ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 року

м. Харків

Справа № 644/5042/18

Провадження № 22-ц/818/2717/19

Категорія: сімейні

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - Хорошевського О.М.,

- Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3

на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 06 березня 2019 року у складі судді Шевченка С.В., -

в с т а н о в и в :

11.07.2018 ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом, в якому просив зобов`язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди у спілкуванні і вихованні дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визначити спосіб його участі у спілкуванні та вихованні дитини шляхом надання побачень у понеділок, вівторок та неділю, але не менше як з 11 години до 18 години за місцем проживання дитини чи у дитячому садочку; надати право спільного відпочинку у першу половину літа та право необмеженого спілкування з дитиною, а також надати право у день побачень забирати дитину з дому чи з дитячого садочку. Крім того, позивач просив зобов`язати відповідача інформувати про зміну місця проживання.

В обґрунтування позову зазначав, що він є батьком ОСОБА_4 , яка проживає разом із матір`ю ОСОБА_2 . Шлюб з останньою було розірвано 10.01.2018. Після того, як він став проживати окремо від дитини та колишньої дружини, остання чинить перешкоди у його спілкуванні з дитиною. Вирішити дане питання в позасудовому порядку не вдалося.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 06 березня 2019 року позов задоволено частково.

Суд вирішив:

- зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні і вихованні дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

- визначити спосіб участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом надання побачень у першу та третю суботи місяця з 14 до 20 години та у другу та четверту неділю місяця з 11 години до 18 години у присутності матері дитини ОСОБА_2

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 704,00грн судових витрат з оплати судового збору.

В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи скаргу, скаржник зазначає, що під час розгляду справи суд не забезпечив рівності сторін, повного та всебічного розгляду справи. Справа була вирішена лише з урахуванням сторони відповідача.

Пояснює, що 11.02.2019 Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради розглянув питання щодо встановлення порядку його участі у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та надав висновок за яким вважає за доцільне встановлення порядку участі у вихованні доньки визначивши час: перша третя субота місяця з 15:00 до 20:00; друга четверта неділя з 11:00 до 14:00; щовівторка та щочетверга з 19:00 до 20:00, у присутності матері дитини ОСОБА_2 .

Вважає, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції значною мірою звужує час для його спілкування з дочкою, чим порушує батьківські права позивача та права дитини.

Крім того, зазначає, що суд першої інстанції визначив місце для його спілкування з дитиною лише місце проживання дитини, не врахувавши, що для розвитку дитини їй необхідно відвідувати також пізнавальні заклади, різноманітні гуртки, прогулянки на свіжому повітрі.

Зазначає, що батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Стверджує, що весь цей час він намагається налагодити нормальний зв`язок із дитиною, приймати участь у її вихованні, утриманні, розвитку її здібностей та забезпечувати її всім необхідним для нормального розвитку та становлення, а його права, як батька сьогодні є порушеними.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити її без задоволення, а судове рішення без змін.

Відзив мотивовано тим, що необхідність присутності матері при зустрічах позивача з дитиною підтверджено переконливими, належними та допустимими доказами, які надано до матеріалів справи.

Зазначає, що враховуючи обставини у справі та вік дитини стає очевидним, що побачення ОСОБА_5 з батьком без присутності матері просто неможливо, це призведе до повної паніки та істерики дитини, і як наслідок до серйозних порушень психіки та нервового стану.

Вказує, що сама дочка, на її думку, його не цікавить, він потребує задоволення лише своїх бажань навіть ціною здоров`я власної дитини.

Вимоги позивача про побачення в робочі /будні/ дні вважає за неможливе, оскільки вона працює в ТОВ «МІБЕ Україна» на посаді регіонального представника. У неї встановлений 5-ти денний робочий тиждень: з понеділка по п`ятницю з 09:00 до 18:00. Дорога з роботи до дому займає близько 1 години. Зважаючи на це забезпечити можливість побачень позивача із дитиною можливо лише по вихідним дням.

Вважає, що під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, просив її задовольнити.

Представник відповідача Межерицький А. ОСОБА_6 в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову , суд першої інстанції прийшов до висновку, що на даному етапі розвитку малолітньої ОСОБА_4 найбільш оптимальним і таким, що відповідатиме її інтересам, буде спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні дитини шляхом надання побачень у першу та третю суботи місяця з 14 до 20 години та у другу та четверту неділю місяця з 11 години до 18 години у присутності матері дитини ОСОБА_2 , та про відмову у задоволені позову в частині надання права побачень з дитиною кожного понеділка та вівторка з можливістю забирати дитину з дому чи з дитячого садочку у день побачень, та відмови у вимогах щодо надання права спільного відпочинку у першу половину літа та у праві необмеженого спілкування з дитиною.

Судова колегія погоджується з висновком суду з огляду на таке.

Судовим розглядом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 є батьками малолітньої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 10.01.2018 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 ( а.с. 8-9)

Після розірвання шлюбу малолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із матір`ю ОСОБА_2 .

Згідно висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 11.02.2019 року доцільне встановлення порядку участі ОСОБА_1 у вихованні доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши час: перша третя субота місяця з 15:00 до 20:00; друга четверта неділя з 11:00 до 14:00; щовівторка та щочетверга з 19:00 до 20:00, у присутності матері дитини ОСОБА_2 .

За змістом статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно зі статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Положеннями статті 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно із частинами першою та другою статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частини перша, друга статті 159 СК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року, (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (справа «Хант проти України», № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (справа «Мамчур проти України» № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Ураховуючи викладене, встановивши, що відповідач чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з дочкою, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав щодо реалізації батьківських прав позивача у судовому порядку. Встановлений органом опіки та піклування порядок спілкування батька з дитиною є обґрунтованим, справедливим і таким, що відповідає інтересам дитини та не порушує принципу рівності обох батьків у питаннях виховання дитини.

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, урахувавши висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, як органу опіки та піклування, щодо встановлення порядку участі ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дочки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким встановлено спосіб участі у вихованні дитини, дійшов правильного висновку про те, що на даному етапі розвитку малолітньої дитини найбільш оптимальним та таким, що відповідатиме її інтересам , саме такий спосіб участі батька у вихованні малолітньої дочки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволені вимог позивача щодо надання права побачень з дитиною кожного понеділка та вівторка з можливістю забирати дитину з дому чи з дитячого садочку у день побачень, щодо надання права спільного відпочинку у першу половину літа та у праві необмеженого спілкування з дитиною з огляду на те, що вони не спрямовані на забезпечення найкращих інтересів дитини, оскільки такі дії позивача без погодження з матір`ю малолітньої ОСОБА_9 можуть порушувати графік дитини та звичайний усталений уклад її життя та мають узгоджуватись обома батьками з метою забезпечення інтересів та гармонійного розвитку дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 374 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не має, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, апеляційна скарга залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Судова колегія, встановивши, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, залишає судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, то судові витрати, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», між сторонами не розподіляються.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 липня 2019 року.

Головуючий: П.В. Кісь

Судді: О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина