Справа № 211/6054/18
Провадження № 2/211/562/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
15 липня 2019 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - Ніколенко Д.М.,
за участю секретаря судового засідання - Гулько А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Науково-дослідний та проектний інститут по збагаченню та агломерації руд чорних металів «Механобрчормет» про стягнення коштів, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування збитків суму в розмірі 128200,00 грн., посилаючись на втрату відповідачем належних йому речей - млина МГ00200000 інв. № 041456 та млина кульового МШР інв.№ 041309, раніше належних відповідачу та придбаних позивачем на електронних торгах з реалізації арештованого рухомого майна. В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до актів про проведення електронних торгів з реалізації арештованого рухомого майна в процедурі виконавчого провадження від 25.07.2018 р. та відповідно до протоколів проведення електронних торгів № 344991 від 13.07.2018 р., та № 343915 від 09.07.2018 р., набув права власності на майно: млин МГ00200000 інв. № 041456 та млин кульовий МШР інв. № 041309, що раніше належали відповідачеві. Однак станом на 29.11.2018 р. вказане майно йому передано не було, актом державного виконавця від 29.10.2018 р. та листа від 22.11.2018 р. встановлено відсутність описаного та арештованого майна боржника АТ «НДПІ «Механобрчормет», в тому числі й вищезазначених млинів. Як вбачається зі змсту акту державного виконавця від 29.10.2018 р., спірне майно було описане та передане за відповідним актом на зберігання підприємству в особі працівника ОСОБА_2 . Таким чином відповідач, як зберігач майна, придбаного позивачем на електронних торгах, втратив його, чим завдав йому збитків на суму 128200,00 грн. Враховуючи викладене, просить задовольнити заявлені вимоги.
Ухвалою суду від 11 грудня 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
В судове засідання сторони не з`явилися.
В матеріалах справи міститься заява представника позивача ОСОБА_3 про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Представник відповідача АТ «НДПІ «Механобрчормет» про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином в порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України, не повідомила причини неявки, відзиву не подала.
Згідно вимог статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з таких мотивів.
Актом державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 29 жовтня 2018 року при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження встановлено відсутність на території АТ «Науково-дослідний та проектний інститут по збагаченню та агломерації руд чорних металів «Механобрчормет» рухомого майна, яке було передано на зберігання останньому шляхом складання постанов про опис та арешт майна боржника та передачу майна на відповідальне зберігання працівнику підприємства ОСОБА_2 (а.с. 13-14 - копія акту).
Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Частиною 1 статті 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Частина 2 статті 614 ЦК України - відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Частина перша статті 936 ЦК України визначає договір зберігання як договір, за яким одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.
Згідно з частиною першою статті 937 ЦК України договір зберігання укладається у письмовій формі, зокрема, у випадку укладення договору між фізичною та юридичною особою.
Загальне правило відшкодування збитків, завданих замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг, визначено у частині першій статті 906 ЦК України та частині першій статті 950 ЦК України: збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі. Ці норми конкретизують загальні правила цивільної відповідальності, яка передбачає наявність чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (статті 22, статті 611 ЦК України).
Відповідно до положень статті 950 ЦК України, за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Професійний зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі, якщо не доведе, що це сталося внаслідок непереборної сили, або через такі властивості речі, про які зберігач, приймаючи її на зберігання, не знав і не міг знати, або внаслідок умислу чи грубої необережності поклажодавця. Зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі після закінчення строку зберігання лише за наявності його умислу або грубої необережності.
Так, згідно зі ст. 951 ЦК України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість. Якщо внаслідок пошкодження речі її якість змінилася настільки, що вона не може бути використана за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від цієї речі і вимагати від зберігача відшкодування її вартості.
Відповідно до частини 1 статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII, майно, на яке накладено арешт, крім майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), що призначені виконавцем у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника, під розписку. Копія постанови видається боржнику, стягувачу, а якщо обов`язок щодо зберігання майна покладено на іншу особу - також зберігачу. Якщо опис і арешт майна здійснювалися на виконання рішення про забезпечення позову, виконавець передає арештоване майно на зберігання боржнику або його представнику (якщо інше не зазначено в судовому рішенні або якщо боржник відмовився приймати майно на зберігання).
Частина 2 наведеної норми Закону надає право зберігачу користуватися майном, переданим йому на зберігання, якщо проти цього не заперечує стягувач (щодо рухомого майна), або якщо особливості такого майна не призведуть до його знищення чи зменшення цінності внаслідок користування.
Отже, з аналізу змісту цих норм вбачається, що підставою покладення на зберігача відповідальності у виді відшкодування збитків є втрата (нестача) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання.
Матеріалами справи доведено та не спростовується відповідачем, що після передачі описаного і арештованого майна згідно акту відповідальній особі відповідача, його попереджено про кримінальну та матеріальну відповідальність.
Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Положеннями частини 1 статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Тому оскільки належним чином повідомлений про дату слухання справи представник відповідача відзиву на позов та доказів на його підтвердження, суду не подав, враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів.
Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову
Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 1282,00 грн., сплачений ним при подачі позову (а.с. 18), тому оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати, стягнувши їх з відповідача на користь позивача.
Крім того, частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 5 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.
Згідно частини 1 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Частиною 3 статті 137 ЦПК України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.
Позивачем на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надано лише договір про надання правничої допомоги від 20.11.2018 р., при цьому ані розрахунку витрат, понесених ним на отримання правничої допомоги, ані платіжного документу про сплату витрат та акту виконаних робіт до суду не надано, що в свою чергу позбавляє суд можливості задовольнити дану вимогу позивача.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 611, 950, 951 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265, 280-284, 288 ЦПК України, суд, -
позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Стягнути з Акціонерного товариства «Науково-дослідний та проектний інститут по збагаченню та агломерації руд чорних металів «Механобрчормет», на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1282 (одна тисяча двісті вісімдесят дві) гривні 00 копійок.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 30 днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення складено 15 липня 2019 року
Суддя Д.М.Ніколенко