Справа № 147/161/19
Провадження № 22-ц/801/1582/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дудіков А. В.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 рокуСправа № 147/161/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Голоти Л.О., Панасюка О.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу №147/161/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання непрацездатної матері (інваліда),

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 24 травня 2019 року, яке ухвалене суддею Дудіковим А.В. в приміщенні Тростянецького районного суду Вінницької області о 09 год 41 хв, повний текст складено 28 травня 2019 року,

в с т а н о в и в :

В лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання непрацездатної матері (інваліда), мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідач ОСОБА_2 є її сином. Відповідно до довідки МСЕ №085073 від 1999 року, ОСОБА_1 є інвалідом третьої групи загального захворювання безтерміново. Пенсію, яку вона отримує не вистачає навіть на ліки, окрім того вона майже не ходить та потребує сторонньої допомоги.

Заочним рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 20 квітня 2017 року (справа №147/118/17) збільшено розмір аліментів на утримання ОСОБА_1 з 300 грн до 1500 грн.

Відповідач має постійну роботу, отримує високу заробітну плату, а тому має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі. Ті кошти, які ОСОБА_2 зараз сплачує не вистачає, щоб найняти людину, яка б доглядала позивача, купувала ліки, продукти харчування. Крім того її стан здоров`я погіршився, територіальний центр обслуговування одиноких громадян відмовився допомагати ОСОБА_1 , оскільки у неї є працездатний син, а отже жодної сторонньої допомоги їй не надається.

Просила суд ухвалити рішення, яким збільшити розмір аліментів та стягувати на її користь аліменти в твердій грошовій сумі 3000 грн щомісячно до її смерті.

Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 24 травня 2019 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Просила рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 24 травня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 10 липня 2019 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи, згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Тростянець, Вінницької області, що підтверджується копією паспорта громадянина України серія НОМЕР_1 (а.с.3).

Згідно довідки МСЕ серія 2-18 АВ №085073, ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності, безстроково (а.с.4).

Відповідно посвідчення серія НОМЕР_2 , виданого 20 січня 2003 року ОСОБА_1 , 1948 р.н., отримує пенсію по інвалідності з 01 січня 2003 року (а.с.4).

Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Заочним рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 20 квітня 2017 року змінено розмір аліментів, визначений рішенням суду від 24 березня 2014 року та стягнуто з ОСОБА_2 на користь матері ОСОБА_1 кошти на її утримання у розмірі 1500 грн щомісячно, що підлягають індексації, до дня її смерті (а.с.5,6).

Згідно відповіді №144 від 15 березня 2017 року наданої Територіальним центром соціального обслуговування на адвокатський запит Дудіна Л.В. , громадянці ОСОБА_1 соціальними працівниками територіального центру соціальні послуги не надаються. Вона є тільки одиноко проживаючою, а не одинокою, має працездатного сина, який протягом трьох років справно сплачує аліменти своїй матері (а.с.8).

ОСОБА_1 в обґрунтування позовних вимог про збільшення розміру аліментів посилається на свій похилий вік і хворобливий стан.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).

Згідно з частиною першою статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

Потреба у матеріальній допомозі визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Встановлено, що рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 20 квітня 2017 року, збільшено розмір аліментів на утримання ОСОБА_1 з 300 грн до 1500 грн.

Колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження погіршення її матеріального стану та стану здоров`я чи покращення матеріального стану відповідача.

Зокрема, позивач отримує пенсію, відповідач регулярно сплачує аліменти в розмірі 1500 грн.

Крім того, позивач не позбавлена звернутись в суд з позовом в порядку статті 203 СК України згідно якої визначено, що дочка, син, крім сплати аліментів, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

У виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, особами з інвалідністю, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням та доглядом за ними (стаття 206 СК України).

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції правильно зазначив, що стороною позивача всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не доведено ті обставини, які за ст. 192 СК України є підставою для зміни розміру аліментів.

Суд першої інстанцій встановив обставини справи, повно та всебічно дослідив докази у справі, надав їм належну оцінку, та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволені позову.

Колегія суддів, відхиляє доводи апеляційної скарги, оскільки є необґрунтованими.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 24 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 17 липня 2019 року.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Голота Л.О.

Панасюк О.С.

Згідно з оригіналом: Сопрун В.В.