У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2019 року суддя Черкаського районного суду Черкаської області Тептюк Є.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5 , третя особа на стороні позивача: ОСОБА_6 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, одночасно подавши заяву про забезпечення позову в якій просили накласти арешт на автомобіль та заборонити будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження, мотивуючи це тим, що оскільки право власності на спірний автомобіль зареєстровано на відповідача, остання має право реалізувати майно. У ОСОБА_1 є інформація, що позивач виставила автомобіль на продаж. З метою недопущення реалізації автомобіля заявник просила забезпечити позов.

Провадження у справі на даний час не відкрито.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 2 ч. 1 ст.152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається: одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду) - ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» наголошує, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу позивача та відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі»зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зазначена норма узгоджується з вимогами ст. 41 Конституції України.

Дослідивши матеріали заяви суд приходить до висновку про недоцільність застосування заходів забезпечення позову враховуючи наступне. Позивачем не обґрунтовано та не доведено жодним доказом, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, чи призведе до порушення прав позивача. Твердження заявника про намір відповідача продати автомобіль є абстрактними, оскільки не надано жодного доказу, що відповідач має намір укласти з третьою особою правочин щодо продажу автомобіля. Оскільки непорушність права власності гарантується Конституцією України, то відповідно накладення арешту на належне відповідачу на праві приватної власності майно буде неспівмірним засобом забезпечення прав позивача по відношенню до прав власника.

До того ж, суд зауважує, що заявник не виклала у заяві пропозицію щодо зустрічного забезпечення позову, що є порушенням вимог ст. 151 ЦПК України.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає дану заяву безпідставною та необґрунтованою, і такою що не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 149-153,353 ЦПК України,-

у х в а л и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовитиповністю.

Ознайомитись з повним текстом ухвали суду, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги на ухвалу можуть бути подані протягом 15 днів з дня її складення через суд першої інстанції до апеляційного суду Черкаської області або безпосередньо до апеляційного суду Черкаської області.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Є. П. Тептюк