Постанова

Іменем України

15 липня 2019 року

м. Київ

справа № 233/3706/16-ц

провадження № 61-16815св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - Костянтинівськамісцева прокуратураДонецької області, яка діє в інтересах держави в особі Катеринівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області,

відповідач - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області, у складі судді Мартишева Т. О., від 06 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області, у складі колегії суддів: Груіцької Л. О., Біляєвої О. М., Новікової Г. В., від 28 лютого 2017 року.

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року керівник Костянтинівськоїмісцевої прокуратури Донецької області, який діє в інтересах держави в особі Катеринівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення збитків, заподіяних порушенням законодавства про природно-заповідний фонд.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 11 квітня 2016 року о 10 год. 20 хв. ОСОБА_3 на території водосховища регіонального ландшафтного парку «Клебан-Бик», розташованого на землях Катеринівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, здійснював незаконну ловлю риби кубарем та виловив 350 шт. риби окунь, чим порушив пункти 3.15, 4.6 Правил любительського і спортивного рибальства, затверджених наказом Державного комітету рибного господарства України від 15 лютого 1999 року № 19, заподіявши внаслідок незаконного вилову риби збитки у розмірі 49 350, 00грн. Розрахунок завданої шкоди проведений на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 541 від 24 липня 2013 року, оскільки адміністративне правопорушення було вчинене ОСОБА_3 на території регіонального ландшафтного парку «Клебан-Бик», що відноситься до об`єктів природно-заповідного фонду. Постановою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області у справі № 233/2447/16-п від 24 травня 2016 року ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 85 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу урозмірі 340 грн.

Із урахуванням зазначеного, позивач просив позов задовольнити, стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь Катеринівської сільської ради Костянтинівського району збитки у розмірі 49 350, 00грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 06 грудня 2016 року позов Костянтинівської місцевої прокуратури, яка діє в інтересах держави в особі Катеринівської сільської ради, задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Катеринівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області збитки, заподіяні внаслідок порушення законодавства про природно-заповідний фонд, у сумі 49 350, 00 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем доведено, що шкоду урозмірі 49 350, 00 грн завдановнаслідок порушення природоохоронного законодавства та незаконного вилову риби у нерестовий період 2016 року у водосховищі Клебан- Бик на території регіонального ландшафтного парку «Клебан-Бик», що відноситься до об`єктів природно-заповідного фонду, розташованого на землях Костянтинівського району Донецької області, яку було добуто забороненими знаряддями лову (кубарем), а саме: окуня звичайного у кількості 350 шт.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 28 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, а рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 06 грудня 2016 року залишено без змін. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача шкоду в розмірі 49 350, 00грн, місцевий суд правомірно виходив з того, що ця шкода завдана внаслідок порушення природоохоронного законодавства та незаконного вилову риби (окунь) у кількості 350 шт. у водосховищі Клебан- Бик на території регіонального ландшафтного парку «Клебан-Бик», що підтверджується постановою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області у справі № 233/2447/16-п від 24 травня 2016 року, відповідно до якої ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 85 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Постанова набрала чинності й не оскаржена відповідачем.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У березні 2017 року ОСОБА_3 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 06 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 28 лютого 2017 року і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що при вирішенні спору суди залишили поза увагою відсутність (не проведення) кадастрової еколого-економічної оцінки територій, включених до складу природно-заповідного фонду, що виключає можливість застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до Закону України «Про природно-заповідний фонд». В матеріалах справи відсутні докази того, що правопорушення сталося саме на території Катеринівської сільської ради. Окрім того, територія водосховища не передавалася рішенням ради до регіонального ландшафтного парку і тому твердження судів про належність водосховища до території природно-заповідного фонду безпідставне.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Статтею 383 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 4 Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

03 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 233/3706/16-ц розподілено судді-доповідачеві.

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Регіональний ландшафтний парк «Клебан-Бик» створений рішенням Донецької обласної ради від 29 лютого 2000 року № 23/11-256.

Відповідно до протоколу № 2-180 від 11 квітня 2016 року, складеного посадовою особою служби охорони регіонального ландшафтного парку «Клепан-Бик», встановлено що ОСОБА_3 11 квітня 2016 року о 10 год. 20 хв. на водоймі «Клебан-Бик» здійснювався лов риби забороненим знаряддям - кубарем (металевий каркас, обтягнутий капроновою сіткою, d - 5 мм) у період нересту без правовстановлюючих документів, незаконно виловлено - окунь звичайний у кількості 350 шт. У протоколі вказано, що ОСОБА_3 порушено статті 12, 40 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», статті 17, 34 Закону України «Про тваринний світ», пункти 3.13, 3.14, 3.15, 4.1, 4.2 Правил любительського та спортивного рибальства, затверджених наказом Державного комітету рибного господарства України № 19 від 15 лютого 1999 року (а. с. 13-14).

Постановою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області у справі № 233/2447/16-п від 24 травня 2016 року ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 85 КУпАП України, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Розрахунок розміру відшкодування збитків, заподіяних порушенням законодавства про природно-заповідний фонд внаслідок незаконного добування об`єктів тваринного світу на території регіонального ландшафтного парку «Клебан-Бик», водосховища Клебан-Бик, розташованого на землях Костянтинівського району Донецької області, в нерестовий період 2016 року, проведено на підставі Такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 24 липня 2013 року № 541, додаток 7 (а. с. 15)

Вказаний розрахунок проведений уповноваженим на це органом - Державною екологічною інспекцією у Донецькій області на підставі Положення про державну екологічну інспекцію в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 04 листопада 2011 року № 429 (пункт 6.11).

