УХВАЛА

08 липня 2019 року

м. Київ

справа №754/1466/15-ц

провадження № 61-11804ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду м. Києва від 15 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20 травня 2015 року та додатковим рішенням цього ж суду від 29 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 07 жовтня 2015 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 травня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Визнано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 в частині покупця ОСОБА_3 недійсним.

За договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 12 серпня 1997 року визнано покупцем ОСОБА_2

Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу від 12 серпня 1997 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 листопада 2016 року рішення апеляційного суду м. Києва від 07 жовтня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 15 березня 2017 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 травня 2015 року скасовано та постановлено нове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Визнано окрему частину договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 12 серпня 1997 року щодо покупця ОСОБА_3 недійсною.

За договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 12 серпня 1997 року визнано покупцем ОСОБА_2 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

14 червня 2019 року ОСОБА_1 подала до суду касаційної інстанції засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду м. Києва від 15 березня 2017 року, в якій просила оскаржуване судове рішення скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга подана з пропуском строку на касаційне оскарження понад один рік з дня складення повного тексту оскаржуваного судового рішення.

Разом з касаційною скаргою, заявник подала заяву про поновлення строків на касаційне оскарження, яку обґрунтовувала тим, що з березня 2015 року її інтереси у суді представляв адвокат Перун А.Д., однак він діяв в супереч інтересів заявниці та вчинив протиправні дії, а саме не подав своєчасно касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду м. Києва від 15 березня 2017 року, а навпаки запевнивзаявницю, що він це зробив, чим призвів до пропуску строку на касаційне оскарження вказаного рішення.

Вказані неправомірні дії адвоката Перуна А.Д. встановлені рішенням дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури м. Києва № 137 від 17 травня 2019 року, відповідноза які було притягнуто адвоката до дисциплінарної відповідальності.

Окрім того, як на поважну причину пропуску строку на касаційне оскарження заявник посилається на те, що рішення Апеляційного суду м. Києва від 15 березня 2017 року до Єдиного державного реєстру судових рішень не внесено, тому ознайомилась заявник з оскаржуваним рішенням 07 червня 2019 року, що підтверджується наданою розпискою про ознайомлення ОСОБА_1 з матеріалами цивільної справи № 754/1466/15-ц

Згідно з вимогами частини третьої статті 394 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження в разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Українське законодавство визначає форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) як надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах: "Устименко проти України", "Пономарьов проти України") право на справедливий судовий розгляд гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачиться у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. Суд встановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є обмеженою. Суди повинні обґрунтувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовуються причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Зважаючи на те, що причини пропуску строку на касаційне оскарження заявником підтверджені належним та достатніми доказами, суд касаційної інстанції вважає за необхідне визнати що заявник ОСОБА_1 пропустила строк на касаційне оскарження з поважних причин, а саме внаслідок виникнення обставин непереборної сили та поновити його.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

В касаційній скарзі заявник посилається на те, що оскільки відповідач ОСОБА_4 є інвалідом першої групи він звільняється від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_1 є його правонаступником.

Враховуючи те, що відповідно до ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, заявник не має права пільги щодо сплати судового збору, які були надані ОСОБА_4 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Матеріали касаційної скарги не містять доказів того, що ОСОБА_1 має право на пільги щодо сплати судового збору передбачені ст.. 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги на рішення суду судовий збір підлягає сплаті в розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ( в редакції , яка діяла на час звернення з позовом до суду) за подання фізичною особою позовної заяви немайнового характеру сума судового збору складає 0,2 розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ( в редакції , яка діяла на час звернення з позовом до суду) судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» з 01 січня 2015 року встановлено мінімальну заробітну плату у розмірі 1378 грн.

Тобто, за подання позовної заявив 2015 році, яка містила три немайнові вимоги, ОСОБА_2 мала сплатити судовий збір у розмірі 826,80 грн.

Враховуючи вищевказане, за подання касаційної скарги на рішення Апеляційного суду м. Києва від 15 березня 2017 року заявник має сплатити судовий збір в розмірі 826,80*200%= 1653,60 грн.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УК у Печерському районі/Печерський район/22030102, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, рахунок отримувача: 6007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд.055)»; символ звітності банку: 207.

На підтвердження сплати судового збору заявник має надати до Верховного Суду оригінал документа про сплату судового збору або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону .

Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 127, 185, 390, 392, 393, 394 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Апеляційного суду м. Києва від 15 березня 2017 року.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду м. Києва від 15 березня 2017 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. А. Калараш