Постанова

Іменем України

10 липня 2019 року

м. Київ

справа № 202/1915/16-ц

провадження № 61-15589св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Ігнатенка В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Комунальний заклад освіти «Середня загальноосвітня школа № 17» Дніпропетровської міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2016 року у складі судді Григорченко Е. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального закладу освіти «Середня загальноосвітня школа № 17» Дніпропетровської міської ради про відшкодування моральної шкоди, завданої актом дискримінації.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2016 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху на підставі статті 121 ЦПК України та надано строк для сплати судового збору, надання копій позовної заяви та всіх документів, що додаються до неї відповідно до кількості учасників справи.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2016 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу, у зв`язку з невиконанням вимог ухвали суду від 24 березня 2016 року та не усунення недоліків позовної заяви.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2016 року залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків, а саме - сплати судового збору.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2016 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про звільнення його від сплати судового збору на підставі пункту 6-1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», яким передбачено пільги по сплаті судового збору за подання позовів щодо спорів, пов`язаних із дискримінацією, та повторно надано строк для сплати судового збору.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2016 року, визнано неподаною та повернуто заявнику.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що позивачем не виконані вимоги ухвал суду щодо усунення недоліків апеляційної скарги, а саме не сплачено судовий збір.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалу апеляційного суду скасувати і передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач, який звернувся з позовом про дискримінацію звільнений від сплати судового збору на підставі прикінцевих положень Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», яким внесено зміни до статті 5 Закону України «Про судовий збір», якою визначено пільги зі сплати судового збору, шляхом доповнення частини першої цієї статті пунктом 6-1 такого змісту: «позивачі - за подання позовів щодо спорів, пов`язаних із дискримінацією».

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

10 квітня 2018 року справу № 202/1915/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу освіти «Середня загальноосвітня школа № 17» Дніпропетровської міської ради про відшкодування моральної шкоди, завданої актом дискримінації передано до Верховного Суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За правилом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Верховний Суд перевірив правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, за наслідками чого зробив висновок, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Фактичні обставини справи встановлені судами

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2016 року позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального закладу освіти «Середня загальноосвітня школа № 17» Дніпропетровської міської ради про відшкодування моральної шкоди, завданої актом дискримінації, визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2016 року, визнано неподаною та повернуто заявнику.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Законом України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» внесено зміни до частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», а саме доповнено пунктом 6-1, такого змісту: «позивачі - за подання позовів щодо спорів, пов`язаних із дискримінацією». Цей закон набрав чинності з 04 жовтня 2012 року.

Разом із тим, Законом України від 22 травня 2015 року № 484-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» статтю п`яту Закону України «Про судовий збір»викладено у новій редакції, в якій передбачено вичерпний перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору. Проте позивачі за подання позовів щодо спорів, пов`язаних із дискримінацією до зазначеного кола осіб не відносяться. Це закон набрав чинності з 01 вересня 2015 року.

Таким чином у період з 04 жовтня 2012 року до 01 вересня 2015 року позивачі за подання позовів щодо спорів, пов`язаних із дискримінацією, були звільнені від сплати судового збору.

ОСОБА_1 з апеляційною скаргою на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2016 року звернувся у травні 2016 року.

Таким чином на момент звернення ОСОБА_1 з апеляційною скаргою - 18 травня 2016 року, Законом України «Про судовий збір» не було передбачено пільг щодо сплати судового збору для позивачів за подання позовів щодо спорів, пов`язаних із дискримінацією.

З урахуванням викладеного при відхиленні клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору та визнаючи апеляційну скаргу неподаною і повертаючи її ОСОБА_1 , апеляційний суд зробив правильний висновок, що статтею 5 Закону України «Про судовий збір»передбачено вичерпний перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору, проте позивач до зазначеного кола осіб не відноситься.

Посилання ОСОБА_1 у касаційний скарзі на підпункт 4 пункту другого Розділ IV Прикінцеві положення Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», як на підставу його звільнення від сплати судового збору є безпідставними. Оскільки саме цією нормою було внесено зміни до статті 5 Закону України «Про судовий збір», які у подальшому були виключені (у зв`язку із викладенням у новій редакції цієї статті згідно Закону України від 22 травня 2015 року № 484-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору»).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко