КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження №22-ц/824/9509/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів Іванової І.В., Мельника Я.С., із участю секретаря Спеней О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 26 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання відомостей такими, що не відповідають дійсності та принижують честь і гідність, зобов`язання припинити неправомірні дії, зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

04 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом, де просиввизнати, поширені ОСОБА_2 відомості в Службі у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації, Солом`янському районному суді м. Києва по справі №760/8052/18 щодо ОСОБА_1 , а саме те, що «… ОСОБА_1 зарекомендував себе, як агресивна, неврівноважена, психічно нездорова людина ... постійно провокує сварки ... це змушує мене боятися і перебувати у постійному страху за своє життя і життя та здоров`я дитини... Вважаю, що ОСОБА_1 є психічно неврівноваженим та з його боку існує реальна загроза завдання фізичної та психічної шкоди моїй дитині…» такими, що не відповідають дійсності та принижують честь та гідність відповідача,

зобов`язати ОСОБА_2 припинити неправомірні дії щодо приниження честі, гідності відносно ОСОБА_1 у будь якій формі,

зобов`язати ОСОБА_2 вибачитись у ОСОБА_1 при свідках за приниження його честі та гідності та розповсюдження відомостей, які не відповідають дійсності,

зобов`язати ОСОБА_2 спростувати недостовірну інформацію відносно ОСОБА_1 , а саме те, що «… ОСОБА_1 зарекомендував себе, як агресивна, неврівноважена, психічно нездорова людина... постійно провокує сварки... це змушує мене боятися і перебувати у постійному страху за своє життя і життя та здоров`я дитини...Вважаю, що ОСОБА_1 є психічно неврівноваженим та з його боку існує реальна загроза завдання фізичної та психічної шкоди моїй дитині…», шляхом направлення відповідачкою офіційного листа до Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації за адресою: 03020, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 41 та до Солом`янського районного суду м. Києва по справі №760/8052/18; суддя Лазаренко В.В. за адресою: 04053, м. Київ, вул. Вознесенський узвіз, 10-Б,

стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду щодо приниження його честі та гідності неправдивими публічними звинуваченнями у психічній хворобі у розмірі 11 169 грн.,

стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду через завдання відповідачем ударів, що спричинили легкі тілесні ушкодження у нього в розмірі 18 615 грн.,

стягнути з відповідача на його користь витрати за проведення експертизи моральної шкоди в розмірі 3 723 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що він з відповідачем з 06 червня 2015 року перебував у зареєстрованому шлюбі. Вони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Кожне намагання поспілкуватися з донькою супроводжується приниженням його честі та чоловічої гідності з боку відповідача, зокрема, ОСОБА_2 принижує його нецензурними словами та декілька разів завдавала легкі тілесні ушкодження.

Підтвердженням того, що ОСОБА_2 привселюдно принижує його честь та гідність вважає заяву, направлену начальнику Служби у справах дітей Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації від 15 січня 2018 року.

У заяві ОСОБА_2 вводить в оману начальника Служби та без жодних доказів зазначає: « ОСОБА_1 схильний до агресії, постійно провокує сварки… Оскільки ОСОБА_1 зарекомендував себе як агресивна людина, психічно нездорова людина, це змушує мене боятися і перебувати у постійному страху за своє життя і життя та здоров`я дитини...Вважаю, що ОСОБА_1 є психічно неврівноваженим та з його боку існує реальна загроза завдання фізичної та психічної шкоди моїй дитині.

До дитини приїжджав дуже рідко, у вихідні взагалі не з`являвся, а коли приїжджав, то на дитину не звертав уваги. Його візити почали супроводжуватись сварками, образами, а також неконтрольованою агресією з його боку. Зокрема 11 лютого 2016 року побив мене, нанісши численні тяжкі удари. Проявляючи нестримну агресію, неконтрольовану лють, ОСОБА_1 взагалі хотів викинути мене з 10-го поверху і це були не погрози, а реальні дії.

Того ж вечора він також побив мою маму ОСОБА_4 . Поки ОСОБА_1 знущався над нами, моя маленька донька залишалася без догляду...».

Відповідач вводить в оману Службу у справах дітей Солом`янської РДА та без жодних доказів з звинувачує його в психічній хворобі, в нанесенні тяжких тілесних ушкоджень дитині, її матері та їй самій. Також відповідачем розповсюджено неправдиву інформацію щодо нього шляхом направлення відзиву до Солом`янського районного суду міста Києва по справі №760/8052/18, у якому відповідач виставляє його перед іншими особами як неврівноважену та психічно хвору людину.

