Єдиний унікальний номер 225/5271/18 Номер провадження 22-ц/804/1514/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Мальованого Ю.М., Агєєва О.В.,

за участю секретаря судового засідання Самойленко Г.В.,

прокурора Сєрової Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу заступника прокурора Донецької області на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 15 лютого 2019 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Челюбєєва Є.В. в місті Торецьку Донецької області, в справі номер 225/5271/18 за позовом ОСОБА_1 до військово-цивільної адміністрації міста Торецька Донецької області про визнання права власності за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В:

10 червня 2019 року до Дзержинського міського суду Донецької області звернулась ОСОБА_1 з позовом до військово-цивільної адміністрації міста Торецька Донецької області про визнання права власності за набувальною давністю, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що в жовтні 2004 помер ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилася спадщина на належний йому на праві приватної власності житловий будинок АДРЕСА_1 . За життя належне йому нерухоме майно ОСОБА_2 нікому не спадкував. В травні 2005 року ОСОБА_3 , яка доглядала ОСОБА_2 і захоронила останнього, запропонувала їй придбати у власність спірний житловий будинок АДРЕСА_1 . Пояснила, що за домовленістю з ОСОБА_2 після його смерті спірний житловий будинок перейде у її власність. Без укладення та нотаріального посвідчення угоди купівлі продажу будинку вона відмовилась купувати цей будинок.

За усною домовленістю ОСОБА_3 знялась з реєстраційного обліку за вказаною адресою, передала їй ключі і всі правовстановлюючі документи на будинок. Після цього позивач переїхала в спірний будинок, де й проживає по теперішній час.

У зв`язку з тим, що після смерті ОСОБА_2 позивачка постійно, безперервно, відкрито і добросовісно володіє та користується для власних потреб зазначеним помешканням, сплачує комунальні платежі та здійснює поточні ремонти, просила суд визнати право власності за набувальною давністю на житловий будинок АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 15 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 до військово-цивільної адміністрації міста Торецька Донецької області про визнання права власності за набувальною давністю задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на житловий будинок АДРЕСА_1 , що залишився від ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , який належав йому

на праві приватної власності, загальною площею 47,9 кв. м., в тому числі житловою площею 28,1 кв. м.

Із вказаним рішенням не погодився заступник прокурора Донецької області, подав апеляційну скаргу, в якій просив апеляційний суд скасувати рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 15.02.2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права, а саме ст. ст. 344, 1277 ЦК України.

Зазначає, що позивач не є добросовісним набувачем, а відкритість і безперервність користування спірним майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами ст. 344 ЦК України.

Вважає, що суд першої інстанції своїм рішенням позбавив територіальну громаду права на отримання у власність нерухомого майна, зокрема, щодо звернення до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою.

Звертає увагу, що відповідачем по справі не вжито заходів щодо належного захисту інтересів держави, оскільки не надано належної правової оцінки законності винесеного рішення. Фактично військово-цивільна адміністрація м. Торецька Донецької області не брала участі у розгляді справи, чим неналежним чином виконала свої повноваження.

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Прокурор Сєрова Н.С. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, отримавши 12 липня 2019 року судову повістку, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 110).

Представник військово-цивільної адміністрації міста Торецька Донецької області в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, отримавши 12 липня 2019 року судову повістку, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Керівник військово-цивільної адміністрації надав клопотання про розгляд справи за відсутністю представника військово-цивільної адміністрації, зазначивши, що апеляційна скарга заступника прокурора Донецької області підтримується в повному обсязі (а.с. 108, 109).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю сторін.

Заслухавши суддю доповідача, прокурора, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися

на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що згідно з свідоцтвом про право на житло від 29 грудня 2000 року та реєстраційним посвідченням, виданим БТІ м. Дзержинська, ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 7, 8).

Відповідно до актового запису про смерть №674 від 25.10.2004 року ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 31).

Відповідно до домової книги в будинку АДРЕСА_1 з 28.04.1999 року зареєстрований ОСОБА_2 , ОСОБА_3 знята з реєстраційного обліку з 26.05.2005 року (а.с. 12-13).

З акту про фактичне проживання (не проживання) особи від 27.12.2018 року вбачається, що в будинку АДРЕСА_1 з травня 2005 року фактично проживає громадянка ОСОБА_1 , вона здійснила капітальний ремонт, обробляє земельну ділянку, сплачує комунальні платежі, подвір`я в охайному становище. Конфліктів з сусідами не відбувається (а.с. 38).

З повідомлення приватного нотаріуса Торецького міського нотаріального округу Донецької області №73/01-09 від 04.02.2019 року вбачається, що після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Торецького міського нотаріального округу Донецької області Рижкова О.О. не звертались, в якості додатку надана Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (а.с. 45).

З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) вбачається, що 14.01.2005 ІНФОРМАЦІЯ_1 в Торецькій державній нотаріальній конторі заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , номер у Спадковому реєстрі 3841569 (а.с. 46).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, позивачка ОСОБА_1 добросовісно заволоділа чужим майном житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , який належав на праві приватної власності померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , тому набула права власності на вказане майно за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України.

Проте, з такими висновками суду погодитися неможливо, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ст. 15 та ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідно враховувати, зокрема, наступне: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності.

Володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном.

Аналізуючи поняття добросовісності володіння, як підстави для набуття права власності за набувальною давністю за статтею 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

У пункті 9 постанови пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Виходячи зі змісту вищезазначених норм та обставин, які мають значення для справи, і які відповідно до ст. 81 ЦПК України, повинен довести саме позивач є: законний об`єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Враховуючи, що позивачка ОСОБА_1 завжди знала хто є дійсним власником будинку АДРЕСА_1 , тому вона не може вважатись добросовісним набувачем чужого майна.

Відтак, доводи апеляційної скарги щодо недобросовісності володіння житловим будинком є обґрунтованими.

На підставі наданих доказів, поданих сторонами, з урахуванням вказаних обставин і вимог, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність визначених статтею 334 ЦК України правових підстав для задоволення позову, у зв`язку з відсутністю складової умови набуття права власності за набувальною давністю, як добросовісне заволодіння чужим майном.

Отже, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про визнання права власності за ОСОБА_1 , як добросовісного набувача, на спірний житловий будинок.

За таких обставин, враховуючи вимоги ст. 376 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню та ухваленню постанови про відмову у задоволенні позову.

Крім того, оскільки суд першої інстанції ухвалою від 24 травня 2019 року відмовив в прийнятті додаткового рішення щодо судових витрат, а в задоволенні позовних вимог відмовлено, тому судовий збір, сплачений ОСОБА_1 в суді першої інстанції, слід покласти на ОСОБА_1 відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Донецької області задовольнити.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 15 лютого 2019 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до військово-цивільної адміністрації міста Торецька Донецької області про визнання права власності за набувальною давністю відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 18 липня 2019 року.

Суддя: