Справа № 683/970/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої судді Сагайдак І.М.

секретаря Борикіної Л.В.

з участю: представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2 та його представника -

адвоката Залуцького В.Н.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Старокостянтинів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №683/970/19, 2/683/887/2019 за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

У квітні 2019 року Хмельницький обласний військовий комісаріат звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 86782 грн. 62 коп. переплаченого грошового забезпечення.

В обґрунтування заявленого позову вказує, що ОСОБА_2 перебував на посаді військового комісара Старокостянтинівського об`єднаного міського військового комісаріату. Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 №274 від 31 жовтня 2016 року його було усунуто від виконання службових обов`язків у зв`язку із затриманням за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України. 09 листопада 2016 року ОСОБА_2 було звільнено з-під варти в зв`язку із внесенням застави. На підставі судових рішень до ОСОБА_2 у період з 14 листопада 2016 року по 05 жовтня 2017 року було застосовано захід забезпечення у виді відсторонення від виконання обов`язків військового комісара.

В зв`язку із цим, відповідно до вимог п.11.1, п.11.2, п.11.3 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам від 11 червня 2008 року №260 за період з 01 листопада по 07 листопада 2016 року ОСОБА_2 підлягало до виплати грошове забезпечення у вигляді посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, а за період з 08 листопада 2016 року по 05 жовтня 2017 року грошове забезпечення у виді окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.

Проте, на підставі наказу військового комісара №295 від 14 листопада 2016 року ОСОБА_2 було допущено до виконання обов`язків за посадою старшого офіцера мобілізаційного відділення Старокостянтинівського об`єднаного міського військового комісаріату зі встановленням відповідного посадового окладу, премій, надбавок та винагород, а з 22 листопада 2016 року по 03 січня 2017 року його було відряджено в розпорядження військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 в підпорядкування заступника військового комісара по роботі з особовим складом. З 04 січня 2017 року ОСОБА_2 прибув з відрядження та приступив до виконання службових обов`язків за посадою старшого офіцера мобілізаційного відділення Старокостянтинівського об`єднаного міського військового комісаріату, які виконував до 03 листопада 2017 року, коли його було звільнено в запас на підставі п. є) ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (у зв`язку із обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили).

Зазначає, що вищенаведене призвело до переплати грошового забезпечення ОСОБА_2 за період з листопада 2016 року по квітень 2017 року на загальну суму 86782 грн. 62 коп., що встановлено аудиторським звітом за результатами фінансового аудиту та аудиту відповідності ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 01 червня 2014 року по 31 грудня 2018 року.

Оскільки ОСОБА_2 був відсторонений від посади до набрання вироком законної сили, тому не мав права на одержання грошового забезпечення у повному обсязі, а тому переплачена йому сума грошового забезпечення у розмірі 86782 грн. 62 коп. є рахунковою помилкою з боку платника, в зв`язку із чим зазначені кошти підлягають поверненню.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просить їх задоволити, посилаючись на те, що переплата грошового забезпечення ОСОБА_2 мала місце внаслідок рахункової помилки з боку платника коштів.

Відповідач ОСОБА_2 проти позову заперечив, посилаючись на його безпідставність, та пояснив, що дійсно був відсторонений від виконання обов`язків військового комісара, однак з 14 листопада 2016 року по день звільнення перебував на іншій посаді та виконував інші обов`язки, за що відповідно йому нараховувалось грошове забезпечення.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Залуцький В.Н. проти позову заперечив та підтримав поданий до суду відзив на позов, у якому вказував, що зазначені кошти в силу ст.1215 ЦК України поверненню не підлягають, оскільки їх виплата була проведена позивачем добровільно без будь-яких зловживань з боку ОСОБА_2 . Крім того, зазначає, що позивачем не надано належних доказів, які б вказували на існування будь-якої переплати. Також вказує, що нарахування ОСОБА_2 грошового забезпечення є таким, що не пов`язане із рахунковою помилкою. Також вказує, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі від 23 червня 1995 року, оскільки ОСОБА_2 вже не є військовослужбовцем, а на момент його звільнення жодного службового розслідування щодо заподіяння ним матеріальної шкоди не було.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що підполковник ОСОБА_2 перебував на посаді військового комісара Старокостянтинівського об`єднаного міського військового комісаріату.

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 №274 від 31 жовтня 2016 року ОСОБА_2 було усунуто від виконання службових обов`язків військового комісара Старокостянтинівського об`єднаного міського військового комісаріату у зв`язку із затриманням за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, до закінчення проведення службового розслідування та часу, необхідного для прийняття відповідного рішення.

Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 14 листопада 2016 року ОСОБА_2 відсторонено від виконання обов`язків військового комісара Старокостянтинівського об`єднаного міського військового комісаріату на строк до 05 січня 2017 року.

Вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 04 вересня 2017 року, який набрав законної сили 05 жовтня 2017 року, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України. Цим же вироком суду захід забезпечення кримінального провадження у вигляді відсторонення ОСОБА_2 від посади залишено до набрання вироком законної сили.

Отже, з 14 листопада 2016 року по 05 жовтня 2017 року ОСОБА_2 був відсторонений від виконання обов`язків військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З метою упорядкування службової діяльності ОСОБА_2 , наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 №295 від 14 листопада 2016 року, його було допущено до виконання обов`язків за посадою старшого офіцера мобілізаційного відділення Старокостянтинівського об`єднаного міського військового комісаріату, в зв`язку із чим з 14

листопада 2016 року йому виплачувалось грошове забезпечення за цією посадою у виді посадового окладу, премій, надбавок та інших виплат.

Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу)№418 від 03 листопада 2017 року ОСОБА_2 звільнено з військової служби у запас на підставі п. є) ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (у зв`язку із обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у вигляді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади), а з 09 листопада 2017 року виключено із списків особового складу військового комісаріату та всіх видів забезпечення.

Відповідно до п.2.8 аудиторського звіту №234/3/1/аз від 13 лютого 2019 року, складеного за результатами фінансового аудиту та аудиту відповідності ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 01.06.2014 року по 31.12.2018 року, допуск ОСОБА_2 до виконання обов`язків за посадою старшого офіцера мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 у період відсторонення його від виконання обов`язків військового комісара в порядку КПК України та виплата йому в зв`язку із цим за період з листопада 2016 року по квітень 2017 року грошового забезпечення у виді посадового окладу, премій, надбавок та інших виплат суперечить п.11.1, п.11.2, п.11.3 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам від 11 червня 2008 року №260, та призвело до незаконних витрат бюджетних коштів (переплати грошового забезпечення, податків та внесків до соціальних фондів) на загальну суму 86782 грн. 62 коп.

За результатами службового розслідування, призначеного відповідно до наказу військового комісара №126 від 19.05.2017 року для з`ясування причин та обставин, що призвели до виплати грошового забезпечення ОСОБА_2 , якого було усунутого від виконання службових обов`язків, наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 №144 від 06 червня 2017 року до відповідальності притягнуто начальника відділення персоналу майора ОСОБА_3 , начальника відділу фінансового забезпечення підполковника ОСОБА_4 та майора юстиції ОСОБА_1 .

Зазначені обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються матеріалами справи.

Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

У статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (частина перша статті 1215 ЦК України).

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15 (провадження № 14-445цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного

цивільного суду від 05 лютого 2018 року у справі № 556/1231/17 зроблено висновок, що лічильна (рахункова) помилка - це помилка, яка була допущена під час проведення арифметичних підрахунків.

Крім того, відповідно до роз`ясень, даних у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про працю», лічильна (рахункова) помилка - це помилка, яка була допущена під час проведення арифметичних підрахунків. До лічильних помилок, наприклад, належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період. Не відносяться до рахункових помилок не пов`язані з обчисленням помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів.

Враховуючи, що у період з 01 листопада 2016 року по 05 жовтня 2017 року ОСОБА_2 був відсторонений від виконання обов`язків військового комісара, однак у цей період його на підставі наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 №295 від 14 листопада 2016 року було допущено до виконання обов`язків за посадою старшого офіцера мобілізаційного відділення Старокостянтинівського об`єднаного міського військового комісаріату зі встановленням відповідного посадового окладу, премій, надбавок та винагород, й такі обов`язки ОСОБА_2 фактично виконувались до моменту його звільнення 03 листопада 2017 року, тому щомісячне нарахування та виплата йому за цей період грошового забезпечення не є рахунковою помилкою з боку позивача, тим більше зважаючи на те, що нарахування та виплата грошового забезпечення була не одиничним випадком, а повторювалась щомісяця з листопада 2016 року по листопад 2017 року.

Пунктом 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року встановлено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Аналогічний висновок також міститься у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», у справі «Ґаші проти Хорватії» та у справі «Трґо проти Хорватії».

Відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не надано доказів на підтвердження факту недобросовісного набуття ОСОБА_2 отриманих коштів в сумі 86782 грн. 62 коп., які є грошовим забезпеченням, як і не встановлено наявності рахункової помилки, а тому відповідно до ст.1215 ЦК України поверненню зазначена сума не підлягає.

З огляду на викладене, у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволені позову ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в сумі 86782 грн. 62 коп. відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце знаходження: вул. Героїв Майдану,64 м. Хмельницький, 29000, .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Повне рішення складено 09 липня 2019 року.

Суддя: