Постанова

Іменем України

11 липня 2019 року

м. Київ

справа № 554/6946/16-ц

провадження № 61-20748св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Смарагд», ОСОБА_2 ,

треті особи: Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Полтавській області, Полтавська міська рада,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарагд», ОСОБА_2 , треті особи: Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Полтавській області, Полтавська міська рада, про захист права власності та усунення перешкод у користуванні майном,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 як представника ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 березня 2017 року у складі судді Чуванової А. М. та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 10 травня 2017 року у складі колегії суддів: Одринської Т. В., Дорош А. І., Триголова В. М.,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, уточнивши який, просила зобов`язати відповідачів усунути їй перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом забезпечення дотримання чинного законодавства щодо інсоляції, природного освітлення, провітрювання, для чого демонтувати самочинно прибудоване громадське приміщення та топочну, що розташовані по АДРЕСА_2 .

Позовна заява мотивована тим, що вона є співвласником квартири АДРЕСА_1 . Від будинку, розташованого по АДРЕСА_3 до вікна її житлової кімнати на рівні другого поверху відповідачі самовільно прибудували приміщення громадського призначення (галерею), а до першого поверху житлового будинку під іншим вікном кімнати прибудували топочну, труби якої проходять по фасаду житлового будинку на невеликій відстані від вікон її квартири.

Зведення відповідачами вказаних прибудов грубо порушує її право власності та перешкоджає використовувати кімнату, провітрювати приміщення, призводить до значного зниження рівня природного освітлення, спричиняє дискомфорт, перешкоджає оглядовості з вікна на двір.

Згідно з технічним висновком, виконаним Полтавським філіалом державного підприємства «НДІпроектреконструкція», при добудові галереї порушено ряд будівельних норм, а саме: п.3.4.ДБН В.2.2-15-2005, п.3.6. ДБН В.2.2.-15-2005, п.3.10. ДБН В.2.2.-15-2005, п.4.22. ДБН В.2.2.-15-2005, п.10.4. ДБН В.3.2-2-2009; при добудові топочної до першого поверху житлового будинку по АДРЕСА_4 порушено наступні будівельні норми: п.3.9 ДБН В.2.2-15-2005 п.3.10. ДБН В.2.2.-15-2005 п.4.22. ДБН В.2.2.-15-2005, п.5.33 ДБН В.2.2-15-2005, п.10.4 ДБН В.3.2-2-2009.

Вона є співвласником несучої стіни житлового будинку по АДРЕСА_4 , а тому відповідачі не мали права без її згоди та згоди її чоловіка добудовувати топочну та галерею до цієї несучої стіни.

ОСОБА_1 просила позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Октябрський районний суд міста Полтави рішенням від 10 березня 2017 року у задоволенні позову відмовив.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що позивач не довела факт самочинного будівництва спірних приміщень та порушення її прав діями відповідачів, оскільки спірні приміщення існували на час придбання спірної квартири її чоловіком.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Апеляційний суд Полтавської області ухвалою від 10 травня 2017 року рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 10 березня 2017 року залишив без змін.

Апеляційний суд мотивував ухвалу тим, що суд першої інстанції при розгляді справи не допустив неправильного застосування норм матеріального та порушень норм процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її узагальнені аргументи

У касаційній скарзі, поданій 30 травня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3 як представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 10 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 10 травня 2017 року, і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є незаконними, ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Суди грубо порушили гарантоване їй статтею 41 Конституції України право власності, оскільки у неї виникли перешкоди в користуванні квартирою, як такою, що позбавлена інсоляції, природного освітлення, провітрювання, захисту від шуму та вібрації. Окрім того, порушено її право на невтручання в особисте життя, гарантоване статтею 32 Конституції України, та право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, гарантоване статтею 50 Конституції України.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали ізОктябрського районного суду міста Полтави.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

14 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві Зайцеву А. Ю .

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що 01 травня 2007 року ОСОБА_5 придбав за договором купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_1 . Згідно з пунктом 8 договору цей правочин вчинений за згодою дружини покупця, ОСОБА_1

Власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_5 (інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22 червня 2016 року).

Спірне приміщення топочної прийнято в експлуатацію у 1999 році, що підтверджується актом державної технічної комісії від 29 жовтня 1999 року про готовність закінченого будівництва об`єкта до експлуатації по АДРЕСА_5 .

Існування галереї, зафіксовано у плані технічної інвентаризації другого поверху по АДРЕСА_2 , станом на 1990 рік, що підтверджується схемою до технічного паспорту.

В технічному паспорті на приміщення по АДРЕСА_5 , виготовленого станом на 15 квітня 2006 року, спірне приміщення - галерея, названо хол 32 площею 56,9 кв. м та, позначення, що він самочинно збудований (переобладнаний) відсутні.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК Українипровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального

права чи порушення норм процесуального права.

Колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Конституцією України передбачено захист права власності.

Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Змістом права власності є правомочності щодо права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

За змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва особи, зазначені у цих пунктах, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об`єкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат.

З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.

Отже, за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, статті 3 ЦПК України (в чинній на час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанцій редакції), згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України

від 19 листопада 2014 року у справі № 6-180цс14.

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Відповідно до статті 60 ЦПК України (у чинній на момент розгляду справи судами редакції) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, позивач зобов'язана була довести факт самочинності предмету спору, порушення її прав, як дружини власника квартири та обґрунтованості захисту її прав лише у такий спосіб, як знесення.

Встановивши, що на час придбання чоловіком позивача квартири АДРЕСА_1 (2007 рік) спірні споруди топочної та галереї вже існували, доказів їх самочинного будівництва позивач не надала, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про недоведеність вимог позову та відсутність правових підстав для його задоволення.

Згідно зі статтею 400 ЦПК України установлення фактичних обставин у справі,

дослідження доказів і надання їм правової оцінки не належить до компетенції касаційного суду, а тому аргументи касаційної скарги в цій частині підлягають відхиленню.

Аргументи касаційної скарги щодо порушення права власності позивача на квартиру не є обгрунтованими, оскільки, як встановлено судами, власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_5 , який не приймав участі у справі.

Інші доводи касаційної скарги спростовуються встановленими судами фактичними обставинами справи та нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди позивача з ухваленими у справі судовими рішеннями.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

Перевіряючи аргументи касаційної скарги, Верховний Суд бере до уваги зміст судових рішень обох інстанцій, доводи та заперечення сторін та не вбачає підстав для скасування судових рішень.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 як представника

ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 10 травня 2017 року залишити

без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді А. Ю. Зайцев

С. Ю. Бурлаков

Є. В. Коротенко