Головуючий суду 1 інстанції - Третяк О.Г.
Доповідач -Суддя доповідач: Луганська В.М.
Справа № 409/2272/18
Провадження № 22-ц/810/365/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Луганської В.М.

суддів: Коновалової В.А., Дронської І.О.

за участю секретаря: Сінько А.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю агрофірма «Зоря»

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку

цивільну справу за апеляційною скаргою сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю агрофірма «Зоря»

на рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 27 березня 2019 року постановлене судом у складі судді Третяка О.Г. в смт. Білокуракине Луганської області

за позовом ОСОБА_1 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю агрофірма «Зоря» про визнання договору оренди земельної ділянки недійним,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Білокуракинського районного суду Луганської області з позовом до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю агрофірма «Зоря» (далі СТОВ АФ «Зоря») про визнання договору оренди земельної ділянки недійним, в якому просив суд визнати недійсним договір укладений між ОСОБА_2 та СТОВ АФ «Зоря».

В обґрунтування заявлених вимог, позивач зазначив, що він є власником земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 7,0800 га, що знаходиться на території Павлівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області в межах згідно з планом, яка передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, яке оформлене на позивача 23 травня.2018 року. Вказану ділянку позивач отримав в порядку спадкування після смерті свого батька - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Земельна ділянка перебуває в оренді у відповідача згідно договору оренди земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_2 та СТОВ АФ «Зоря», який зареєстрований 04.05.2012 року за № 01444. Вважає, що договір оренди землі підлягає визнанню недійсним, оскільки в оспорюваному договорі відсутня дата укладення договору, державна реєстрація договору проведена 04 травня 2012 року після смерті ОСОБА_2 . Просив суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений між ОСОБА_2 та відповідачем.

Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 27 березня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до СТОВ АФ «Зоря» про визнання договору земельної ділянки недійсним задоволено. Суд визнав недійсним договір земельної ділянки, укладений між ОСОБА_2 та СТОВ АФ «Зоря» та зареєстрований у відділі ДКЗ у Білокуракинському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 04.05.2012 року № 0144, стягнув з СТОВ агрофірма «Зоря» на користь позивача судовий збір у сумі 704,80 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням СТОВ АФ «Зоря» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 27 березня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити та вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що 06.02.2012 року СТОВ АФ «Зоря» уклало з ОСОБА_2 договір оренди землі, предметом якого є оренда земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 7, 08 га ріллі, кадастровий номер НОМЕР_2 .

Згідно із ст.638 ЦПК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. На момент укладання договору сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків. Скаржник в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що після оформлення права власності на земельну ділянку позивачу було відомо про наявність договору оренди землі між СТОВ АФ «Зоря» та його батьком, відомо, що датою укладення договору було 06 лютого 2012 року. На момент вчинення правочину - укладання договору оренди землі від 06 лютого 2012 року всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало внутрішній волі, правочини були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлене ними, а їх зміст не суперечить ЦК України. Реєстрація права оренди, яке виникло після вчинення правочину щодо передачі прав користування власником своєю ділянкою не залежить від волі власника землею.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилається на те, що рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування не має.

В судове засідання представник СТОВ АФ «Зоря» не з`явився, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, у надісланій до суду заяві вказав, що апеляційну скаргу підтримує у повному обсязі та просив суд розглянути справу без участі представника.

В судове засідання ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 не з`явилися, про місце та час судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. 08 липня 2019 року на адресу Луганського апеляційного суду надійшла заява представника позивача про відкладення розгляду справи на іншу дату, посилаючись на те, що він приймає участь у кримінальній справі у Марківському районному суді Луганської області, та до заяви додано копію судової повістки. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі представника позивача, виходячи з наступного. Ухвалою Луганського апеляційного суду від 03 червня 2019 року справа була призначена до судового засідання на 20 червня 2019 року на 11 год 30 хв. За заявою представника ОСОБА_3 , яка надійшла на адресу апеляційного суду 10 червня 2019 року розгляд справи було відкладено у зв`язку із зайнятістю представника ОСОБА_3 в іншій справі. 08 липня 2019 року на адресу Луганського апеляційного суду надійшла повторна заява представника позивача про відкладення розгляду справи. Враховуючи, що строки розгляду апеляційної скарги, визначені ст.371 ЦПК України та те, що позивач та його представник повідомленні про місце та час судового засідання, їх явка до судового засідання не є обов`язковою, враховуючи положення ч.2 ст.372 ЦПК України колегія суддів вважає можливим розглядати справу за відсутності позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_3 , оскільки позивач та його представник про місце та час судового засідання повідомлені належним чиноном.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення вказаним вимогам не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд виходив з того, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом позивач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 7,0800 га, що знаходиться на території Павлівської сільської ради та належала ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно копії договору оренди земельної ділянки б/н ОСОБА_2 передав СТОВ «Агрофірма «Зоря»» в оренду земельну ділянку площею 7,0800 га. Договір оренди земельної ділянки було зареєстровано 04.05.2012 року після смерті орендодавця ОСОБА_2 , що є підставою для визнання договору оренди земельної ділянки недійсним.

Колегія суддів судової палати вважає, що такий висновок суд першої інстанції не відповідає вимогами закону, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 06 лютого 2012 між ОСОБА_2 та СТОВ «Агрофірма «Зоря» підписано договір оренди земельної ділянки, за яким орендодавець ОСОБА_2 передав в оренду орендарю СТОВ «Агрофірма «Зоря» належну йому земельну ділянку загальною площею 7, 0800 га ріллі, яка знаходиться на території Павлівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області.

Згідно п.3.1. договору оренди земельної ділянки договір укладено до 31 грудня 2021 року.

За умовами договору орендна плата вноситься у грошовій формі в розмірі 3% від щорічної проіндексованої грошової оцінки земельної ділянки, на момент підписання цього договору орендна плата ставить 3149, 14 грн. Орендна плата сплачується орендарем на протязі року, але останній платіж не пізніше 30 грудня розрахункового року

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

04 травня 2012року (запис № 01444)) підписаний сторонами договір зареєстрований у відділі ДКЗ у Білокуракинському районі.

Після смерті ОСОБА_2 зазначену земельну ділянку успадкував його син ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом.

Відповідно до п.12.6 договору оренди землі перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи не є підставою для змін умов або розірвання договору.

Позивач 03 червня 2018 року звертався до відповідача із заявою в якій вказав, що земельна ділянка знаходиться в оренді СТОВ «Агрофірма`Зоря» згідно договору оренди землі від 06 лютого 2012 року та вказав, що не бажає продовжувати даний договір оренди, просив розірвати договір оренди.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що спірний договір оренди не виконувався сторонами договору.

Згідно акту про передачу та прийом земельної ділянки в натурі орендодавець ОСОБА_2 передав СТВО «Агрофірма «Зоря» в оренду земельну ділянку строком до 31 грудня 2021 року.

Згідно частини 2 статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закону України «Про оренду землі».

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору.

Разом із тим цивільні права та обов`язки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін договору оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору.

Вирішуючи спір про визнання договору оренди землі недійсним, застосуванню підлягають законодавчі норми в редакції, чинній на момент укладення договору оренди, а не в момент його державної реєстрації.

Відповідно до положень ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно до ч. ч. 1, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, чинним законодавством визначено, що договір (зокрема його частина) може бути визнаний недійсним лише з підстав, передбачених законом.

Для визнання правочину недійсним необхідно встановити його невідповідність вимогам законодавства саме в момент укладення, що слідує зі змісту ч.1 ст.215 ЦК України.

Вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа.

Таким чином, враховуючи встановлені у справі фактичні обставини та вказані вище норми законодавства, колегія суддів судової палати вважає, що на момент укладення спірного договору 06 лютого 2012 року його сторони не допустили таких порушень правових норм, які б давали підстави для визнання договору недійсним. Спірний договір оренди був укладений та підписаний за життя орендодавця, виконувався сторонами, його реєстрація після смерті власника земельної ділянки не свідчить про його неукладеність, умовами договору не передбачене автоматичне припинення оренди у зв`язку із переходом права власності на земельну ділянку.

Дану позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 08 жовтня 2018 року у справі № 706/1637/16-ц (провадження № 61-27847св18), постанові об`єднаної палати Верховного суду від 10 квітня 2019 року у справі 390/34/17 .

Колегія суддів судової палати погоджується з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та невірно застосував норми матеріального права у спірних правовідносинах.

На підставі вищевикладеного, у відповідності до вимог, передбачених п.1 ч.1, ч.2 ст.376 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог ОСОБА_1 до СТОВ АФ «Зоря» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Скаржником при подачі апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 1057, 50 грн. (а.с.92). Оскільки апеляційну скаргу СТОВ АФ «Зоря» задоволено, то судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з позивача на користь СТОВ АФ «Зоря».

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю агрофірма «Зоря» задовольнити.

Рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 27 березня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю агрофірма «Зоря» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю агрофірма «Зоря» () судовий збір у розмірі 1057 (одна тисяча п`ятдесят сім) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 15 липня 2019 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.А. Коновалова

І.О. Дронська