Справа № 184/1454/17
Номер провадження 2/184/9/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2019 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі: головуючої судді Малашиної Ю.Б., за участю секретаря Попівніч Н.І., представника позивача Жовтяк О.В., Лохмачової О.С., відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача адвоката Шаврової Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, та з урахування уточнених позовних вимог, в їх обґрунтування посилається на те, що 06.10.2011 року між КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 8000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

В порушення умов договору ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, тому за кредитним договором № б/н, станом на 18.07.2018 року, утворилась заборгованість у розмірі 38590,09 гривень, що складається з наступного: 104,84 гривень тіло кредиту, 8459,54 гривень нараховано відсотків за користування кредитом, 27711,90 гривень нараховано пені, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 гривень штраф (фіксована частина), 1813,81 гривень штраф (процентна складова), яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також стягнути з неї судовий збір.

Позивач звертає увагу суду на те, що з 21.05.2018 року ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» змінило назву на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (надалі по тексту КБ «ПРИВАТБАНК», Банк). Відповідно до ч.2 ст.5 Закону України «Про Акціонерні товариства» зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, пов`язаних зі зміною назви.

Відповідач в порядку ст. 178 ЦПК України подав до суду відзив, в якому просить відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог, зазначивши, що 06.10.2011 року кредитного договору між сторонами укладено не було, і грошових коштів у розмірі 8 тис. грн. банк відповідачу не надавав. Натомість, 06.10.2011 року відповідач зверталася до банку з анкетою - заявою від 06.10.2011 року про видачу їй тільки ЗАРПЛАТНОЇ КАРТКИ. В зазначеній Анкеті-заяві від 06.10.2011 року відповідач погоджувалася тільки з тим , що банк буде надавати їй банківські послуги з обслуговування зарплатної картки. Після чого, тільки 25.10.2011 року на підставі її вказаної Анкети - заяви про видачу зарплатної картки від 06.10.2011 року працівник банку видала ОСОБА_1 зарплатну банківську картку. В зв`язку з тим, що вказана Анкета - заява від 06.10.2011 року була на видачу саме тільки зарплатної картки, а не кредитної картки, відповідачем в анкеті - заяві не зазначений розмір кредиту, або кредитного ліміту. Для отримання заробітної плати на банківську картку кредитний ліміт не встановлюються. Анкету - заяву про видачу кредиту або кредитної картки відповідач не писала і банку її надавала, тобто у банку немає її заяви на видачу кредиту, яку він вважає складовою частиною зазначеного ним кредитного договору. Банк приєднав до свого позову зовсім іншу заяву про видачу відповідачу заробітної картки.

Крім того, розрахунок, який наданим банком, зважаючи на відсутність укладеного в письмовій формі кредитного договору, ні є доказом укладення такого договору та не є доказом існування заборгованості за неіснуючим договором. Розрахунок, наданий банком, є результатом інтелектуальної діяльності працівника банку, спрямованої на визначення заборгованості позичальника перед банком, або є результатом дії програмного забезпечення банку.

Умов та Правил надання банківських послуг, копія яких надана позивачем до позову, відповідач не підписувала і таким чином і на підставі вказаних Умов та Правил вона не узгоджувала розмір процентів. Банк без будь - якого узгодження з відповідачем встановив процентну ставку.

Строк дії кредитної карти закінчився у квітні 2016 року, але банк продовжував і зараз продовжує безпідставно нараховувати проценти і надалі. Крім того, у разі підвищення банком процентної ставки з`ясовуються передбачена договором процедура підвищення банком процентної ставки. Боржник вважається належним чином повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку у тому разі, якщо банк не тільки відправив на адресу такого боржника лист про зміну умов кредитування , а ще і довів факт його вручення під розписку.

На тіло кредиту у розмірі 104,84 грн. банк нарахував відповідачу пеню у розмірі 7641,22 грн. , тобто розмір нарахованої пені в 76 разів перевищує тіло самого кредиту.

Стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Тому відповідач просить застосувати позовну давність щодо позовних вимог про стягнення нарахованої пені і штрафів, а до іншої частини нарахованої пені застосувати вимоги ст. 551 ЦК України.

Відповідач також категорично незгодна з одночасного застосуванням штрафів та пені.

Позивач пропустив строк позовної давності по кожному платежу, у зв`язку із чим наявні підстави для застосування наслідків його спливу. Доказів про поважність причин пропуску позовної давності позивач не надав.

В судове засідання представник позивача повторно не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що свідчить наданий для огляду на дату проведення судового засідання оригінал анкети заяви, який був витребуваний судом.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнали, посилаючись на обставини, викладені у заявах по суті справи.

Суд, заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків щодо фактичних обставин.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідачем 06.10.2011 року підписано анкету заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку, відповідно до якої відповідач письмово виявила бажання оформити на своє ім`я заробітну картку. Відповідно до відмітки банку 25.10.2011 р. при відкритті рахунку і випуску платіжної картки ОСОБА_2 ОСОБА_3 пройшла відповідну ідентифікацію (т.1, а/с 9).

Суд звертає увагу, що графа щодо оформлення будь якої іншої картки, зокрема, платіжної картки «Універсальна», графа щодо встановлення кредитного ліміту у зазначеній анкеті заяві не заповнені, відсутнє зазначення номеру картки, яка була випущена Банком.

На підтвердження позовних вимог Банком надано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а/с 7) та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку (а/с 8-22), які не містять підписів сторін договору.

Наданий позивачем витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та інші документи не містять посилання на вид тарифу («Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна СОNTRACT», «Універсальна GOLD), від узгодження якого залежить базова % ставка в місяць, пільговий період, обов`язків щомісячний платіж, розрахунок пені та штрафу. Крім того, зазначений Витяг з тарифів, наданий Банком, не міг бути наданий відповідачу під час підписання Анкети заяви у 2011 році, оскільки сформований значно пізніше, на що вказують відповідні посилання в тексті витягу щодо зміни процентних ставок та тарифів у 2014 та 2015 рр.

У матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази, які б підтверджували, що саме з вищевказаними Умовами був ознайомлений відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили відповідальність при порушенні договірних зобов`язань, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо відповідальності за порушення зобов`язання, не змінювались. У заяві позичальника також відсутні дані про те, з якими саме Умовами був ознайомлений такий учасник справи; позивачем не надано доказів на підтвердження того, яка саме редакція Умов була чинною на дату підписання заяви позичальником.

Згідно ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 та 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1054 ЦПК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Дійсно, відповідачем підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг. Разом із тим, банківські послуги не обмежуються наданням кредитів, а тому із наданої позивачем анкети-заяви не можна дійти беззаперечного висновку, що відповідач мала намір укласти саме кредитний договір, враховуючи відсутність у анкеті-заяві зазначення про оформлення ОСОБА_1 саме кредитної картки та визначення розміру кредитного ліміту, а лише вказано про намір клієнта отримати зарплатну картку.

Позивачем, КБ «ПриватБанк», не надано суду належних та допустимих доказів оформлення та укладання між сторонами кредитного договору, з досягненням сторонами згоди в належній формі з усіх істотних умов, отримання кредитної картки тощо, які б свідчили про волевиявлення відповідача укласти кредитних договір та отримати відповідно кредитні кошти.

За вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з правового аналізу вказаних норм, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку, не можна вважати складовими частинами укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст. 89 ЦПК, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зокрема, судом проведено оцінку поданих на підтвердження позовних вимог Банком документів: розрахунку заборгованості за договором від 06.10.2011 р., відповідно до якого стартом карткового рахунку є 11.12.2012 р. (т.1, а/с. 5-8, 182-184), довідки без дати про те, що 11.12.2012 р. між Банком і ОСОБА_1 підписаний кредитний договір, за яким видано кредитну картку № НОМЕР_1 , терміном дії до 04/16 (т.1, а/с 86), виписки по кредитному рахунку по основній картці: НОМЕР_2 , відповідно до якої початком користування кредитними коштами є 29.12.2012 р. (т.1, а/с 69- 76), довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н від 11.12.2012), відповідно до якої старт карткового рахунку здійснений 11.12.2012 р. (т.1, а/с 87), довідки без дати про те, що ОСОБА_4 пройшла реєстрацію в Приват24 11.12.2012 об 16:33. (т.1, а/с 88), фотографії особи жіночої статті, яка тримає картку Банку, номер якої прочитати неможливо, без дати проведення зйомки та інших посилань, які б дозволили ідентифікувати особу (т.1, а/с 120).

Здійснивши аналіз вказаних письмових документів, суд приходить до висновку про існування між Банком та відповідачем кредитних відносин, починаючи з 11.12.2012 р., проте, Банком не надано належних доказів того, що вищезазначені документи мають відношення до предмету спору, який перебуває на розгляді суду і стосується правовідносин, що виникли між сторонами на підставі підписаної відповідачем анкети заяви 06.10.2011 року з приводу оформлення заробітної плати.

Суд критично відноситься до тверджень позивача про те, що під час підготовки довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки та довідки про отримані відповідачем картки був допущений технічний збій в роботі програмних комплексів, внаслідок чого зазначені довідки були сформовані з неправильною датою кредитного договору 11.12.2012 р., замість вірного 06.10.2011 р. Суд звертає увагу на те, що зазначене пояснення Банку про технічний збій не підтверджено жодним доказом, натомість, виписка про рух коштів по картці, реєстрація відповідача в Приват24 свідчать, що виникнення кредитних правовідносин у 11.12.2012 р. Позивачем не надано доказів відкриття на ім`я відповідача рахунку у вересні 2011 р., виписки по даному рахунку, починаючи з вересня 2011 р., який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості, доказів про переоформлення зарплатної картки на кредитну картку.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Суд виходить з того, що ч. 5 ст. 177 ЦПК України передбачено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Враховуючи зазначені обставини та надані суду докази суд приходить до висновку про недоведеність заявлених Банком позовних вимог.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст.526,527,530,615,625,1052,1054 ЦК України, ст.ст.12, 13, 81, 89, 141,258, 259, 263, 265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК», , рах. № НОМЕР_3 , МФО №305299, розташованого за адресою:01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1Д, адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.50, до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_4 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Орджонікідзевським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 07.05.2012 року, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 06.10.2011 року у розмірі 38590,09 гривень відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасники справи, яким повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 11.07.2019 року.

Суддя Орджонікідзевського міського суду Ю. Б. Малашина