ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2019 року м. Чернівці

Справа № 727/6556/18

Провадження №22-ц/822/598/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Височанської Н.К., Перепелюк І.Б.

секретар Герман Я.І.

за участю: представника позивача Мінгайлєнє О.В., представника відповідача Назаренко Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 квітня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» про визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення на роботі, головуючий у І-й інстанції Чебан В.М.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Нова пошта» про визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення на роботі.

В обґрунтування позову вказував на те, що 04 червня 2015 року він прийнятий на роботу на посаду менеджера зі збуту в м. Чернівці в ТОВ «Нова пошта». 01 лютого 2016 року його переведено на посаду провідного фахівця відділу регіональних продажів Департаменту регіональних продажів Дирекції з продажів ТОВ «Нова пошта».

Зазначав, що 26 березня 2018 року він вийшов на роботу та пропрацював повний робочий день з клієнтами. Наприкінці робочого дня до нього зателефонувала керівник їхнього відділу ОСОБА_2 та повідомила, що це його останній робочий день в ТОВ «Нова пошта». Наступного дня його не допустили на робоче місце і на його банківський рахунок було надіслано розрахунок за останній робочий місяць.

Також посилався на те, що наказ про звільнення і трудову книжку йому в день звільнення не видали, тому він звернувся за правовою допомогою до адвоката, який надіслав запит до відповідача з проханням надати документи про прийняття на роботу, про звільнення та копію трудової книжки. Відповідь з неповним пакетом документів він отримав лише 29 травня 2018 року та дізнався, що його звільнено на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України.

Строк звернення до суду почався з дня вручення копії наказу про звільнення з роботи, а саме, з 29 травня 2018 року, а тому він не пропустив строк на звернення до суду з даним позовом про захист свого порушеного права.

Відповідно до тексту наказу відповідача, підставою для його звільнення з роботи були доповідна записка начальника відділу регіональних продаж ОСОБА_2 від 13 березня 2018 року, накази №2-Д від 18 січня 2018 року та №3-Д від 19 січня 2018 року про оголошення йому догани за порушення трудової дисципліни та його пояснення від 13 березня 2018 року.

Вважає, що наказ відповідача №58-К від 26 березня 2018 року про його звільнення у зв`язку із систематичним невиконанням трудової дисципліни є незаконним. Звільнення його з роботи відбулось виключно в результаті упередженого ставлення до нього начальника відділу регіональних продаж ОСОБА_2 . Фактично його було двічі притягнуто до дисциплінарної відповідальності за одні й ті самі порушення, а саме: за порушення трудової дисципліни, вчинені в грудні 2017 року січні 2018 року, за які оголошено дві догани від 18 та 19 січня 2018 року. Він ніяких порушень трудової дисципліни ні в грудні 2017 року, ні в січні 2018 року не вчиняв. Вказані накази про притягнення його до дисциплінарної відповідальності відповідач йому для ознайомлення не надав, а тому строк на оскарження ним пропущено з поважних причин.

Аргументує вимоги тим, що наказ про звільнення є незаконним, оскільки прийнятий на підставі вищезазначених двох незаконних наказів. Крім того, з тексту наказу про звільнення видно, що він звільнений з роботи 26 березня 2018 року, однак фактично 26 березня 2018 року він не був звільнений, а продовжував виконувати свої функціональні обов`язки провідного фахівця відділу регіональних продаж Департаменту регіональних продажів Дирекції з продажів. Більше того, в акті відповідача від 26 березня 2018 року зазначено, що на робочому місці він був відсутній з 15.45 год. і до кінця робочого дня, тобто до 15.45 год. того дня він працював на своєму робочому місці.

З наданої відповідачем особової картки працівника (форма П-2) видно, що запис про його звільнення на підпис йому не надавався.

З урахуванням уточнених позовних вимог, просив поновити строк на оскарження наказів №2-Д від 18 січня 2018 року та №3-Д від 19 січня 2018 року; визнати незаконним накази ТОВ «Нова пошта» №2-Д від 18 січня 2018 року та №3-Д від 19 січня 2018 року про оголошення йому доган за порушення дисципліни та наказ №58-К від 26 березня 2018 року про звільнення його з роботи за п.3 ст.40 КЗпП України; поновити його на посаді провідного фахівця Відділу регіональних продаж Департамент регіональних продажів Дирекції з продажів в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Нова пошта»; стягнути з відповідача на його користь втрачений заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 85 883,20 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 3 000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 квітня 2019 року у позові відмовлено.

На зазначене рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вказує на те, що з наказу про звільнення його з роботи не видно, за який саме проступок він був притягнутий до дисциплінарної відповідальності. В ньому відповідач обмежився лише загальними фразами, не зазначивши ступінь тяжкості вчиненого проступку, заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено дисциплінарний проступок та з чиєї вини. При застосуванні такого крайнього виду стягнення як звільнення, відповідач не взяв до уваги такі обставини, як наявність у нього сім`ї, де він є єдиним годувальником. Крім того, за січень 2018 року йому була виплачена йому премія.

Зазначає, що подані відповідачем докази на обґрунтування своїх заперечень не були належним чином засвідчені. Накази №2-Д від 18 січня 2018 року та № 3-Д від 19 січня 2018 року про оголошення догани є незаконними, оскільки ніяких порушень він не вчиняв. Відповідач обґрунтовував законність його притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді двох доган актами про відмову від надання пояснення, які складені одним днем - 19 січня 2018 року. Відповідач не вимагав у нього жодних пояснень, а лише фіксував про ознайомлення з наказами від 18 та 19 січня 2018 року. Копії зазначених наказів йому не надали. Через різні об`єктивні причини та напружений графік він не мав можливості їх оскаржити. Зазначені накази також не були надані на запит адвоката у травні 2018 року, а лише надані до відзиву на позовну заяву, а тому вважає що строк на оскарження пропущено з поважних причин. За січень 2018 року йому була виплачена премія.

На апеляційну скаргу ТОВ «Нова пошта» подало відзив, у якому просило рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення повністю не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 порушив вимоги посадової інструкції, за що двічі був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у виді доган, які є чинними, підстави, зазначені в наказі №58-К від 26.03.2018 року про звільнення знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, у зв`язку з чим відсутні підстави для визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі позивача та стягнення з відповідача суму втраченого заробітку за час вимушеного прогулу.

Проте з таким висновком повністю погодитися не можна, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи, суд дійшов його внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що згідно з пунктами 1, 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що наказом ТОВ «Нова Пошта» №100-К від 04 червня 2015 року позивач ОСОБА_1 прийнятий на посаду менеджера зі збуту Чернівці з 04 червня 2015 року з посадовим окладом згідно з штатним розписом з повним робочим днем 8 годин.

Наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» №20-К від 01 лютого 2016 року ОСОБА_1 переведено на посаду провідного фахівця у відділ регіональних продажів Департаменту регіональних продажів Дирекції з продажів з оплатою праці згідно з штатним розписом з повним робочим днем 8 годин.

Відповідно до висновку за фактами фіктивного створення провідними фахівцями відділу продажів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 експрес-накладних з метою виконання планових показників та отримання додаткової мотивації (премії) від 22 грудня 2017 року, запропоновано рекомендувати керівництву Компанії за вказані порушення розглянути питання щодо відповідності займаній посаді провідних фахівців відділу продажів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Вказаний висновок є чинним та позивачем не оскаржувався, що підтвердив позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні в суді першої інстанції.

Як видно з наказу №2-Д від 18 січня 2018 року «Про оголошення догани провідному фахівцю ОСОБА_1 .», позивачу оголошено догану за недбале ставлення до своїх трудових обов`язків та порушення п.4.4 посадової інструкції, оскільки відповідно до висновку службової перевірки регіонального відділу безпеки від 22 грудня 2017 року встановлено факт створення фіктивних ТТН провідним фахівцем відділу регіональних продажів ОСОБА_1 з особистих кабінетів клієнтів з метою отримання матеріальної винагороди у вигляді премії за виконання пріоритетного продукту за листопад місяць.

Відповідно до підпункту 2.3.4 пункту 2.3 Розділу 2 посадової інструкції Провідного фахівця відділу регіональних продажів, провідний фахівець відділу регіональних продажів здійснює виконання інших завдань, зокрема: дотримується затверджених організаційно-правових документів, які діють на підприємстві, правил внутрішнього трудового розпорядку ТОВ «Нова Пошта».

Згідно з підпунктом 4.1.2 посадової інструкції, провідний фахівець відділу регіональних продажів несе відповідальність за порушення правил внутрішнього трудового розпорядку.

Відповідно до наказу №3-Д від 19 січня 2018 року «Про оголошення догани провідному фахівцю ОСОБА_1 », позивачу оголошено догану за порушення Правил внутрішнього трудового розпорядку, оскільки 02 січня 2018 року ОСОБА_1 порушив робочий режим, а саме: був відсутній 02 січня 2018 року з 09:00 до 09:40 години та з 14:30 до 17:23 годин на роботі без попередження безпосереднього керівника та без поважних причин.

З повідомлення інспектора регіонального відділу в Західному-1 регіоні ТОВ «Нова Пошта» від 05 січня 2018 року видно, що в результаті перегляду архіву відеоспостереження за 02 січня 2018 року встановлено, що ОСОБА_1 02 січня 2018 року на робочому місці знаходився з 09:43 до 14:26 години. О 17:24 годині він повернувся на роботу, а о 19:46 годині залишив приміщення ТОВ «Нова Пошта».

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 було повідомлено про накладання на нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани відповідно до наказу № 2-Д від 18 січня 2018 року та № 3-Д від 19 січня 2018 року за різні порушення, за які у нього були відібрані пояснення. Отримати зазначені накази позивач відмовився, що підтверджено актами про відмову від надання пояснень від 19 січня 2018 року, в яких вказано, що ОСОБА_1 відмовився ставити підпис про ознайомлення з наказом.

Відповідно до частини 1 статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Про визнання зазначених наказів незаконними позивач звернувся через п`ять місяців з моменту ознайомлення.

Доводи апелянта ОСОБА_1 про те, що його із зазначеними наказами не було ознайомлено, спростовуються матеріалами справи. Крім того, в апеляційній скарзі він визнає, що були накази про оголошення догани, які неналежно оформлені, йому їх намагалися вручити. Отже, апелянт з моменту оголошення йому доган мав фізичну можливість в подальшому отримати зазначені копії наказів для ознайомлення та їх оскарження, оскільки продовжував працювати до 26 березня 2018 року, однак зазначеним правом не скористався. На підтвердження зазначених доводів апелянтом не надано належних та допустимих доказів щодо перешкоджання в наданні зазначених наказів.

За таких обставин, судом першої інстанції вірно відмовлено у позовних вимогах про визнання зазначених наказів незаконними, оскільки позивачем пропущено строк на їх оскарження; належних та допустимих доказів пропуску строку з поважних причин ним не надано.

Як видно з матеріалів справи, наказом ТОВ «Нова Пошта» від 26 березня 2018 року №58-К ОСОБА_1 - провідного фахівця відділу регіональних продаж управління регіональних продажів департаменту продажів корпоративним клієнтам дирекція з управління відносинами з Клієнтами - звільнено з 26 березня 2018 року у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку згідно з пунктом 3 статті 40 КЗпП України. Підстави звільнення - доповідна записка начальника відділу регіональних продаж ОСОБА_2 від 13 березня 2018 року; накази №2-Д від 18 січня 2018 року та №3-Д від 19 січня 2018 року про оголошення ОСОБА_1 догани за порушення трудової дисципліни; пояснення ОСОБА_1 від 13 березня 2018 року.

З доповідної записки начальника відділу регіональних продаж № 5 Мартинюк ОСОБА_4 , адресованої начальнику управління регіональних продаж Західного регіону ОСОБА_5 , яка також стала підставою для звільнення позивача, видно, що ОСОБА_1 неналежно виконує поставлені завдання, а саме: менеджер не виконує планові показники протягом півроку (з серпня 2017 року) згідно з покладеними на нього обов`язками п.2.2.2 посадової інструкції, не здійснює пошук нових клієнтів по напрацюванню клієнтів (п.2.2.1), не виконує доручення свого безпосереднього керівника в зазначені терміни, не забезпечує своєчасне представлення достовірної інформації (п.2.3.3).

Пред`являючи позов, ОСОБА_1 посилався на незаконність звільнення з підстав, передбачених пунктом 3 статті 40 КЗпП України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до пункту 3 статті 40 КЗпП України працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Згідно зі статтею 149 КЗпП України за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. До таких видів стягнень згідно з часиною першою статті 147 КЗпП України належать: догана та звільнення.

Звільнення працівника за пунктом 3 статті 40 КЗпП України - є видом дисциплінарного стягнення.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами та доповненнями), за передбаченими пунктом 3 статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП України).

У пункті 22 вищевказаної постанови роз`яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, пункту 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.

При притягненні працівника до даного виду відповідальності, роботодавець повинен навести конкретні факти допущеного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов`язків, роз`яснити ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, врахувати обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18 квітня 2019 року у справі №234/3957/17 (провадження № 61-17400св18).

Проте, як вбачається з оскаржуваного наказу про звільнення від 26 квітня 2018 року №58-К, відповідач в ньому обмежився загальними фразами без зазначення, в чому саме полягає систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на ОСОБА_1 трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку. Також відповідачем не роз`яснено ступінь тяжкості вчинених проступків та заподіяну ними шкоду.

Крім того, відповідач як на підставу звільнення посилається на наказ № 2-Д від 18 січня 2018 року про оголошення догани за порушення трудової дисципліни, в якому зазначено порушення позивачем пунктів 3.19 та 3.23 розділу 2 Посадової Інструкції. Однак в Посадовій інструкції провідного фахівця відділу регіональних продажів такі пункти відсутні.

Також як підстава звільнення в наказі зазначена доповідна записка начальника відділу регіональних продаж ОСОБА_2 від 13 березня 2018 року, в якій вказано, що за результатами індивідуального завдання такі завдання ОСОБА_1 виконані не в повному обсязі, а основне завдання по напрацюванню клієнтів не виконано взагалі.

Однак доповідна записка не містить вказівку на ступінь тяжкості вчинених позивачем проступків, що в діях позивача наявні ознаки грубого порушення своїх трудових обов`язків, яке давало право відповідачу на застосування такого крайнього виду дисциплінарної відповідальності, як звільнення з роботи.

Отже, звільняючи ОСОБА_1 за систематичне порушення трудової дисципліни, яке є заходом стягнення, работодавцем не зазначено про вчинення ним без поважних причин конкретного дисциплінарного проступку, тобто, що він допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків, що носило систематичний характер, що є необхідною умовою такого звільнення.

Безпідставними також є доводи відповідача, що 26 березня 2018 року ТОВ «Нова пошта» зафіксовано відсутність на роботі ОСОБА_1 з 15:45 год. до 18 год. кінця робочого дня, оскільки відповідно до наказу від 26 березня 2018 року № 58-К, позивач звільнений з 26 березня 2018 року, а тому він міг вважатися таким, що відсутній на робочому місці.

З огляду на викладене, колегія суддів прийшла до висновку про незаконність звільнення позивача ОСОБА_1 з посади провідного фахівця відділу регіональних продаж управління регіональних продажів ТОВ «Нова пошта» за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України, у зв`язку з чим вважає, що наявні правові підстави для поновлення незаконно звільненого працівника на роботі.

За правилами частини другої статті 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року зазначено, що орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Задовольняючи позов про виплату позивачу середнього заробітку за період з 26 березня 2018 року по 10 липня 2019 року, апеляційний суд виходить з того, що середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема, абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата.

Враховуючи, що порушення прав працівника ОСОБА_1 відбулося в березні 2018 року, середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих ним за січень і лютий 2018 року.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Розраховуючи середній заробіток з дотриманням вищенаведених вимог законодавства, колегія суддів виходить з того, що сума нарахованого доходу ОСОБА_1 за січень 2018 року складає 5 962, 74 грн, а за лютий 2018 року 4 304,300 грн. За період з 26 березня 2018 року по 10 липня 2019 року кількість днів вимушеного прогулу ОСОБА_1 становить 322 робочих дні.

Зважаючи на викладене, розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача буде таким: сумарна кількість робочих днів, фактично відпрацьованих протягом 2-х місяців (січень + лютий 2018 року) = 27 робочих днів; середньоденна заробітна плата (5 962,74+4 304,30):27 = 380,26 гривень; сума оплати вимушеного прогулу за період з 26 березня 2018 року по 10 липня 2019 року складає 380,26*322 = 122 443 грн.

З огляду на викладене, з ТОВ «Нова Пошта» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26 березня 2018 року по 10 липня 2019 року в розмірі 122 443 грн.

Оскільки висновки суду в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Нова пошта» про визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення на роботі здійснені з порушенням норм матеріального права та не відповідають фактичним обставинам справи, то відповідно до статті 376 ЦПК України це є підставою для часткового скасування судового рішення та часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з того, що задоволено вимогу немайнового характеру про поновлення на роботі та вимогу майнового характеру про стягнення втраченого заробітку за час вимушеного прогулу, судовий збір за подачу позовної заяви та за перегляд справи в суді апеляційної інстанції становить 4 821,07 грн.

В порядку розподілу судових витрат, відповідно до статті 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, вказана сума судового збору підлягає до стягнення з ТОВ «Нова пошта» на користь держави.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 квітня 2019 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» про визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення на роботі скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» в цій частині задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ про звільнення ОСОБА_1 - провідного фахівця Відділу регіональних продаж Департамент регіональних продажів Дирекції з продажів в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» від 26 березня 2018 року № 58-К за пунктом 3 статті 40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді провідного фахівця Відділу регіональних продаж Департамент регіональних продажів Дирекції з продажів в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» з 26 березня 2018 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 122 443 (сто двадцять дві тисячі чотириста сорок три) гривні з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» на користь держави 4 821 (чотири тисячі вісімсот двадцять одну) гривню 07 копійок судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повної постанови 12 липня 2019 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: Н.К. Височанська

І.Б. Перепелюк