Справа № 196/1866/18
№ провадження 2/196/142/2019
11 липня 2019 року смт. Царичанка
Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі:
Головуючої судді Зубій А.В.
за участю секретаря судових засідань Березко А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Царичанка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,-
І. Позивач ОСОБА_1 звернулася в Царичанський районний суд Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь в рахунок відшкодування 1/2 частини витрат на комунальні послуги до житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 , у період з червня місяця 2016 року по вересень місяць 2018 року в розмірі 7039,98 грн., а також судові витрати по справі в розмірі 704,80 грн.
1. На обґрунтування своїх вимог позивач ОСОБА_1 вказала, що рішенням Царичанського районного суду від 03.06.2016 року поділено спільне майно подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . За відповідачем було визнано право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований АДРЕСА_1 . Право власності на Ѕ вказаного житлового будинку залишилося за нею.
Стверджує, що протягом періоду часу з червня 2016 року по теперішній час відповідач, як власник половини житлового будинку, самоусунувся від сплати комунальних платежів по утриманню будинку. Тому вона, як співвласник житлового будинку сплачувала за весь зазначений період сама комунальні платежі за електроенергію, що підтверджує довідкою-розрахунком та копіями квитанцій.
Зважаючи на те, що відповідач є співвласником 1/2 частки житлового будинку, то вважає, що на нього законом покладений обов`язок брати участь у витратах по утриманню спільного з нею майна, зокрема щодо оплати комунальних послуг, які надаються до цього будинку.
При цьому вважає, що фактичне не проживання відповідача у житловому будинку не свідчить про відсутність обов`язку останнього, як власника житлового будинку, утримувати своє житло, що підтверджується положеннями ч.2 ст. 317 ЦК України, згідно яких на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Посилається на те, що згідно виписки з особового рахунку № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , - оплата на рахунок ПАТ ДТЕК «Дніпрообленерго» за спожиту електроенергію, в період з 06.2016 року по 12.2016 року склала 4 189.56 грн., в період з 01.2017 року по 12.2017 року 6 214.40 грн., в період з 01.2018 по 09.2018 року 3 697 грн., а всього в період з 06.2016 року по 09.2018 року 14 079.96 грн, а тому половина з цієї суми 7 039.98 грн. підлягає стягненню з відповідача.
Оскільки між ними не було встановлено угоди з оплати послуг за користування спірним житловим будинком, що належить їм на праві спільної часткової власності, то наявний спір може бути вирішений судом.
2. У відзиві на позов відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав повністю та просив відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог. Посилається на те, що дійсно за ним згідно рішення Царичанського районного суду від 03.06.2016 року визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 . Дійсно в період, зазначений позивачем з червня 2016 року по теперішній час він не проживає в зазначеному будинку та не проживає до цього часу, оскільки позивач перешкоджає йому користуватися належною йому частиною будинку, довгий час він оскаржував рішення судів, дійшовши до Верховного суду України, який 31.10.2017 року фактично визнав за ним право власності на 1/2 частину вказаного будинку. Проте, позивач чинить перешкоди в користуванні належною йому часткою, він взагалі в зазначений період в будинку не бував, світлом не користувався та не просив позивача освітлювати належну йому частину будинку. Крім того, позивач використовувала електроенергію і для обігріву житлового будинку, проте його не було поставлено до відома про зміну системи опалення саме на електричну, ним будь-яких договорів з постачальником електроенергії про поставку саме електричної енергії для опалення його частки будинку не було підписано. Крім того через те, що позивач перешкоджає користуватися йому своїм майном, він 01.08.2018 року подав до суду позовну заяву про усунення перешкод у користуванні зазначеним житловим будинком та вселення в житловий будинок. Вважає, що наявність електроенергії в його частині будинку, якою він не користується, не зобов`язує його сплачувати за неї.
ІІ. Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Тараненко П.П. в судове засідання не з`явилися. Надали суду заяву про розгляд даної справи без їх участі, позовні вимоги підтримують повністю.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи в суді, причини неявки суду невідомі.
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.
1. Судом встановлено, що рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 03.06.2016 року позов ОСОБА_2 задоволено повністю. Поділено спільне майно подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . За ОСОБА_2 визнано право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований АДРЕСА_1 (а.с. 26-32).
ОСОБА_2 є співвласником відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності.
З червня 2016 року по теперішній час відповідач ОСОБА_2 не проживає у вказаному будинку, витрати на утримання майна не несе, що визнається і не оспорюється сторонами в даній справі.
Згідно виписки з особового рахунку № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 оплата на рахунок ПАТ ДТЕК «Дніпрообленерго» за спожиту електроенергію за адресою: АДРЕСА_1 , в період з 06.2016 року по 12.2016 року склала 4 189.56 грн., в період з 01.2017 року по 12.2017 року 6 214.40 грн., в період з 01.2018 по 09.2018 року 3 697 грн., а всього в період з 06.2016 року по 09.2018 року 14 079.96 грн. (а.с. 9-10), що підтверджується також і розрахунковою книжкою за електроенергію позивачки ОСОБА_1 (а.с.12-17).
Спір виник з приводу відшкодування відповідачем позивачу понесених ним витрат на утримання спільного майна.
2.Частиною першою ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України).
Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно приписів ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Згідно з ч. 4 ст. 319 ЦК України визначено, що власність зобов`язує.
Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
За змістом ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними зі спільним майном.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачем комунальних послуг є фізична особа, яка отримує житлово-комунальну послугу.
Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а пунктом 5 частини 3 тієї ж статті Закону передбачений обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.
Такий же порядок нарахування плати за надані комунальні послуги із застосуванням показань засобів обліку встановлений Правилами надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, з наступними змінами та доповненнями.
В силу вимог ст. 162 ЖК України власник зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги, в даному випадку за електроенергію (яка використовується і для обігріву житлового будинку).
У положенні ст. 13 Конституції України закріплено важливий принцип інституту права власності "власність зобов`язує". Кожен власник відповідно своєї частки має брати участь в різноманітних витрат, пов`язаних з управлінням, утриманням та збереженням спільного майна.
Згідно з ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
Частка відповідача у праві власності на житловий будинок визначена і відповідно до своєї частки відповідач має нести витрати по утриманню спільного майна.
Відповідно до ст. 544 ЦК України позивач має право на зворотну вимогу (регресу) до відповідача у частці, що припадає на нього у праві власності, тобто на 1/2 частину всіх витрат, які були сплачені відповідно до ст.13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», що з червня місяця 2016 року по вересень місяць 2018 року складає 7 039.98 грн.
Зважаючи на те, що відповідач є співвласником 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 , то на нього законом покладений обов`язок брати участь у витратах по утриманню спільного з позивачем майна, зокрема щодо оплати комунальних послуг, які надаються до цього будинку.
3. З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про те, що наявні законні підстави для винесення судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Понесені позивачем судові витрати згідно приписів ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Документально підтвердженими є витрати позивача зі сплати судового збору в розмірі 704,80 грн. (а.с.1).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Китайгород Царичанського району Дніпропетровської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Китайгород Царичанського району Дніпропетровської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , у рахунок відшкодування 1/2 частини витрат на комунальні послуги до житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований АДРЕСА_1 , за період з червня місяця 2016 року по вересень місяць 2018 року, в розмірі 7 039 (сім тисяч тридцять дев`ять) грн. 98 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом 30-ти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Царичанський районний суд Дніпропетровської області.
Суддя А.В. ЗУБІЙ