Справа № 640/2176/18
Провадження № 2/635/272/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2019 року

смт. Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді - Токарєвої Н.М.,

секретар судового засідання - Кондратенко Л.І.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство

Комерційний Банк «Приватбанк»,

представник позивача - Савіхіна Анастасія Миколаївна,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

13 лютого 2018 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором б/н від 26.04.2011 в сумі 63733,79грн., судового збору в розмірі 1762,00грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н від 26.04.2011, відповідач отримав кредит у розмірі 3300,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У порушення зазначених вимог відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. Станом на 21.12.2017 відповідач має заборгованість у розмірі 63733,79 грн., яка складається з наступного: 3298,72 грн. заборгованість за кредитом; 53060,12 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3863,82 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 3011,13 грн. штраф (процентна складова).

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 05 березня 2018 року справу передано на розгляд Харківського районного суду Харківської області відповідно до територіальної юрисдикції.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 27 квітня 2018 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 14 червня 2018 року о 11 год. 00 хв.

Представником позивача Савіхіною А.М. подано до суду клопотання про слухання справи за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, проти заяви відповідача про застосування строків позовної давності заперечувала. Подано до суду відзив на заяву відповідача, в якому зазначено, що відповідач повинен виконати взяті на себе грошові зобов`язання, що у разі прострочення платежу, банком нараховується пеня та штраф, що вони є різними санкціями, позичальник ознайомлюється з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку шляхом підписання заяви-анкети на отримання кредиту, у всіх документах міститься підпис відповідача, тарифи розміщені на офіційному сайті Банку, строк позовної давності не сплив, оскільки дія договору пролонгується кожні 12 місяців, строк дії картки зазначений на самій картці, картковий рахунок, відкритий на ім`я клієнта з кредитним лімітом є кредитним договором, відповідно до Умов договору строк позовної давності за кредитним договором збільшений до 50 років, картки видані відповідачу зі строком дії до останнього дня січня 2015 року.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про слухання справи за його відсутністю та заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності, в якій просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначив, що на момент подання позову строк позовної давності сплив, оскільки він відліковується з наступного дня після закінчення строку дії картки, строк позовної давності для нарахування пені та штрафів встановлено Законом в один рік, його двічі позивач намагається притягнути до цивільно-правової відповідальності, а саме стягнути штраф та пеню, просить суд при вирішенні справи застосувати строк позовної давності та відмовити у позові.

За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що у відповідності до укладеного договору б/н від 26.04.2011, відповідач отримав кредит у розмірі 3300,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, на його ім`я було відкрито картковий рахунок, видано кредитну картку.

Відповідач зобов`язаний вносити платежі щомісяця, у разі невнесення платежів більше ніж 30 днів, банк самостійно списує грошові кошти з будь якого рахунку позичальника та нараховує 500,00 грн. штрафу + 5% від суми заборгованості.

Згідно наданого позивачем розрахунку залишок заборгованості за наданим кредитом виник 02 червня 2011 року в сумі 2018,00 грн., яка з кожним місяцем збільшувалась.

Тож право на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості виникло з 02 червня 2011 року.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. ст. 11, 12, 15, 20 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 525, ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 610 ЦК України вбачається, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 256 ЦК України передбачено, що це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу - позовна давність.

Загальна позовна давність відповідно до ст. 257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки, при цьому відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, при цьому сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається з довідки позивача від 08.01.2019 на ім`я ОСОБА_1 згідно кредитного договору б/н від 26.04.2011 було відкрито два карткових рахунки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , зі строком дії пере випущеної картки до останнього дня січня 2015 року.

З матеріалів справи не вбачається на який картковий рахунок були нараховані грошові кошти позивачем та коли, не зазначено термін дії кожної картки.

Отже заборгованість у відповідача виникла в червні 2011 року.

Судом встановлено, що відповідач отримав у позивача в борг грошову суму у розмірі 3300,00 грн. 26.04.2011, в подальшому сума заборгованості змінювалась, але станом на 02 червня 2011 року сума заборгованості складала 2018,00 грн., яка в подальшому збільшувалась.

Судом також встановлено, що позивач до суду з позовом про стягнення з відповідача суми боргу звернувся у лютому 2018 року.

З урахуванням правил ст. 264 ЦК України початком перебігу позовної давності для позивача за кредитним договором є відповідно 02 червня 2011 року.

Враховуючи, що для заявлених вимог встановлена загальна позовна давність, а позивач звернувся до суду в лютому 2018 року позовні вимоги не можуть бути задоволені з огляду на припис ч. 1 ст. 267 ЦК України, при цьому суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що строк повернення коштів на картковий рахунок не сплив, оскільки письмових доказів на підтвердження вказаних обставин позивач не надав, відповідач вказані обставини у письмовій заяві заперечує, а відповідно до ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами.

Позивачем не спростовано доводів відповідача про те, що звернення до суду було здійснено поза межами строків позовної давності.

Також, позивачем на подавалось клопотання про поновлення строків звернення до суду.

Інших обставин, які об`єктивно перешкоджали позивачу протягом трьох років (особисто або за участі представника) пред`явити позов, позивачем не зазначено.

Враховуючи викладене, суд за заявою відповідача застосовує позовну давність та відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог про стягнення суми боргу через сплив позовної давності.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України, а саме - судовий збір у зв`язку з відмовою у задоволенні заявлених вимог суд залишає за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 78, 80, 81, 141, 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Судовий збір залишити за рахунок Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк».

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі знаходиться за посиланням: .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення відповідно до Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України 2147-VIII 03.10.2017, може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги особою, яка її оскаржує, протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», , рахунок № НОМЕР_3 (для погашення заборгованості), МФО 305299, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданий Київським МВ РВ ХМУ УМВС України в Харківській області від 24.07.2002, ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складений 12 липня 2019 року.

Суддя Н.М. Токарєва