КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 75/9685/18 Головуючий у суді першої інстанції: Даниленко В.В.
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6359/2019 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Панченко М.М., Слюсар Т.А.

при секретарі Маличівській Н.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 грудня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Дарницький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві про стягнення грошової суми.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

29 травня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 та з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з останнього грошові кошти у розмірі 48307,73 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач є боржником за грошовими зобов`язаннями відповідно до рішень суду, які він не виконує.

Сума боргових зобов`язань за рішенням Апеляційного суду м. Києві від 26.01.2011 складає 133 813 грн. 50 коп., згідно ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 21.06.2012, якою суд затвердив мирову угоду у розмірі 30 000 грн. 00 коп., а згідно рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року - 121 524 грн. 23 коп. Також рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25.07.2017 сума грошового боргу складає 38875,25 грн., а всього на підставі рішень суду відповідач в строк до 25.07.2017 мав йому сплатити - 324212,98 грн. За наслідками невиконання боргових зобов`язань ОСОБА_2 за період часу з 25.07.2017 по вересень 2018 має сплатити на його користь інфляційні витрати у розмірі - 48307,73 грн., що й стало підставою звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 14 грудня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-тя особа: Дарницький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві про стягнення грошової суми відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду позивач ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, вважаючи рішення суду незаконним, безпідставним та необґрунтованим, постановленим з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зокрема зазначав, що посилання суду на ту обставину, що ним не було доведено факту не виконання ОСОБА_2 судових рішень є помилковим, оскільки свої позовні вимоги він обґрунтовував обставинами, встановленими рішеннями судів, які набрали законної сили та які долучені до позову, зробив детальний розрахунок суми позовних вимог. При цьому вказував, що при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження суд першої інстанції не врахував та не з`ясував думку сторін щодо необхідності та можливості розгляду справи за правилами спрощеного провадження, не провів підготовче засідання. У позивача також виник сумнів щодо дати ухвалення рішення. Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

В судове засідання 24.06.2019 позивач та 13.05.2019, 24.06.2019 відповідач та представник третьої особи Дарницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві не з`явились.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог частини 1 статті 44 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ч.1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 120 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін та третьої особи Дарницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві в судове засідання, які про час та місце розгляду справи повідомлялися, причину неявки суду не повідомили, такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрутованість рішення суду першої інстанції в межа доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що сторона позивача не надала належних доказів в підтвердження своїх позовних вимог.

З такими висновками суду слід погодитись, оскільки суд дійшов їх з дотриманням вимог процесуального законодавства щодо всебічності й повноти з`ясування дійсних обставин справи, прав та обов`язків сторін в даних правовідносинах, належної правової оцінки наданих у справі доказів та норм матеріально права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону дивлячись на таке.

При ухваленні рішення про залишення без задоволення позовних вимог суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

Відповідач ОСОБА_2 є боржником за рішеннями суду перед позивачем (стягувачем) ОСОБА_1 .

Так, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 26 січня 2011 року стягнуто на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 суму основного боргу 7000 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на день ухвалення рішення складає 55580,00 грн. та 15000,00 грн., разом 70580,00 грн., пеню 0,2% від загальної суми боргу в розмірі 50817,60 грн., у відповідності до ст. 625 ЦК України 3% річних у розмірі 5646,40 грн., втрати від інфляції в розмірі 5078,63 грн., судові витрати у розмірі 1570,87 грн., судовий збір - 120 грн.(а.с.4-7).

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21 червня 2012 року визнано мирову угоду між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 відповідно до якої відповідач ОСОБА_2 зобов`язався сплатити позивачу ОСОБА_6 30000 грн. в розстрочку по 5000 грн. щомісячно, починаючи з 01 липня 2012 року до 01 грудня 2012 року (а.с.8).

Заочним рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 120 321,02 грн. індекс інфляції за наслідками невиконання боргових зобов`язань, 1203,21 грн. судового збору, а всього 121524,23 грн.(а.с.9-11).

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25 липня 2017 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 38 235,25 грн. індекс інфляції за наслідками невиконання боргових зобов`язань, 640,00 грн. судового збору, а всього 38875,25 грн. (а.с.12-14).

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положення стаття 610 ЦК України встановлює, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Звертаючись до суду з позовом позовні вимоги ОСОБА_6 зводились саме до стягнення з відповідача ОСОБА_7 за грошовими зобов`язаннями на підставі ст. 625 ЦК України інфляційних втрат та 3% річних, а не за неналежне виконання рішень судів, що і було підтверджено позивачем в апеляційному суді 13.05.2019.

В підтвердження позовних вимог позивач надав незавірені ксерокопії судових рішень. А окрім того, ксерокопію незавіреної постанови ВП №50326548 про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження від 20.04.2016 (а.с.3), із якого вбачається, що солідарний борг за виконавчим листом №753/5308, виданий 17.02.2016, що співпадає із рішенням суду від 02.12.2015 (а.с.9-11) становить 121524,23 грн.

Тоді, як із позовної заяви вбачається, що позивач, склавши усі суми за рішеннями судів вирахував на підставі ст.625 ЦК України 3% річних та інфляційні втрати та просив суд задовольнити позовні вимоги, при цьому не надавши суду належних та допустимих доказів щодо виконання рішень суду та залишку боргів за кожним виконавчим документом.

За правилами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зміст ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи надані позивачем докази, суд апеляційної інстанції згідно з положеннями статей 77, 79, 80 ЦПК України вважає ці докази неналежними та недостатніми, оскільки вони не містять інформацію щодо предмета доказування, на їх підставі не можливо встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони не дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12 і 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 76 і 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином суд першої інстанції, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_8 в заявлених ним межах та про відсутність існування правових підстав для їх задоволення.

За наведених вище обставин та з підстав, зазначених в позові, з врахуванням наданих суду позивачем доказів в підтвердження наведених у позовній заяві обставин, - позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку з їх недоведеністю, в силу чого в задоволенні позову суд першої інстанції відмовив повністю, з висновками якого погоджується апеляційний суд.

Висновки суду щодо підстав для відмови у задоволені позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду, неправильного застосування до спірних правовідносин норм матеріального права та порушення процесуальних норм, що призвело до неправильного вирішення справи, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення виходячи з наступного.

Так, 13.05.2019 апеляційний суд розглядаючи справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 вислухав пояснення позивача та оголосив у справі перерву на 24 червня 2019 року для надання можливості стороні підтвердити свої доводи належними та допустимими доказами. Між тим, сторона позивача таких суду не надала, а в судове засідання 24.06.2019 позивач не з`явився і причину неявки суду не повідомив.

Таким чином, всі висновки суду першої інстанції щодо безпідставності заявленого позову повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга позивача не містить, в ході апеляційного розгляду позивач (13.05.2019) не навів таких обставин.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 367,374,375,382,384 ЦПК України, колегія суддів ,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: