Справа №592/8544/19
Провадження №2/592/3409/19

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2019 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в особі: судді Фоменко І.М., за участю секретаря Щербань Г.Г., позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання відповідача ОСОБА_2 , такою, що втратила право користування жилим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 . В судовому засіданні позовні вимоги підтримав та мотивує тим, що відповідачка ОСОБА_2 є його невісткою (сестрою його померлої дружини), та з 2007 року зареєстрована разом з ним за вищевказаною адресою, в будинку, який належить йому на праві власності.

ОСОБА_2 вже багато років тому поїхала в Росію і там постійно проживає, та жодного разу не приїздила до України. Вона не претендує на право бути зареєстрованою в його житловому будинку, але приїхати та знятися з реєстрації фізично не має можливості, оскільки в неї навіть український паспорт вже недійсний на даний час.

Реєстрація відповідача в його будинку створює йому перешкоди в користуванні житловою площею, а саме: плату за комунальні послуги з урахуванням реєстрації ОСОБА_2 проводить він, повноцінно скористатися субсидією по оплаті комунальних послуг не має можливості.

Перешкод у користуванні житловим приміщенням він відповідачці не чинив, тобто є всі підстави вважати, що відповідач ОСОБА_2 втратила право на користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 , оскільки не проживає у спірному житлі більше десяти років без поважних причин, не цікавиться житлом, не сплачує комунальні послуги, особистих її речей в будинку не має. Надала йому довіреність про зняття її з реєстрації за вищевказаною адресою.

Просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 12.06.2019 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 11.07.2019 року

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, про день та час розгляду справи сповіщена належним чином, що дає суду можливість розглянути справу у її відсутність.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 21.03.1972 року ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 з 06.02.2007 року, що підтверджується довідкою про склад сім`ї зареєстрованих у житловому приміщенні ЦНАП у м. Суми від 27.02.2019 року (а.с. 11)

Відповідно до Акту від 24.02.2019 року голови Громадського квартального комітету № 22 в м. Суми ОСОБА_3 , за підписами сусідів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які підтвердили факт того, що ОСОБА_2 не проживає в АДРЕСА_1 з 2000 року по цей час, проживає в Росії (а.с.12).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 отримала паспорт громадянина Росії НОМЕР_1 виданий міжрайонним відділом УФМС Росії по Ростовській області в місті Батайськ 19.06.2013 року та зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорта Російської Федерації на ім`я ОСОБА_2 (а.с.15)

Відповідно до заяви ОСОБА_2 від 27.01.2015 року, До компетентних органів Республіки України, що вона цією заявою дає свою згоду і просить зняти її з реєстраційного обліку за адресою АДРЕСА_1 в Республіки Україні (а.с.13).

Між сторонами склалися цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним Кодексом України.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 405 ч. 2 ЦК України передбачає, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За чинним житловим законодавством, обовязковою необхідною умовою виникнення права користування житлом членами сімї його власника є спільне проживання членів сімї з власником.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року, суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом.

Факт не проживання відповідача ОСОБА_2 в будинку АДРЕСА_1 з 2007 року, тобто понад один рік, без поважних причин підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, суд вважає, що відповідачка ОСОБА_2 , втратила право користування житловим приміщенням, оскільки не мешкає у спірному приміщенні понад встановлений законодавством річний термін без поважних причин, та тривалий час проживає та зареєстрована за межами території України, в Російській Федерації, про що надані відповідні докази, та ніякої домовленості ніж нею та власником житла не було встановлено, а будучи зареєстрованою в будинку АДРЕСА_1 , чинить перешкоди власнику житла у розпорядженні його власністю.

За таких обставин, суд вважає необхідним позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Керуючись ст. 15 16, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 76-83, 141, 264, 265 ЦПК України, суд

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задоволити в повному обсязі.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування жилим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя І.М. Фоменко