Позиція Верховного Суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно статті 17 Закону України «Про тваринний світ» рибальством вважається промислове добування риби, водних безхребетних і морських ссавців, а також любительське і спортивне рибальство та добування водних безхребетних у рибогосподарських водоймах. Правила й об`єкти рибальства, порядок надання у користування рибогосподарських водойм, а також вимоги щодо ведення рибного господарства визначаються в порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3.15 Правил любительського і спортивного рибальства, затверджених наказом Державного комітету рибного господарства України від 15лютого 1999 року № 19, визначено, що забороняється лов водних живих ресурсів, зокрема: із застосуванням вибухових і отруйних речовин, електроструму, колючих знарядь лову, вогнепальної та пневматичної зброї (за винятком гарпунних рушниць для підводного полювання), промислових та інших знарядь лову, виготовлених із сіткоснастевих чи інших матеріалів усіх видів і найменувань, а також способом багріння, спорудження гаток, запруд та спускання води з рибогосподарських водойм; без наявності відповідних документів, що дають право на здійснення лову в окремих водоймах.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» відносини в галузі охорони і використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду, відтворення його природних комплексів регулюються Законом України «Про охорону навколишнього природного середовища», цим Законом та іншими актами законодавства України.

Згідно статті 4 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» території природних заповідників, заповідні зони біосферних заповідників, землі та інші природні ресурси, надані національним природним паркам, є власністю Українського народу.

Частиною першою статті 23 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», передбачено, що регіональні ландшафтні парки є природоохоронними рекреаційними установами місцевого чи регіонального значення, що створюються з метою збереження в природному стані типових або унікальних природних комплексів та об`єктів, а також забезпечення умов для організованого відпочинку населення.

Регіональні ландшафтні парки організовуються з вилученням або без вилучення земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів у їх власників або користувачів.

Згідно статей 16, 21 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» на території природних заповідників (національних природних парків) забороняється будь-яка діяльність, що суперечить цільовому призначенню заповідника, порушує природний розвиток процесів та явищ або створює загрозу шкідливого впливу на його природні комплекси та об`єкти, а саме, в тому числі мисливство та рибальство (промислове рибальство).

Відповідно до статті 65 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» розміри шкоди, заподіяної внаслідок порушення законодавства про природно-заповідний фонд, визначаються на основі кадастрової еколого-економічної оцінки включених до його складу територій та об`єктів, що проводиться відповідно до цього Закону, та спеціальних такс, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Суди встановили, що розмір шкоди, заподіяної внаслідок порушення відповідачем режиму природно-заповідного фонду, підтверджується розрахунком, який здійснено відповідно до Постанови Кабінету Міністрів № 541 від 24 липня 2013 року «Про затвердження такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду України», і складає 49 350, 00 грн (350 екземплярів окуня х 141 грн = 49 350, 00).

Згідно частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів.

Статтею 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації, як правило, в повному обсязі без застосування норм зниження розміру стягнення.

Згідно положень статті 57 ЦПК України, 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Частиною третьою статті 61 ЦПК України, 2004 року, визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для відшкодування відповідачем шкоди, завданої внаслідок незаконного вилову риби забороненим знаряддям у період нересту без відповідних правовстановлюючих документів на території ландшафтного парку.

Вина відповідача у вчиненні адміністративного правопорушення встановлена постановою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області у справі № 233/2447/16-п від 24 травня 2016 року. Вказана постанова відповідачем не оскаржена.

Судами попередніх інстанцій надана належна оцінка розрахунку завданої позивачем майнової шкоди, проведеному відповідно до Постанови Кабінету Міністрів № 541 від 24 липня 2013 року «Про затвердження такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду України», правильність якого не спростована відповідачем.

Судами також було встановлено, що регіональний ландшафтний парк «Клебан-Бик» створений відповідно до рішення Донецької обласної ради від 29 лютого 2000 року № 23/11-256 на землях користувачів, у тому числі на землях, користувачем яких є Катеринівська сільська рада Костянтинівського району. Вказаним рішенням було зобов`язано Костянтинівську районну раду внести зміни та оформити кадастрову документацію.

Із урахуванням встановлених обставин справи, доводи відповідача про те, що Катеринівська сільська рада Костянтинівського район не є належним позивачем, а також те, що права сільської ради не порушені - не знайшли свого підтвердження.

Враховуючи те, що судами було безспірно встановлено протиправність дій відповідача, якими завдано шкоду, суди попередніх інстанцій дійшли правильного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування такої шкоди шляхом компенсації вартості виловленої незаконним шляхом риби, вартість якої розраховано у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів № 541 від 24 липня 2013 року «Про затвердження такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду України».

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. Питання про правонаступництво сільської ради можливо вирішити на стадії виконання судового рішення.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій. Судами правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, зроблені обґрунтовані висновки про задоволення позовних вимог на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (стаття 212 ЦПК України у редакції, чинній на момент розгляду справи).

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 06 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 28 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта
В. В. Шипович