РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/9314/18

пр. № 2/759/3797/19

03 липня 2019 року Святошинський районний суд м. Києва у складі

головуючого- судді Петренко Н.О.

за участю секретаря судових засідань Васюри Я.В.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (м. Київ, вул. Грушевського, 1-д) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 12.01.2010р. у розмірі 99 853,36 грн.

В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 12.01.2010р. відповідач отримав кредит у розмірі 2 500,00 грн. у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмір 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 3.2, 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазанчено, що клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встанолюється за рішенням банку і Клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. За вказаних обставин, а також у зв`язку з виникненням у відповідача значної заборгованості за договором, яку він в добровільному порядку не сплачує, позивач звернувся до суду позовом, який просить задовольнити.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 01.10.2018р. задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 94 622,25 грн. та судовий збір у розмірі 1 762,00 грн./а.с.34-35/.

Ухвалою суду від 27.02.2019 року вищевказане рішення суду скасовано.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з`явився про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. Надав відповідь на відзив в якому зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 12.01.2010р. ОСОБА_1 отримав кредиту у розмірі 2 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборогованості за кредитом. ОСОБА_1 17.05.2011р. підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та був ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг, затверджених наказом Банку від 06.03.2010 року. На підставі поданої заяви, що разом з умовами та правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, тарифами, що розташовані на офіційному сайті банку складають договір про надання банківських послуг відповідачу було відкрито карковий рахунок № НОМЕР_2 - ключем до карткового рахунку є платстикова картка яку отримав відповідач на мобільний телефон який вказав у заяві. Позивачем надана до суду копія анкети-заяви на двох сторінках від 12.01.2010р. з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що ОСОБА_1 висловив згоду на укладення договору шляхом отримання кредитної карки «Універсальна».

Відповідач в судовому засіданні не заперечував факту отримання кредиту, однак зазначив, що сплатив його ще в 2014році.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає, виходячи з наступних підстав.

12.01.2010 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» та отримав кредит у розмірі 2500, 00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку/а.с.7/.

З долученого розрахунку вбачається, що отриманий кредит відповідач за умовами договору не сплачує, в результаті чого станом на 29.05.2018 року має заборгованість перед ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 99 853,36 грн. з яких: 2 493,90 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 87 441, 42 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4 686,93 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 5 231,11 грн. - заборгованість по судовим штрафам/а.с.4-6/.

Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідач не заперечує отримання ним коштів у кредит та вказує на те, що останній платіж було здійснено в 2014році.

Представником ОСОБА_1 подано заяву про застосування строку позовної давності, оскільки з розрахунку заборгованості по кредиту станом 28.04.2014р. вбачається, що строк погашення заборгованості за кредитом в розмірі 2 934,00 грн. настав 27.04.2017р. /а.с.94-96/.

Згідно з положеннями статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За правилами ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не тільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З розрахунку заборгованості, який надано позивачем, вбачається, що станом на 28.04.2014 року у ОСОБА_1 виникла поточна заборгованість за кредитом в розмірі 2 493,90 грн. З цього моменту відповідач не здійснював погашення зазначеної заборгованості. Отже, у позивача виникло право на звернення до суду з позовом про її стягнення.

Разом з тим, з позовними вимогами банк звернувся до суду 19.06.2018 року, з пропуском строку пред`явлення вимоги про стягнення заборгованості.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Оскільки строк позовної давності сплив до основної вимоги, а саме стягнення заборгованості по тілу кредиту, відсутні підстави для стягнення заборгованості по процентам, пені та комісії у зв`язку зі спливом строку позовної давності у силу вимог ст. 266 ЦК України.

Відповідно до постанови Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, згідно якого, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 11,256, 257, 261, 526, 626, 627,628, 638, 1048, 1054 ЦК України ст. ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 274, 280-283, 353, 354 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

У задовленні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (м. Київ, вул. Грушевського, 1-д) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Н.О. Петренко