Завдання йому моральної шкоди підтверджується висновком експерта №09-08-18 від 09 серпня 2018 року. Також цим висновком визначено розмір спричиненої моральної шкоди щодо приниження його честі та гідності неправдивими публічними звинуваченнями у психічній хворобі - 11 169 грн. та розмір моральної шкоди через завдання відповідачем ударів, що спричинили легкі тілесні ушкодження - 18 615 грн.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 26 квітня 2019 року у задоволенні поданої заяви ОСОБА_1 відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення місцевий суд зазначив, що зі змісту поширеної інформації вбачається, що інформація, поширена відповідачем є оціночними судженнями, оскільки її автором вживаються мовно-стилістичні засоби, зокрема «вважаю» та інші, тобто автор припускає певну інформацію, а не стверджує її.

При цьому, право ОСОБА_2 на звернення до компетентних органів гарантовано ст. 40 Конституції України, а тому вимога позивача про визнання інформації, викладеної в її заявах та відзиві на позовну заяву такою, що не відповідає дійсності, не ґрунтуються на законі.

За таких обставин, відсутні підстави й для задоволення вимог позивача про спростування інформації та відшкодування моральної шкоди, які є похідними від первісної вимоги.

Не підлягає задоволенню вимога зобов`язати відповідача припинити неправомірні дії щодо приниження честі, гідності стосовно позивача у будь-якій формі, оскільки така інформація не знайшла свого підтвердження при розгляді справи.

Вимога про зобов`язання вибачитись не ґрунтується на вимогах закону. У п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року визначено, що суд не вправі зобов`язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК.

На підтвердження вимоги про відшкодування моральної шкоди позивачем надано світлини та витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Позивачем не надано обвинувального вироку стосовно ОСОБА_2 у вчиненні злочину, що є предметом розслідування. З матеріалів справи вбачається, що досудове розслідування триває.

Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, висновок експерта №09-08-18 від 09 серпня 2018 року та світлини не є належними та допустимими доказами на підтвердження вини відповідача в спричиненні тілесних ушкоджень позивачу та як наслідок - у завданні моральної шкоди.

Суд вважає, що позивачем не доведено наявність причинного зв`язку між такою шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

У такому випадку не підлягає задоволенню й вимога про стягнення витрат на проведення експертизи моральної шкоди.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його постановленні.

Просить рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 26 квітня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Визнати, поширені ОСОБА_2 відомості, що ОСОБА_1 ,: «зарекомендував себе, як агресивна, неврівноважена, психічно нездорова людина...» не відповідають дійсності такими, що принижують його честь та гідність.

Зобов`язати ОСОБА_2 припинити неправомірні дії щодо приниження честі, гідності відносно ОСОБА_1 у будь якій формі.

Зобов`язати ОСОБА_2 вибачитись у ОСОБА_1 при свідках за приниження його честі та гідності та розповсюдження відомостей, які не відповідають дійсності.

Стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 18 615 грн., витрати на проведення соціально-психологічного дослідження -3 000 грн.

Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 06 червня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ( а.с. 12 т. 1 ).

Сторони в справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ( а.с. 13 т. 1 ).

Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0003379 від ОСОБА_1 двічі надходили заяви про вчинення кримінального правопорушення, а саме: 29 березня 2017 року внесено відомості про те, що 14 лютого 2017 року ОСОБА_2 , внаслідок словесного конфлікту з чоловіком ОСОБА_1 , спричинила останньому тілесні ушкодження та вказаним діям надано правову кваліфікацію за ч. 1 ст. 125 КК України та 29 березня 2017 року внесено відомості про те, що 06 листопада 2017 року ОСОБА_2 нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_1 і цим діям надано правову кваліфікацію ч. 1 ст. 125 КК України ( а.с. 66-67 т. 1 ).

На підтвердження отримання тілесних ушкоджень ним надано фотокартки та компакт-диск ( а.с. 55 т. 1 ).

Відповідно до висновку №288/ж від 14 лютого 2017 року, як записано зі слів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подряпала йому обличчя, нанесла три удари в пах та він має ушкодження у вигляді саден, що спричинені тупим предметом ( а.с. 14 т. 1 ).

Згідно ж висновку 1744/ж від 06 листопада 2017 року, як записано зі слів ОСОБА_1 , він отримав від ОСОБА_2 удар кулаком в обличчя, та при огляді у нього наявні тілесні ушкодження у вигляді саден ( а.с. 15 т. 1 ).

Разом з тим, будь-яких доказів, у розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України, що саме ці ушкодження нанесені ОСОБА_2 матеріали справи не містять та позивачем не надано доказів, що вона була притягнена до адміністративної чикримінальної відповідальності за вчинені дії.

Окрім цього, 15 січня 2018 року ОСОБА_2 зверталася до начальника Служби у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації з заявою, де зокрема, зазначала, що « ОСОБА_1 схильний до агресії, постійно провокує сварки, погрожує їй та її рідним фізичною і моральною розправою…», «… зарекомендував себе як агресивна, психічно нездорова людина …», «… є психічно неврівноваженим …» ( а.с. 16-17 т. 1 ).

На вказану заяву було підготовлено відповідь в якій, зокрема, зазначено, що співробітниками служби проведено бесіду з ОСОБА_1 під час якої він повідомив, що всі викладені факти у Вашій заяві не відповідають дійсності ( а.с. 19 т. 1 ).

23 травня 2018 року ОСОБА_2 повторно зверталася до начальника Служби у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації з заявою, де зокрема, зазначала, що « ОСОБА_1 схильний до агресії, постійно провокує сварки, погрожує їй та її рідним фізичною і моральною розправою…» ( а.с. 23 т. 1 ).

Окрім цього, 03 вересня 2018 року відповідач направила до Солом`янського районного суду м. Києва відзив на позовну заяву ОСОБА_1 з аналогічним текстом, який оспорюється позивачем ( а.с. 56-63 т. 1 ).

У зв'язку із цим, позивач 04 жовтня 2018 року року звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами ( а.с. 1-10 т. 1 ).

Відповідно до наданогоним висновку експерта №09-08-18 від 09 серпня 2018 року йому завдана моральна шкода приниженням честі та гідності неправдивими публічними звинуваченнями в розмірі 11 169 грн. та завданням жінкою ударів, що спричинили легкі тілесні ушкодження, в розмірі 18 615 грн. ( а.с. 27-40 т. 1 ).

За проведення вказаної експертизи моральної шкоди ОСОБА_1 сплатив 3 723 грн. ( а.с. 52 т. 1 ).

Разом з тим, на переконання апеляційного суду, місцевий суд вірно зазначив, що право ОСОБА_2 на звернення до компетентних органів гарантовано ст. 40 Конституції України, а тому викладена інформація в листах начальнику Служби у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації та відзиві до місцевого суду на позовну заяву не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь і гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам ОСОБА_1 .

Також, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду, що за таких обставин, відсутні підстави й для задоволення вимог позивача про спростування інформації та відшкодування моральної шкоди, які є похідними від первісної вимоги.

Крім цього, місцевий суд обґрунтовано зазначив про те, що не підлягає задоволенню вимога про зобов`язання відповідача припинити неправомірні дії щодо приниження честі, гідності стосовно позивача у будь-якій формі, оскільки така інформація не знайшла свого підтвердження при розгляді справи.

Також, ця вимога не ґрунтується на вимогах закону. Так у п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року зазначено, що суд не вправі зобов`язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення, як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації, не передбачено у статтях 16, 277 ЦК.

І насамкінець, позивачем не доведено наявність причинного зв`язку між заявленими вимогами про стягнення шкоди і протиправним діянням ОСОБА_2 та вини останньої в її заподіянні.

Отже, місцевий суд, на переконання апеляційного суду, вірно прийшов до переконання про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини і, з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 3, 28, 34 Конституції України, ст.ст. 201, 277, 297 ЦК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, постанови Пленуму Верховного суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України, ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог за їх необґрунтованістю.

А тому, твердження ОСОБА_1 про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його постановленні, зокрема, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 55, 68, 129 Конституції України, ст.ст. 275, 277, 278, 297, 299 ЦК України, ст.ст. 2, 3 ЦПК України, з точки зору суду другої інстанції та в силу викладеного, не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді скарги.

Інші обставини, зазначені апелянтом, зокрема, про те, що відповідач принижувала позивача нецензурними словами та, в кінцевому результаті, нанесла йому тілесні ушкодження, в рішенні не надано оцінку всім доказам по справі, відповідач вводить в оману начальника Служби у справах дітей Солом`янської районної державної адміністрації, на думку апеляційного суду та у силу викладеного, не є правовою підставою для задоволення як позовних так і апеляційних вимог.

При цьому, апеляційний суд вважає за необхідне відмітити, що Європейський суд з прав людини ( далі - ЄСПЛ ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України» ).

Доводи ж відзиву ОСОБА_2 ( а.с. 7-11 т. 2 ), зокрема, про те, що її висловлювання є оціночними судженнями, факт нанесення тілесних ушкоджень нею позивачу не підтверджений належними та допустимими доказами, з точки зору другої інстанції є достовірними і, в силу викладеного, спростовують доводи апеляційної скарги з цього приводу.

А тому, зазначені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 26 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання відомостей такими, що не відповідають дійсності та принижують честь і гідність, зобов`язання припинити неправомірні дії, зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: І.В. Іванова

Я.С. Мельник