Провадження № 2/761/2124/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі головуючого судді Макаренко І.О. розглянувши в приміщенні суду, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про матеріальної шкоди в порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним позовом, посилаючись на те, що 08 квітня 2016 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується Полісом №АЕ/8387880. Згідно з вказаним полісом забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки «Лексус» д.н.з. НОМЕР_1 .

10 липня 2016 року о 13 год. 35 хв. ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Лексус» д.н.з. НОМЕР_1 в м. Києві по вул. Межигірська, 87-В, не врахував дорожню обстановку, стан транспортного засобу, не дотримав безпечної дистанції до рухаючого попереду автомобіля «Фольцваген» д.н.з. НОМЕР_2 та скоїв наїзд на нього, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, та будучи причетним до ДТП місце події залишив, чим було порушено п.2.10, 13.1 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4, ст.124 КУпАП.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 04 листопада 2016 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4, ст. 124 КУпАП та закрито провадження в справі, у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

29 грудня 2016 року між позивачем та ОСОБА_3 , який є потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, було укладено угоду про розмір страхового відшкодування, в якій сторони дійшли згоди щодо розміру та способу здійснення страхового відшкодування. Так, сторони погодили, що розмір страхового відшкодування становить 15000 грн., який і було виплачено ОСОБА_3 .

Відповідно до постанови Подільського районного суду м. Києва від 04 листопада 2016 року, ОСОБА_1 будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди залишив місце події, що є підставою для звернення з регрес ним позовом.

На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів сплачену суму страхового відшкодування в розмірі 15000 грн. та судові витрати.

Відзив на позовну заяву на адресу Шевченківського районного суду м. Києва не надходив.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено.

08 квітня 2016 року між ТзДВ СК «Альфа-Гарант» та ОСОБА_2 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується Полісом №АЕ/8387880. Згідно з вказаним полісом забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки «Лексус» д.н.з. НОМЕР_1 .

10 липня 2016 року о 13 год. 35 хв. ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Лексус» д.н.з. НОМЕР_1 в м. Києві по вул. Межигірська, 87-В, не врахував дорожню обстановку, стан транспортного засобу, не дотримав безпечної дистанції до рухаючого попереду автомобіля «Фольцваген» д.н.з. НОМЕР_2 та скоїв наїзд на нього, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, та будучи причетним до ДТП місце події залишив, чим було порушено п.2.10, 13.1 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4, ст.124 КУпАП.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 04 листопада 2016 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4, ст. 124 КУпАП та закрито провадження в справі, у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до постанови Подільського районного суду м. Києва від 04 листопада 2016 року, ОСОБА_1 будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди залишив місце події.

17 листопада 2016 року ОСОБА_3 , який є власником транспортного засобу «Фольцваген» д.н.з. НОМЕР_2 , звернувся до позивача із заявою про страхове відшкодування.

Відповідно до звіту №114 від 22 серпня 2016 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Фольцваген» д.н.з. НОМЕР_2 складає 32619,95 грн.

29 грудня 2016 року між позивачем та ОСОБА_3 , який є потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, було укладено угоду про розмір страхового відшкодування, в якій сторони дійшли згоди щодо розміру та способу здійснення страхового відшкодування. Так, сторони погодили, що розмір страхового відшкодування становить 15000 грн.

Відповідно до платіжного доручення №ID-87775 від 13 грудня 2016 року ОСОБА_3 було виплачено страхове відшкодування в розмірі 15000 грн.

11 червня 2018 року позивачем було направлено регресну вимогу до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди у зв`язку з залишенням місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно зі ст. 29 вказаного Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Згідно зі ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Також, згідно зі ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду:

а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії;

в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником);

г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху;

ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону;

д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування)

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог чинного законодавства, у страховика виникає право на звернення з регресним позовом до завдавача шкоди лише у випадках визначених чинним законодавством України. Так, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди.

Як встановлено постановою Подільського районного суду м. Києва від 04 листопада 2016 року, ОСОБА_1 будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 10 липня 2016 року за участю транспортних засобів «Лексус» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Фольцваген» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , залишив місце події. З урахуванням того, що позивачем було виплачено страхове відшкодування ОСОБА_3 та у зв`язку із залишенням ОСОБА_1 місця події, у позивача виникло право на пред`явлення до ОСОБА_1 регресного позову.

Разом з тим, вимоги позивача про солідарне стягнення шкоди в порядку регресу із завдавача шкоди та власника транспортного засобу солідарно, є передчасними, оскільки в даному випадку шкода була завдана володільцем транспортного засобу, який є джерелом підвищеної небезпеки, а тому шкода має відшкодовуватися лише ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, суд доходить висновку, що позов товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про матеріальної шкоди в порядку регресу підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 137, 141, 258, 263-265, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про матеріальної шкоди в порядку регресу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) на користь товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (, м. Київ, бульв. Лесі Українки, 26) матеріальну шкоду в порядку регресу в розмірі 15000 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) на користь товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (, м. Київ, бульв. Лесі Українки, 26) судовий збір в розмірі 1762 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Відповідно до п. 15.5 розділу 15 XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: