так і на сайті Київського апеляційного суду, причину неявки ТОВ «Ярослав-Авто» суду не повідомило, такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого в цій частині рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрутованість рішення суду першої інстанції в межа доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційної скарги Бригадира Ю. В. - представника Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» вбачається, що він не погоджується з рішенням суду першої інстанції лише в частині задоволених позовних вимог та стягнення коштів з ПАТ «Українська транспортна страхова компанія».

Відповідно до ч.3 п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24.10.2008 у разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Таким чином, апеляційним судом перевіряється законність та обгрунтованість рішення суду лише в частині задоволених позовних вимог до ПАТ «Українська транспортна страхова компанія». Рішення суду в частині задоволених позовних вимог до відповідача ОСОБА_3 апеляційний суд не перевіряє враховуючи наступне.

Так, апеляційну скаргу на рішення суду відповідач ОСОБА_3 не подавав. У своїх письмових поясненнях на апеляційну скаргу страхової компанії (а.с.68-69 т.2) зазначив, що рішення суду вважає законним та обгрунтованим, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду залишити без змін. При цьому визнаючи позовні вимоги, які були пред`явлені до нього, повідомив суд про часткове виконання рішення суду у розмірі 6000 грн., що підтверджено стороною позивача, та надав квитанцію про переказ частини боргу у 3000 грн.(а.с.70 т.2).

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з Приватного акціонерного товариства " Українська транспортна страхова компанія " на користь ОСОБА_2 суму відшкодування збитків внаслідок ДТП в розмірі 49 000 грн. та витрати по оплаті судового збору 1600 грн. та з ОСОБА_3 на франшизу у розмірі 1 000 грн., суму відшкодування збитків внаслідок ДТП в розмірі 5 960 грн. та 1500 грн. у відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог в такій частині.

Проте, погодитись з такими висновками суду можна лише частково виходячи з наступного.

В силу частин 1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає частково дивлячись на таке.

Судом встановлено, що 21.01.2015 (а.с.72 т.2) між Товариством з обмеженою відповідальністю " Ярослав - Авто " та " Приватним акціонерним товариством " Українська транспортна страхова компанія " було укладено договір обов`язкового страхування наземною транспорту, яким є поліс № А1 /7730473. Строк дії договору визначено сторонами до 20.01.2016.

У відповідності з даним договором, об`єктом страхування є автобус " Богдан ", державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю " Ярослав - Авто ", а ліміт страхової сума визначений у 50 000,00 грн.

27 травня 2015 року мала місце дорожньо - транспортна пригода за участю застрахованого автобусу, який належить Товариству з обмеженою відповідальністю " Ярослав авто" і яким керував, як водій відповідач ОСОБА_3 та автомобілем Хонда НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4 .

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 15 червня 2015 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, який згідно трудового договору, працював водієм в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Ярослав - Авто ".

Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі,що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В результаті ДТП автомобіль Хонда Акорд, державний номерний знак НОМЕР_3 . який належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, був пошкоджений.

Статтею 6 Закону України " Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів " визначено ,що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до частини 2 статті 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до п.22.1. ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну в наслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

На виконання вимог ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) Приватне акціонерне товариство " Українська транспортна страхова компанія " була повідомлена про ДТП та пошкодження автомобіля позивача.

ПАТ " Українська транспортна страхова компанія " визнала ДТП страховою подією і 23 листопада 2016 року ПрАТ «УТСК» проведено часткову виплату страхового відшкодування у розмірі 2 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 500 на підставі поданої, ОСОБА_2 , заяви про отримання страхового відшкодування від 18 листопада 2016 року.

Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку від 17 лютого 2016 року розмір матеріального збитку завданого внаслідок ДТП, складає 31 282 гривні 51 копійка.

Автомобіль позивач відремонтував. Позивачем для відновлювального ремонту було придбано запасних частин на суму 51 960,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибутково касового ордеру № 36 від 11 лютого 2016 року.

Відповідно до актів виконаних робіт, було здійснено роботи по відновленню автомобіля Хонда Акорд, державний номерний знак НОМЕР_3 , на загальну суму 4 000,00 грн.

Оскільки позивач поніс реальні витрати на ремонт автомобіля (підтверджується відповідними документами), які не були покриті страховим полісом і виплачені страховою компанією за своїми розрахунками, то у зв`язку із вказаними обставинами, позивач вважав, що відповідач ПрАТ зобов`язаний сплатити суму в рахунок страхового відшкодування, в межах ліміту страхової суми.

Положенням ч.2 ст.1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Так, цивільно-правова відповідальність перед третіми особами власника транспортного засобу ТОВ «Ярослав-Авто», автомобіль якого винний в ДТП була застрахована в Приватному акціонерному товаристві " Українська транспортна страхова компанія " згідно полісу поліс № А1 /7730473 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становив 50 000 грн. Позивач звертаючись до страхового товариства, отримав страхове відшкодування у розмірі 2000 грн.

Зваживши на вимоги ч.2 ст. 1192 ЦК України колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначив розмір збитків, які позивач реально поніс в наслідок проведеного ремонту автомобіля, що підтверджується актом виконаних робіт і які склали 55960,00 грн. і які повинні бути відшкодовані відповідачем страховою компанією.

Так як цивільно-правова відповідальність перед третіми особами винної особи в ДТП ОСОБА_3 (автобус Богдан ) була застрахована в межах ліміту 50 000 грн., то відповідач ПрАТ і повинне нести відповідальність в цих межах. Оскільки відповідач ПрАТ сплатив добровільно позивачу загальну суму страхового відшкодування 2000 грн., то сума в межах ліміту за мінусом 1000 грн.(розмір франшизи) підлягає стягненню з нього на користь позивача у розмірі 49 000 грн., а оскільки відповідач сплатив в процесі розгляду справи 2000 грн., то сплата страхового відшкодування повинна становити 49 000 грн. - 2000 грн. = 47 000 грн. , які і підлягають стягненню в рахунок страхового відшкодування з ПрАТ на користь позивача.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає зміні зі зменшенням суми стягнення зі страхової компанії до 47 000 грн. В іншій частині рішення суду є законним та обгрутованим.

Оскільки апеляційним судом було встановлено, що страхова компанія сплатила позивачу в рахунок страхового відшкодування 2000 грн., то стягнута судом першої інстанції сума страхового відшкодування повинна бути зменшена на цю суму, а рішення суду підлягає зміні.

Доводи апеляційної скарги щодо ухвалення судом першої інстанції рішення суду з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповному з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, що на думку представника страхової компанії, призвело до неправильного вирішення справи, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення враховуючи наступне.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо підстав для часткового задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Посилання представника страхової компанії з приводу того, що за основу слід взяти звіт по вартості відновлювального ремонту не заслуговують на увагу, оскільки позивач просив стягнути вартість проведеного ремонту, який він провів, а не кошти для проведення відновлювального ремонту і таке право позивача захищене відповідно нормами чинного законодавства ( ч.2 ст. 1192 ЦК України). Правильно не враховано судом ПДВ при ремонті автомобіля, так як надані документи позивачем спростовують доводи відповідача з цього питання, оскільки особа, яка займалась продажем запчастин звільнена від такого податку. Окрім того, заперечуючи проти розміру матеріальної шкоди, представник відповідача страхової компанії відмовився від проведення автотоварознавчої експертизи в суді апеляційної інстанції, яка б спростувала його сумніви та твердження.

Таким чином, обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, окрім виплати позивачу в рахунок страхового відшкодування 2000 грн., апеляційна скарга представника відповідача страхової компанії не містить, в ході апеляційного розгляду представник відповідача також не навів таких обставин.

Керуючись ст. ст. 367,374,376,382,384 ЦПК України, колегія суддів ,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Бригадира Юрія Васильовича - представника Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 вересня 2018 року змінити, зменшити стягнуту суму з ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_2 з 49 000 грн. до 47 000 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 18 липня 2019 року.

Головуючий:

Судді: