Справа № 361/2116/19
Провадження № 2/361/2109/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

/заочне/

11 липня 2019 року Броварський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого - судді Селезньової Т.В., при секретарі Яблонській В.І., розглянувши у судовому засіданні в місті Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

встановив:

Позивач просить стягнути з відповідача борг за договором позики, в сумі 18 686,56 грн., який складається з 18260,00 грн. - суми боргу, 330,51 грн. - інфляційних втрат та 96,05 грн. - 3% річних, позовні вимоги мотивуючи тим, що позичальник за договором позики 26.09.2018р. отримав від нього позику в сумі 18 260,00 грн., з строком повернення боргу до 31.12.2018р., однак у вказаний строк і до даного часу борг не повернув.

Відповідач повторно не явився в судове засідання; був повідомлений належним чином, шляхом направлення йому рекомендованих листів за адресою його місця проживання, відзив на позов не подав. Від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, і він не повідомив про причини неявки. Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності і про згоду на ухвалення заочного рішення. Суд, прийнявши всі заходи по виклику відповідача, ухвалив розглянути справу заочно, згідно ст.223 та ст.280 ЦПК України.

Укладення договору позики між сторонами підтверджено розпискою позичальника від 26.09.2018р.; згідно даної розписки відповідач підтвердив факт укладення договору позики і отримання в позику 18 260 грн. від позивача та зобов`язався повернути отримані кошти до 31.12.2018р.

07.01.2019р. та повторно 01.03.2019р. позивач направляв на адресу відповідача вимогу про погашення заборгованості за договором розписки, проте дана вимога залишилася без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до п.2, п.4 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Згідно ст. 626 ЦКУ - договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ст. 638 ЦКУ - договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 1046 ЦКУ визначено , - за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦКУ - договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно ч.2 ст.1047 ЦКУ - на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст.1049 ЦКУ - позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦКУ).

Згідно ст. 525 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

На підтвердження наявності між сторонами даного боргового зобов`язання, позивач в судовому засіданні надав суду оригінал розписки відповідача, яка повністю відповідає змісту долученої до матеріалів справи копії даної розписки та сумі позики, яку позивач просить стягнути з відповідача.

Розписка написано власноручно позичальником - відповідачем, тобто факт укладення договору і отримання позичальником коштів за договором підтверджено належним (письмовим) доказом. Таким чином, позивач довів факт укладення договору і факт передачі ним коштів позичальнику на вказаних у розписці умовах, тобто виконання ним умов договору .

Відповідач не оспорював факту наявності написаної ним власноручно розписки від 26.09.2018р., жодних доказів погашення заборгованості за договором позики в повному обсязі або частково, суду не надавав, відзиву на позов не подав.

Таким чином, встановлено, що від подач свої договірні зобов`язання за договором позики не виконав, і не повернув позикодавцю позичені у нього кошти у сумі і у строк, визначений договором (вказаний ним у розписці).

Тому сума позики (згідно з розпискою непогашена сума позики в розмірі 18260,00 грн.)

підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному розмірі.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Боржник прострочив грошове зобов`язання, не повернувши позичені кошти у вказаний строк, тому є підстави для покладення на нього обов`язку, передбаченого ч.2 ст. 625 ЦК України щодо пали трьох відсотків річних і інфляційних втрат.

За проведеним розрахунком даних виплат, стягненню з відповідача підлягають: 330,51грн. - інфляційних втрат за період прострочення повернення позики і 96,05грн. - 3% річних за період прострочення.

Таким чином, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Також, оскільки позов задовольняється, то стягненню з відповідача на користь позивача згідно ст.141 ЦПК України підлягають понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання позову - 768,40грн.

Керуючись ст. ст. 205, 207, 208, 218, 526, 625, 1046, 1047,1049 ЦК України, ст. ст. 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити;

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , борг за договором позики в сумі 18 260,00 грн., 330,51 грн. - інфляційних втрат, 96,05 грн. - 3% річних та судові витрати 768,40 грн., всього стягнути 19 454 (дев`ятнадцять тисяч чотириста п`ятдесят чотири), 96 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку він може подати протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення виготовлено 15 липня 2019 року.

Суддя Т.В. Селезньова