Справа № 524/91/19
Провадження №2/524/1080/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2019 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі: головуючого - судді - Нестеренка С.Г., при секретарі Бельченко Н.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці Полтавської області цивільну справу за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року до суду звернулося АТ КБ «Приватбанк» (надалі - Банк, Позивач) з вказаним позовом, в якому зазначав, що 29 липня 2010 року між банком та відповідачем було укладено договір про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки, згідно якого позивач відкрив відповідачеві кредитний особовий рахунок та видав платіжну картку «Універсальна» з встановленням ліміту кредитування в 5900 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до умов договору відповідач взяв на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами у встановлені строки, але взятих на себе зобов`язань не виконав.

Позивач просив стягнути з відповідача борг на загальну суму 114074,42 грн., який виник станом на 30 листопада 2018 року та у повернення сплачені судові витрати в розмірі 1921 грн.

Ухвалою судді від 01 лютого 2019 року було відкрито провадження у справі, залучено учасників справи та призначено розглянути справу у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 49).

25 квітня 2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач просив відмовити у задоволенні позову та застосувати строк позовної давності. Зазначав, що трирічний строк позовної давності до стягнення заборгованості сплинув 15 жовтня 2017 року, а річний строк позовної давності до вимог банку про стягнення неустойки сплинув 15 жовтня 2015 року, а з позов банк звернувся до суду 04 січня 2019 року, тобто після закінчення строку позовної давності (а.с. 67-71).

28 травня 2019 року відповідачем до суду подано письмову заяву про застосування строку позовної давності (а.с. 80).

30 травня 2019 року до суду надійшла відповідь на відзив АТ КБ «Приватбанк», відповідно до якої позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, оскільки строк перевипущеної картки до останнього дня 05.2016 року. Банк звернувся до суду з позовом 31 грудня 2018 року, тому позовна давність ними не пропущена. (а.с. 83-90).

13 червня 2019 року від позивача АТ КБ «Приватбанк» до суду надійшов відзив на заяву відповідача про застосування строку позовної давності, в якому зазначено, оскільки порушення зобов`язання триває, відсутня можливість встановити початок перебігу позовної давності, просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.122-123).

Представник позивача у судове засідання не прибув, просив розглянути справу за його відсутності, позов підтримав, про що надав письмову заяву.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не прибув, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином - засобами рекомендованого поштового зв`язку, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до суду надав заяву про розгляд справи без участі відповідача (а.с. 127).

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.

Відповідач ОСОБА_1 подав 29 липня 2010 року до позивача заяву-анкету про приєднання до програми надання банківських послуг у вигляді відкриття особового карткового рахунку та надання кредитної платіжної картки «Універсальна».

При цьому, відповідач був ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами у АТ КБ «Приватбанк», котрі йому були надані, про що свідчить підпис відповідача у заяві-анкеті та доданої до неї довідки про умови кредитування ( а.с. 6).

Тим самим, відповідач погодився на те, що вказана заява-анкета, разом із запропонованими банком Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, складає та означає укладення між ним та позивачем договору про надання банківських послуг.

Фактично між сторонами виникли кредитні зобов`язання і були визначені всі істотні умови, зокрема: предмет зобов`язання, строки дії, права, обов`язки та відповідальність сторін.

Згідно даного договору банк надав відповідачу кредит у сумі 5900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач взяв на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків за користування у встановлені строки. Взяті на себе зобов`язання відповідач не виконує, що підтверджується обчисленим позивачем розрахунком заборгованості, загальний розмір якої станом на 30 листопада 2018 року становить 114074,42 грн., з них: - заборгованість за кредитом - 3731,71 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом - 170889,84 грн.; - заборгованість за пенею та комісією - 5000 грн.

Відповідно ст. ст. 1049, 1050 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України встановлено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як зазначено в правових позиціях Верховного Суду України, які викладені в постановах від 19.03.2014 р. у справі № 6-14цс14, від 18.06.2014 року у справі №6-61цс14, від 1.10.2014 року у справі № 134 цс14, за договором про надання банківських послуг (позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту, тобто зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

У ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України зазначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Відповідно ч. 4 ст.267ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Відповідно до п. 9.12 Умов і правил надання банківських послуг строк дії договору встановлено 12 місяців, а якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про його закінчення, дія договору автоматично продовжується на такий же строк, тобто ще на 12 місяців.

При цьому, заявою, яка є невід`ємною частиною укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 кредитного договору, встановлено, що строк дії кредитного ліміту співпадає зі строком дії платіжної картки.

З наданої позивачем довідки вбачається, що строк дії кредитної картки № НОМЕР_1 , виданої відповідачу ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 29 липня 2010 року сплинув у травні 2016 р.

З розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором , відповідач на погашення отриманого кредиту 15 жовтня 2014 року сплатив 1290,04 грн. Отже, перебіг строків загальної позовної давності розпочався 16 жовтня 2014 року. Таким чином, трирічний строк позовної давності за вимогами, що випливають з умов договору б/н від 29 липня 2010 року закінчився у жовтні 2017 року, а позивач звернувся до суду з вимогою про захист свого порушеного права лише у січні 2019 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Сторони у справі не укладали окремий письмовий договір про збільшення строку позовної давності у порівнянні із загальним строком позовної давності у три роки.

Оскільки позовна заява АТ КБ «Приватбанк» була подана до суду 04 січня 2019 року, тобто з пропуском строку, встановленого ст. ст. 257, 258 ЦК України, та враховуючи те, що відповідач заявив про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що у задоволенні вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у сумі 114074,42 грн. за кредитним договором № б/н від 29 липня 2010 року необхідно відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Сторони не заявляли про відшкодування будь-яких оплачених судових витрат, крім позивача який просив стягнути сплачений судовий збір.

Таким чином, оскільки у задоволенні вимог АТ КБ «Приватбанк» відмовлено в повному обсязі, то судові витрати по справі не відшкодовуються та покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 256, 257, 267, 525, 526, 536, 549, 553-559, 625, 626, 634, 1046-1052, 1054 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 133, 141, 142, 258, 259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити АТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг.

Позивач: АТ КБ «Приватбанк», , юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, місцезнаходження: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1 .

Повне рішення виготовлено 11 липня 2019 року.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: