Постанова

Іменем України

18 липня 2019 року

м. Київ

справа № 487/4863/17

провадження № 61-10127св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Миколаївське регіональне управління Державної спеціалізованої установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву»,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Миколаївського регіонального управління Державної спеціалізованої установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» про визнання дій незаконними та зобов`язання здійснити перерахунок суми залишку несплаченого кредиту за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 23 квітня 2019 року у складі судді Локтіонової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Миколаївського регіонального управління Державної спеціалізованої установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», посилаючись на те, що 22 грудня 2006 року між його родиною та Миколаївським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» укладено кредитний договір № 214 про надання прямого адресного (цільового) кредиту строком повернення 102 квартали, з дати укладення кредитного договору, на будівництво квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 30 Положення про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 29 травня 2001 року (далі - Положення), при укладенні договору було враховано, що їх сім`я має одну дитину - сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що звільняє їх від сплати відсотків, про що зазначено також в пункті 2.7 кредитного договору, без встановлення вікового критерію дитини. Він щоквартально сплачував фіксовану суму платежу 1 609,58 грн.

З 16 вересня 2014 року відповідачем в односторонньому порядку проведено перерахунок розміру щоквартального платежу, з посиланням на зникнення підстав для користування пільгами, у зв`язку з досягненням сином повноліття, тому йому було нараховано відсотки за користування пільговим кредитом у загальній сумі 9 194,64 грн.

Згідно з КпШС України поняття «дитина» законодавцем не пов`язана з її віком, тому досягнення дитиною повноліття не змінює умови надання пільг, встановлених пунктом 30 Положення.

Згідно з пунктом 22 Положення, зміни та доповнення до кредитного договору вносяться шляхом оформлення додаткового договору.

Оскільки додатковий договір не укладався, а розмір процентів збільшений в односторонньому порядку, то в силу статті 1056-1 ЦК України така умова є нікчемною.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2015 року № 245 внесено зміни до абзацу 3 пункту 30 Положення, згідно з якими після отримання пільг зазначених в абзаці 1 пункту 30 Положення, позичальник не може бути їх позбавлений, крім випадків, коли пільги отримані на підставі документів, що містять неправдиві відомості, позичальника позбавлено батьківських прав або надання пільг у судовому порядку визнано неправомірним.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив: визнати незаконними проведені відповідачем перерахунки залишку суми повернення кредиту, розміру щоквартального платежу із погашенням кредиту та сплати відсотків за користування кредитом; зобов`язати відповідача провести перерахунок залишку суми несплаченого кредиту та зменшити його розмір на 9 194,64 грн, тобто на суму сплачених ним відсотків за період з 16 вересня 2014 року до 14 серпня 2017 року.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 22 лютого 2019 року у складі судді Щербини С. В. в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що дії Миколаївського регіонального управління Державної спеціалізованої установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» щодо нарахування позивачу відсотків за користування кредитом є правомірними. ОСОБА_1 не доведено тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 23 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною і повернуто особі, яка її подала.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_1 у строки, встановлені апеляційним судом, не сплачено судовий збір у належному розмірі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

17 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 23 квітня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху не навів розрахунок суми судового збору, яка підлягала сплаті. Позовна вимога про визнання нечинним рішення та зобов`язання вчинити дію як наслідок протиправності - є однією вимогою. Про необхідність дослідження суті заявлених позовних вимог, які обкладаються судовим збором, а не лише врахування їх кількості, зазначено у правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 14 березня 2017 року у справі № п/800/559/16. Про кількість вимог немайнового і майнового характеру, за які необхідно сплатити судовий збір, апеляційний суд повинен був зазначити в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху. Проте, неправильно визначивши кількість позовних вимог, розмір судового збору, який підлягав сплаті, та не надавши заявнику можливості усунути у повній мірі недоліки апеляційної скарги, суд дійшов передчасного висновку про повернення апеляційної скарги.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У липні 2019 року представник Миколаївського регіонального управління Державної спеціалізованої установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» - адвокат Пономаренко І. А. подала відзив на касаційну скаргу, в якому просила залишити її без задоволення, посилаючись на те, що ОСОБА_1 при поданні апеляційної скарги не доплатив 1 151,60 грн судового збору. Ухвала апеляційного суду є законною і такою, що не підлягає скасуванню.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 08 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, оскільки заявник на порушення підпункту 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» сплатив судовий збір не у повному обсязі, а саме сплаті підлягав судовий збір в розмірі 1 920 грн, а ОСОБА_1 було сплачено лише 768,40 грн, тому йому слід було доплатити 1 151,60 грн.

11 квітня 2019 року ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали Миколаївського апеляційного суду було надано квитанцію про сплату судового збору в розмірі 767,40 грн.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 31 травня 2019 року відкрито провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Заводського районного суду міста Миколаєва.

20 червня 2019 року справа № 487/4863/17 надійшла до Верховного Суду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до підпункту 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання апеляційної скарги на рішення суду сплачується судовий збір у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

До апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (частина друга статті 357 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

З огляду на викладене, розраховуючи розмір судового збору, який підлягав сплаті при поданні апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 , звертаючись до суду з цим позовом, заявив дві позовні вимоги, а саме немайнову - про визнання незаконним перерахунку залишку суми кредиту (судовий збір в сумі 640 грн) та майнову - про проведення перерахунку залишку суми недоплаченого кредиту та зменшення його розміру (судовий збір в сумі 640 грн). Тому за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 слід було сплатити судовий збір в розмірі 1 920 грн, що дорівнює 150 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви. 11 квітня 2019 року ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали Миколаївського апеляційного суду було надано квитанцію про сплату судового збору в розмірі 767,40 грн, тобто вимоги ухвали були виконані не у повному обсязі, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтовано висновку про визнання неподаною та повернення апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення.

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо БегеерБ.В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88, § 33).

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність порушення норм процесуального права апеляційним судом, який з дотриманням вимог процесуального закону визнав неподаною і повернув апеляційну скаргу особі, яка її подала.

Посилання у касаційній скарзі на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 14 березня 2017 року у справі № п/800/559/16 не заслуговує на увагу, оскільки предметом спору у цій справі є вимоги як майнового, так і немайнового характеру, а у справі, яка була предметом перегляду Верховним Судом України позивачем було заявлено вимоги лише немайнового характеру.

Інші доводи касаційної скарги повністю спростовуються вищенаведеними обставинами справи і положеннями законодавства.

Частиною третьою статті 406 ЦПК України визначено, що касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 23 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

В. В. Сердюк