У Х В А Л А

"17" липня 2019 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Катющенко В.П., розглянувши заяву заступника керівника Київської місцевої прокуратури №4 в інтересах держави в особі Київської міської ради про забезпечення позову заступника керівника Київської місцевої прокуратури №4 в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 , Акціонерної Компанії з обмеженою відповідальністю «Велріндо Ентерпрайзис ЛТД» про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна, -

В С Т А Н О В И В :

11 липня 2019 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява заступника керівника Київської місцевої прокуратури №4 в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 , Акціонерної Компанії з обмеженою відповідальністю «Велріндо Ентерпрайзис ЛТД» про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна, яка 16 липня 2019 року була передана в провадження судді Катющенко В.П. у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

До матеріалів позовної заяви також було додано заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення групи приміщень №193-В (літ. «А»), загальною площею 162,3 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та яке відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до вирішення справи по суті.

Заява обґрунтовується тим, що у позовній заяві заступник керівника Київської місцевої прокуратури №4 просить визнати недійсним договір купівлі-продажу від 25.04.2019, серія та номер: 529, укладений між Акціонерною компанією з обмеженою відповідальністю Велріндо Ентерпрайзис Лтд та ОСОБА_1 ; витребувати від ОСОБА_1 нежитлове приміщення загальною площею 162,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на користь територіальної громади столиці.

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва Дзюби О.А. від 12.02.2015 у справі № 755/3365/15-к накладено арешт на нежитлове приміщення групи приміщень № 193-В (в літ. А), загальною площею 162,3 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке перебуває у володінні компанії з обмеженою відповідальністю «Велріндо Ентерпрайзис ЛТД». На виконання вказаної ухвали суду 04.03.2015 державним реєстратором Глобою А.П. (Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві) внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про арешт нерухомого майна: нежитлового приміщення, групи приміщень № 193в (в літ. А), загальною площею 162,3 кв. м по АДРЕСА_1 (номер запису про обтяження: 8937425). У подальшому КОВ «Велріндо Ентерпрайзис ЛТД» оскаржено ухвалу слідчого судді від 12.02.2015 про накладення арешту, однак ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30.06.2016 у справі № 1 l-cc/796/l922/2016 апеляційну скаргу компанії залишено без задоволення, ухвалу суду першої інстанції - без змін. Тобто ухвала слідчого судді про накладення арешту на спірне майно є чинною і спірне майно перебувало під забороною на відчуження, про що достеменно знало ТОВ «Велріндо Ентерпрайзис ЛТД». Водночас з`ясовано, що 25.04.2019 ОСОБА_2 (Чигиринський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області) внесено запис про припинення обтяження, запис про яке внесено 04.03.2015 на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 12.02.2015 у справі № 755/3365/15-к. При цьому підставу припинення обтяження не зазначено. Разом з цим, згідно з інформацією Дніпровського районного суду м. Києва ухвала слідчого судді про накладення арешту від 12.02.2015 є чинною. Таким чином вважає, що є підстави вважати що ОСОБА_1 , також намагатиметься відчужити майно, яке зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 66 та такі дії можуть ускладнити виконання рішення суду, у випадку його ухвалення на користь позивача, наявні підстави для забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно нежитлове приміщення групи приміщень №193в (Літ, «А»), загальною площею 162,3 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке перебуває у володіння ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Суд, вивчивши доводи поданої заяви, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Як роз`яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. За п. 6 вказаної Постанови особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Аналіз вказаних правових норм свідчить, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У рішенні Конституційного Суду України від 16.06.2011 №5-рп/2011 у справі № 1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв`язку між конкретним заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог та обставинами, на яких вони ґрунтуються, і доказами, які наведені на їх підтвердження, та положеннями законодавства, якими позивач обґрунтовує свої права, подаючи позов.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Враховуючи викладене, з наведених у заяві про забезпечення позову фактів та обґрунтувань вбачається, що предмет позову у даній справі та заявлений захід забезпечення позову, є взаємопов`язаний з предметом спору, а невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Заявником обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, оскільки застосування такого заходу забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист порушеного права та поновлення порушених прав та інтересів позивача.

При цьому, обраний заявником захід забезпечення позову, до вирішення спору по суті, не призведе до обмеження прав відповідачів, а слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав позивача.

Аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд приходить до висновку про задоволення заяви заступника керівника Київської місцевої прокуратури №4 в інтересах держави в особі Київської міської ради про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149, 150, 260 ЦПК України, п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву заступника керівника Київської місцевої прокуратури №4 в інтересах держави в особі Київської міської ради про забезпечення позову заступника керівника Київської місцевої прокуратури №4 в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 , Акціонерної Компанії з обмеженою відповідальністю «Велріндо Ентерпрайзис ЛТД» про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна - задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення групи приміщень №193-В (літ. «А»), загальною площею 162,3 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та яке відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Копію ухвали суду для виконання направити до відповідних компетентних органів.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: