Справа № 344/3534/15-ц
Провадження № 22-ц/4808/909/19
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.,

секретаря Капущак С.В.,

розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного провадження справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 квітня 2019 року під головуванням судді Антоняка Т.М.

в с т а н о в и в:

ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи його тим, що 01.08.2007 між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено Договір кредиту № 1298-22/340. Найменування Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» 14.06.2010 змінено на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», який є його правонаступником.

Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, Банк надає відповідачу ОСОБА_1 кредит на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 15 000,00 швейцарських франків, зі сплатою 10% річних та в порядку, визначеному тарифами на послуги по наданню кредитів, з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 29.07.2011 року.

Відповідач повертає кредит і сплачує за його користування відсотки та комісійну винагороду в сумі, в строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором.

Банк свої зобов`язання за Кредитним договором перед відповідачем виконав, надавши йому кредит в сумі 15 000,00 швейцарських франків.

Для забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором 01.08.2007 укладено Іпотечний договір. Відповідно до п. 1.1 Договру іпотеки, предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме двокімнатна квартира, загальною площею 54,15 кв м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач порушив умови Кредитного договору щодо сплати відсотків за використання кредиту, своєчасного та в повному обсязі погашення кредиту із нарахованими відсотками за фактичний час його використання, щодо дострокового повернення кредиту, погашення нарахованих відсотків та сплати можливих штрафних санкцій у випадках, визначених п.п. 2.6.3, 3.2.3, 4.4., 5.4 цього Договору.

Відповідно до п. 4.2 Кредитного договору у разі прострочення позичальником строків сплати відсотків, визначених п. 2.4 цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п.п. 1.1., 2.6.3, 3.2.4, 4.4., 5.4 цього договору, позичальник сплачує кредиторові пеню у розмірі 1 відсоток від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, але не більше подвійної ставки НБУ, що діє у цей період.

В результаті порушення умов кредитного договору № 1298-22/340 станом на 29 січня 2015 року згідно розрахунку заборгованості по кредиту заборгованість відповідача складала 10 364,83 швейцарських франків, що згідно курсу НБУ на 29.01.2015 становила 183 156,46 грн.

Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за невиконання позичальником умов щодо сплати суми кредиту, відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених в укладеному Договорі кредиту № 1298-22/340 від 01.08.2007 року. Таким чином, відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є солідарними боржниками за кредитним договором.

Позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 1298-22/340 від 01.08.2007 у сумі 183 156,46 грн з яких заборгованість за кредитом - 9029,05 швейцарських франків, що згідно курсу НБУ становить 159 551,99 грн.; заборгованість за відсотками - 1016,51 швейцарських франків, що згідно курсу НБУ становить 17 962,72 грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 211,84 швейцарських франків, що згідно курсу НБУ становить 3743,43 грн.; пеня за несвоєчасне погашення відсотків - 107,43 швейцарських франків, що згідно курсу НБУ становить 1898,32 грн 01.08.2007 року.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 19 квітня 2019 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за Договром кредиту № 1298-22/340 від 01.08.2007 року у розмірі 183 156,46 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 9029,05 швейцарських франків, що згідно курсу НБУ становить 159 551,99 грн заборгованості за відсотками - 1016,51 швейцарських франків, що згідно курсу НБУ становить 17 962,72 грн пені за несвоєчасне повернення кредиту - 211,84 швейцарських франків, що згідно курсу НБУ становить 3743,43 грн пені за несвоєчасне погашення відсотків - 107,43 швейцарських франків, що згідно курсу НБУ становить 1898,32 грн.

Стягнуто із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 915,78 грн з кожного.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідачі подали апеляційну скаргу, в якій вказали, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неповним з`ясуванням обставин справи та порушенням норм матеріального та процесуального права.

Порушення норм процесуального права полягає в тому, що суд після початку розгляду справи по суті без клопотання позивача про поновлення пропущеного строку на подачу доказів долучив до матеріалів справи підписану відповідачем заяву про видачу готівки.

Крім того, позивач підтвердив, що відповідач не отримав від банку 15 000 швейцарських франків, а натомість отримав еквівалент даних коштів у гривні.

Таким чином, банк свої зобов`язання по договору у наданні кредиту у швейцарських кронах не виконав, тому підстав щодо задоволення позовних вимог у суду не було.

Апелянти зазначають, що заява на видачу готівки не є доказом отримання коштів, отже факт приймання-передачі коштів позивачем не доведено.

В день видачі кредиту у касі банку не було швейцарських крон, у зв`язку із чим працівник банку повідомив відповідачу, що банком може бути надано кредит в будь-якій іншій валюті та позивач може отримати в цей день 15 000 грн.

Відповідач ОСОБА_1 підтверджує факт отримання від позивача коштів у розмірі 62 855,21 грн. Позивачем не доведено факту отримання ОСОБА_1 кредиту у розмірі 15 000 швейцарських крон.

Відповідач вважає, що договір кредиту на який посилається позивач не може вважатися укладеним, тому поруку за даним договором вважає припиненою.

За таких обставин просить суд задовольнити апеляційну скаргу та скасувати рішення суду першої інстанції.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01 серпня 2007 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено Договір кредиту № 1298-22/340.

Умовами даного договору передбачено, що АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» надає ОСОБА_1 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 15 000,00 швейцарських франків, зі сплатою 10,0 відсотків річних, з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 29 липня 2022 року, відповідно до графіку, зазначеного у Договорі, а відповідач повертає кредит і сплачує за його користування відсотки та комісійну винагороду в сумі, в строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором (а.с. 8-9, т. 1).

Як передбачено п. 3.3.7 Договору кредиту № 1298-22/340 від 01.08.2007, ОСОБА_1 зобов`язаний сплачувати відсотки за використання кредиту в порядку, визначеному п.п. 2.4, 2.5 цього Договору; п.п. 3.3.8 - своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими відсотками за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п. 1.1 цього Договору; п.п. 3.3.9 - достроково повернути кредит, погасити нараховані відсотки та сплатити можливі штрафні санкції у випадках, визначених п.п. 2.6.3, 3.2.3, 4.4., 5.4 цього Договору.

Відповідно до п. 4.2 Кредитного договору, у разі прострочення Позичальником строків сплати відсотків, визначених п. 2.4 цього Договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п.п. 1.1., 2.6.3, 3.2.4, 4.4., 5.4 цього Договору, Позичальник сплачує Кредиторові пеню у розмірі 1 відсоток від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, але не більше подвійної ставки НБУ, що діє у цей період.

Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором укладено іпотечний договір. Відповідно до п. 1.1 договору іпотеки, предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме двокімнатна квартира, загальною площею 54,15 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 11-13, т. 1).

Крім того, для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № 303 від 01 серпня 2007 року.

Відповідно до умов укладеного договору поруки поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за невиконання позичальником умов щодо сплати суми кредиту, відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій у розмірі та у випадках, передбачених в укладеному договорі кредиту № 1298-22/340 від 01.08.2007.

З матеріалів справи вбачається, що боржник взятих на себе зобов`язань з повернення кредиту належним чином не виконував, у зв`язку із чим у нього утворилась заборгованість в сумі 10 364,83 швейцарських франків, що згідно курсу НБУ станом на 29 січня 2015 року становить 183 156,46 грн, яка складається з заборгованості за кредитом - 9029,05 швейцарських франків, що згідно курсу НБУ становить 159 551,99 грн, заборгованості за відсотками - 1016,51 швейцарських франків, що згідно курсу НБУ становить 17 962,72 грн, пені за несвоєчасне повернення кредиту - 211,84 швейцарських франків, що згідно курсу НБУ становить 3743,43 грн, пені за несвоєчасне погашення відсотків - 107,43 швейцарських франків, що згідно курсу НБУ становить 1898,32 грн. Даний розрахунок відповідає зібраним у справі доказам та умовам кредитного договору.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтями 1048, 1050 ЦК України встановлено, що у випадку встановлення договором обов`язку позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики що залишилася, та сплати процентів.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Доводи апелянта, що кредитний договір між ним та позивачем не був укладений, спростовуються зібраними доказами і не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Стаття 207 ЦК України передбачає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Ознайомившись з умовами кредитного договору та вважаючи їх прийнятними для себе, апелянт підписав договір, чим висловив свою згоду з його змістом та умовами.

Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 05 грудня 2018 року у справі № 761/31801/16-ц, якщо сторонами кредитного договору досягнуто домовленості з усіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом з дотриманням певної процедури, то такі умови повинні виконуватись сторонами з моменту досягнення домовленості, тобто з моменту підписання договору.

Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні; сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

За ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року №15-93 Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом.

Таким чином, законодавством України чітко визначено правомірність банків на підставі відповідних ліцензій надавати кредити в іноземній валюті та бути суб`єктом кредитних зобов`язань (правовідносин) в іноземній валюті.

Відповідно до засвідченої належним чином банківської ліцензії № 5 від 27 вересня 1991 року, виданої Національним банком України, Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» має право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Згідно із дозволом № 5-1 від 29 грудня 2001 року, виданим Національним банком України Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» на право здійснення операції, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», згідно з додатком до цього дозволу та додатку до дозволу № 5-1 від 29 грудня 2001 року «Перелік операцій, які має право здійснювати Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», останній має право здійснювати операції з валютними цінностями, зокрема, неторговельні операції з валютними цінностями, ведення рахунків клієнтів (резидентів та нерезидентів) в іноземній валюті, ведення кореспондентських рахунків в уповноважених банках України в іноземній валюті та здійснення операцій з ними, залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України.

Пунктом 2.3 "Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій", затвердженого постановою Правління НБУ від 17 липня 2001 року №275, передбачено, що за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку, банки мають права здійснювати, зокрема, операції з валютними цінностями.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність доводів апелянта про відсутність повноважень у банку укладати кредитний договір у валюті, а саме, у швейцарських кронах та видавати кошти у такій валюті. Також доведеним є факт підпису ОСОБА_1 на заяві на видачу готівки № 6-001 від 01.08.2007 в розмірі 15 000 франків за вищеназваним кредитним договором, що стверджено висновком відповідної експертизи. З такими доводами погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу і спростовані зібраними у справі доказами та не впливають на правильність і обґрунтованість судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

У зв`язку із вищенаведеним суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні прийшов до обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог банку та стягнення заборгованості за кредитним договором солідарно з відповідачів у розмірі, який визначений розрахунком заборгованості.

Апеляційний суд приходить до переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованості рішення суду і підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 квітня 2019 року без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її підписання і у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови підписаний 10 липня 2019 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: В.А. Девляшевський

В.Д. Фединяк