Постанова

Іменем України

10 липня 2019 року

м. Київ

справа № 472/449/16-ц

провадження № 61-16657св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Фермерське господарство «Горизонт»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , на рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 22 червня 2017 року у складі колегії суддів: Шаманської Н. О., Данилової О. О., Лівінського І. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року представник ОСОБА_1 - адвокат Грабова А. О.звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Фермерське господарство «Горизонт» (далі - ФГ «Горизонт») про відшкодування доходів від збереження майна без достатньої правової підстави.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтв про право власності, виданих 17 червня 2015 року приватним нотаріусом Веселинівського районного нотаріального округу Миколаївської області та зареєстрованих у реєстрі за № 307 та № 308, належить на праві приватної власності нежитлова кам`яна будівля - столярний цех загальною площею 411,3 кв. м, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та нежитлова кам`яна будівля - олійний цех загальною площею 846,5 кв. м, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на зазначені об`єкти підтверджуються витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17 червня 2015 року за № 39255097 та за № 39255803.

Вказані об`єкти нерухомості були придбані відповідно до статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» шляхом проведення електронних торгів. Після придбання нерухомих об`єктів ОСОБА_1 03 жовтня 2015 року уклав договір оренди вказаного нерухомого майна з ФГ «Горизонт» строком на 1 рік. Розмір орендної плати згідно із договором оренди склав 12 000 грн за кожен місяць.

Посилалася на те, що ОСОБА_1 не може вільно користуватися та розпоряджатись належним йому на праві власності майном, оскільки попередній власник зазначених будівль, ОСОБА_2 , без достатніх правових підстав користується належними йому нежитловими приміщеннями, не допускає до вказаного приміщення та перешкоджає йому виконувати умови договору оренди.

Вважала, що ОСОБА_1 міг і повинен був отримати упущену вигоду у розмірі 96 000 грн, а неправомірні дії ОСОБА_2 стали причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Ураховуючи наведене, на підставі статей 22, 1212 ЦК України, просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування доходів від збереження майна без достатньої правової підстави у розмірі 96 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 12 вересня 2016 рокупозов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 доходи від збереження майна без достатньої правової підстави у сумі 96 000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки ОСОБА_1 є власником нежитлової кам`яної будівлі - столярного цеху загальною площею 411,3 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та нежитлової кам`яної будівлі - олійного цеху загальною площею 846,5 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Оскільки відповідач без достатніх правових підстав користувався майном позивача, то відповідно до статті 1212 ЦК України, він повинен повернути йому доходи від збереження майна без достатніх правових підстав.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської від 22 червня 2017 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_2 , задоволено частково.

Рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 12 вересня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму спаченого судового збору.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що задовольняючи позов, суд першої інстанції помилково вважав доведеним завдання позивачеві збитків у вигляді неотриманої орендної плати у зв`язку з неправомірним утриманням майна відповідачем.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Колегія суддів зробила висновок, що укладений між ОСОБА_1 та ФК «Горизонт» договір оренди нежитлових приміщень не можна вважати таким доказом, оскільки він не підтверджує реальних намірів сторін на укладання такого договору, оскільки на час його укладання спірні приміщення знаходились у користуванні ОСОБА_2 та не передавались за актом прийому-передачі ФК «Горизонт», тому й відсутні підстави вважати, що позивач міг і повинен був отримати зазначені доходи.

Отже, суд апеляційної інстанції зазначив, що договір оренди носить абстрактний характер, а тому й неотримані доходи ОСОБА_1 не можна вважати реальними у розумінні статті 22 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 22 червня 2017 року скасувати та залишити в силі рішенняВеселинівського районного суду Миколаївської області від 12 вересня 2016 року .

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що усі докази на підтвердження факту щодо здійснення ОСОБА_2 перешкод у користуванні нежитловими приміщеннями, у тому числі допити свідків, документи були досліджені при розгляді справи у суді першої інстанції.

Вважає, що протиправна поведінка відповідача полягає у безпідставному утриманні та володінні майном, незважаючи на неодноразові попередження з боку власника. Шкідливий результат цієї поведінки полягає у розмірі упущеної вигоди у розмірі 96 000 грн.

Заявник зазначає, що відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення (протиправна поведінка, шкідливий результат, вина особи, яка заподіяла шкоду та причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками). Вважає, що у діях відповідача є склад цивільного правопорушення: протиправна поведінка полягає в умисному безпідставному утриманні та володінні майном, шкідливий результат полягає у розмірі упущеної вигоди, вина відповідача - в умисних діях, причинний зв`язок - неможливістю ним виконати умови договору оренди перед ФГ «Горизонт».

Зазначає, що суд апеляційної інстанції обмежився висновком про те, що спірна сума коштів не є упущеною вигодою у розумінні статті 22 ЦК України, не звернув уваги на статті 204, 626, 627, 629 ЦК України.

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу учасники процесу до суду не подали.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 червня 2019 року справу передано судді-доповідачу Лідовцю Р. А.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Згідно із свідоцтвами про право власності, виданих 17 червня 2015 року приватним нотаріусом Веселинівського районного нотаріального округу Миколаївської області та зареєстрованих у реєстрі за № 307 та № 308, ОСОБА_1 належить на праві приватної власності нежитлова кам`яна будівля - столярний цех загальною площею 411,3 кв. м, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та нежитлова кам`яна будівля - олійний цех загальною площею 846,5 кв. м, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на зазначені об`єкти підтверджуються витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17 червня 2015 року за № 39255097 та за № 39255803.

Вказані об`єкти нерухомості були придбані відповідно до статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» шляхом проведення електронних торгів.

03 жовтня 2015 року між ОСОБА_1 та ФГ «Горизонт» укладено договір оренди нерухомого майна з ФГ «Горизонт», а саме: нежитлової кам`яної будівлі - столярного цеху загальною площею 411,3 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та нежитлової кам`яної будівлі - олійного цеху загальною площею 846,5 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 строком на 1 рік з орендною платою у розмірі 12 000 грн за кожен місяць.

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 19 липня 2016 року у справі №472/255/16-ц позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нежитловими приміщеннями шляхом їх звільнення від рухомого майна та демонтування замків задоволено. Зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні нежитловими приміщеннями, що розташовані за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_1 на праві приватної власності, шляхом їх звільнення від рухомого майна та демонтування замків. Зазначеним рішенням суду встановлено, що факт чинення ОСОБА_2 перешкод у користуванні ОСОБА_1 нежитловими приміщеннями підтверджується актами від 17 січня 2016 року та відповідними фототаблицями.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частинами першою, другою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

У частинах першій, другій статті 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із статтею 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Придбавши 17 червня 2015 року нежитлові приміщення відповідно до статті 62 Закону України «Про електронні торги» та зареєструвавши право власності на них у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 став власником цього майно.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що після набуття ОСОБА_1 права власності на нежитлові приміщення, останні знаходилися у користуванні попереднього власника - ОСОБА_2 . Під час розгляду справи ОСОБА_2 не надано доказів, які б підтверджували правомірність користування цими нежитловими приміщеннями, натомість ОСОБА_1 пред`явив суду неспростовані докази неправомірної поведінки ОСОБА_2 . Зокрема: попередження від 22 січня 2016 року, акти від 17 лютого 2016 року та заочне рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 19 липня 2016 року, залишене без змін Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 10 травня 2018 року, яким ОСОБА_2 зобов`язано усунути перешкоди у користуванні нежитловими приміщеннями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_1 на праві приватної власності, шляхом їх звільнення від рухомого майна та демонтування замків.

Отож, протиправність дій ОСОБА_2 встановлена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

03 жовтня 2015 року, уклавши договір оренди нежитлових приміщень, ОСОБА_1 мав намір отримувати прибуток у розмірі 12 000 грн щомісяця. На думку позивача, протиправна поведінка ОСОБА_2 не дала йому можливості передати об`єкт оренди - нежитлові приміщення у користування ФГ «Горизонт». Відтак, позивач вважав, що неотримання ним доходу у вигляді орендних платежів не залежало від його волі, а було результатом протиправної поведінки ОСОБА_2 .

Колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Отже, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті доходи, які б могли бути реально отримані.

Стягуючи суму збитків у розмірі 96 000 грн, суд першої інстанції виходив із того, що збитки, яких зазнав ОСОБА_1 , підлягають стягненню з ОСОБА_2 відповідно до положень статті 1212 ЦК України (Загальні положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави).

Проте, у порушення вимог пункту 1 частини шостої статті 130 ЦПК України 2004 року, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення збитків (упущеної вимоги) на підставі статей 22, 1212 ЦК України, та ухвалив рішення про задоволення позовних вимог на підставі статті 1212 ЦК України. Оскільки статті 22 та 1212 ЦК України регулюють різні правовідносини, районний суд повинен був уточнити у позивача підстави заявлених позовних вимог.

Зазначене має важливе юридичне значення, оскільки кожна із наведених статей передбачає різні умови та підстави для застосування.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_1 , виходив із правовідносин, передбачених статтею 22 ЦК України, не звернувши уваги на те, що районний суд вирішив спір керуючись статтею 1212 ЦК України (Загальні положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави) та 1214 ЦК України (Відшкодування доходів від безпідставно набутого майна і витрат на його утримання) і не зазначив своїх висновків щодо цих доводів суду.

Також апеляційний суд не звернув уваги на те, що предмет і підставу позову формує лише позивач, який підставою позову визначив одночасно статтю 22 ЦК України (Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди) і статтю 1212 ЦК України (Загальні положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереження майна без достатньої правової підстави).

Отже, суди попередніх інстанцій у порушення вимог статей 10, 60, 212-214, 316 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи, належним чином не встановили усі необхідні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи та не уточнили позовних вимог.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, збирати та надавати оцінку доказам, порушення норм процесуального права допущені обома судами, то справу необхідно передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 22 червня 2017 рокута рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 12 вересня 2016 рокускасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Г. В. Кривцова Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк