КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 367/6770/17 Головуючий у суді першої інстанції: Саранюк Л.П.
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8581/2019 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Панченка М.М.

Секретаря судового засідання Маличівській Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 березня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Гостомельської селищної ради Київської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Гостомельської селищної ради Київської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона від народження ІНФОРМАЦІЯ_7 зареєстрована та проживає в будинку АДРЕСА_1 . Вищевказаний будинок був збудований її дідом ОСОБА_3 та бабою ОСОБА_4 і на підставі свідоцтва про право власності, виданого Гостомельською селищною радою згідно з рішенням виконкому Києво-Святошинської райради №282 від 25.04.1961 року, належить ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її дід ОСОБА_3 . Спадщину після смерті ОСОБА_3 у вигляді 1/4 частини будинку фактично прийняли його дружина ОСОБА_4 та син померлого ОСОБА_5 , які постійно проживали у будинку за вказаною адресою. Інша 1/2 частина будинку як частка в спільному майні подружжя належала ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_3 померла її баба ОСОБА_4 , спадщину після її смерті у вигляді 3/4 частин вказаного будинку фактично прийняв батько позивача ОСОБА_5 , який вступив у володіння та користування спадковим майном у вигляді цілого будинку. ІНФОРМАЦІЯ_4 помер її батько ОСОБА_5 , спадщину у вигляді 1/3 частину будинку АДРЕСА_1 після смерті його смерті успадкували його дружина ОСОБА_6 , вона та її брат ОСОБА_7 . Внаслідок смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 матері ОСОБА_6 відкрилася спадщина, спадкоємцями першої черги в порядку спадкування за законом після її смерті є діти - вона та її брат ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_6 помер її брат ОСОБА_7 , вона є спадкоємець другої черги в порядку спадкування за законом, спадкоємці першої черги спадкування за законом після його смерті відсутні. На час відкриття спадщини вона постійно проживала зі спадкодавцем у будинку АДРЕСА_1 , а тому є такою особою, що прийняла спадщину після смерті брата у вигляді 3/6 частини будинку за вказаною адресою. У червні 2017 року вона зверталась до приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Харченко К.В. із заявами про отримання свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування за законом після смерті батька, матері та брата, було заведено спадкові справи №№ 13,14,15 за 2017 рік, однак отримала відмову про вчинення нотаріальної дії.

Посилаючись на те, що вона не може отримати свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з відсутність підтверджуючих документів про реєстрацію шлюбу між її батьками та правовстановлюючого документа на право власності на будинок АДРЕСА_1 , просила суд визнати за нею, ОСОБА_2 , право власності на 1/3 частину будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 . Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті брата ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 15 березня 2018 року позов ОСОБА_2 до Гостомельської селищної ради Київської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті брата ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Особа, яка не брала участі у справі, ОСОБА_1 , не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 , мотивуючи тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначив, що він є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті батька ОСОБА_7 . Про смерть батька ІНФОРМАЦІЯ_6 року йому нічого не було відомо, оскільки він у 2006 році вилучений із сім`ї, його батьків позбавлено батьківських прав стосовно нього, та поміщено в інтернат. 27 березня 2019 року він отримав позовну заяву ОСОБА_2 про звільнення майна з-під обтяження, в якій остання зазначала про ухвалене Ірпінським міським судом Київської області рішення від 15 березня 2018 року, яким визнано за нею право власності на нерухоме майно - будинок АДРЕСА_1 , що входить до складу спадщини після смерті його батька ОСОБА_7 . Вважає, що позивач ОСОБА_2 умисно приховала від суду факт його існування, щоб позбавити його права на спадщину батьківської хати, в якій він народився і жив з батьками та бабусею, а тому встановленні у рішенні Ірпінського міського суду Київської області від 15 березня 2018 року обставини щодо набуття у порядку спадкування та визнання за ОСОБА_2 права власності на будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 порушують його права на спадщину.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що ОСОБА_1 після смерті свого батька вимоги для прийняття спадщини не виконав, спадщину не прийняв, на час звернення до суду з позовом вона була єдиним спадкоємцем, а тому підстави для скасування рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 березня 2018 року відсутні.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги. Представник позивача ОСОБА_9 - заперечувала, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін. Відповідач Гостомельської селищної ради Київської області в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи судом повідомлений у встановленому законом порядку. У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у його відсутність.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_10 народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 в місті Ірпені, її батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 (а.с. 6 том 1).

Позивачем визнається та підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 5 від 09 червня 2017 року, що ІНФОРМАЦІЯ_8 у ОСОБА_5 та ОСОБА_6 народився син ОСОБА_7 , який є рідним братом ОСОБА_2 (а.с. 87-88 том 1).

Відповідно до наданого свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 батько ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 9 том 1). Мати ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 (а.с. 11 том 1).

ОСОБА_7 помер у віці 39 років ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_4 (а.с. 12 том 1).

За пред`явленими вимогами ОСОБА_2 спір виник щодо нерухомого майна - будинку АДРЕСА_1 , що входить до складу спадщину, яку вона прийняла після смерті батьків: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та брата ОСОБА_7 .

Із витребуваних судом першої інстанції спадкових справ, заведених приватним нотаріусом Ірпіського міського нотаріального округу Харченко К.В., до майна померлого ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 вбачається, що будинок АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Гостомельською селищною радою згідно з рішенням виконкому Києво-Святошинської райради № 282 від 25.04.1961, належав ОСОБА_3 (а.с. 21 том 1).

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Шпитьківським ЗАГС Києво-Святошинського району Київської області 16 червня 1951 року (а.с. 84 том 1).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_5 (а.с. 8). ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 9 том 1 свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_6 ).

За життя, 14 грудня 1982 року, ОСОБА_3 склав заповіт, яким усе майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, взагалі все те, що на день смерті буде йому належати і на що він за законом матиме право, заповідав ОСОБА_5 (а.с. 68 том 1).

На час смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) ОСОБА_5 спадкоємцями за законом були діти: позивач ОСОБА_2 , ОСОБА_7 .

Щодо подружжя, який пережив спадкодавця ОСОБА_5 , відомості відсутні. Факт перебування ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у зареєстрованому шлюбі документально не підтверджено.

Позивачем не надано та в матеріалах справи відсутні докази щодо почергового оформлення спадкоємцями прав на спадкове майно - будинку АДРЕСА_1 .

До нотаріуса із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, у тому числі на будинку АДРЕСА_1 , позивач ОСОБА_2 звернулася після смерті брата ОСОБА_7 , на підставі яких 09 червня 2017 року приватним нотаріусом Ірпіського міського нотаріального округу Харченко К.В заведено три спадкових справи: до майна померлого ОСОБА_5 (батько позивача), ОСОБА_6 (мати позивача), ОСОБА_7 ( брат позивача) (а.с. 48-226 том 1).

У поданих заявах ОСОБА_2 повідомила нотаріуса про те, що після смерті батьків та брата вона прийняла спадщину на підставі статті 549 ЦК Української РСР (1963 року) шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном та крім неї після смерті брата, ОСОБА_7 , інших спадкоємців згідно закону немає (а.с. 142 том 1).

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про визнання за ОСОБА_2 право власності на будинок АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач прийняла спадщину після смерті батьків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та брата ОСОБА_7 , а тому при наявності відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, порушене право позивача підлягає захисту на підставі норми статті 392 ЦК України шляхом визнання за нею права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна в порядку спадкування за законом.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Аналіз вказаної норми права дає підстави для висновку, що позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів.

Отже, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Вищезазначені вимоги закону залишилися поза увагою суду першої інстанції, який задовольняючи вимоги ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування, не звернув уваги на те, що по двом спадковим справам щодо майна ОСОБА_5 (батько позивача) та ОСОБА_7 (брат позивача) нотаріусом продовжуються вчинятися дії по витребуванню необхідних документів. Відмова нотаріуса у видачі ОСОБА_2 свідоцтв про право на спадщину за законом у цих спадкових справах відсутня.

Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом стосується іншої спадкової справи, заведену щодо майна ОСОБА_6 (мати позивача) у розмірі 1/6 частини житлового будинку АДРЕСА_1 та обгрунтована тим, що із поданих заявником документів не встановлено родинних відносин між спадкодавцем та спадкоємцем, оскільки ОСОБА_2 не надала документ, який підтверджує шлюб між її батьками: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 16, 38 том 1).

Нормами чинного законодавства передбачено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Таким чином, реалізація прав позивача з метою підтвердження (встановлення) факту шлюбних відносин між батьками має інших механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права на спадщину.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції у порушення ст. ст. 264, 265 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув, доводів ОСОБА_2 у достатньому обсязі не перевірив, з характером спірних правовідносин належним чином не визначився та дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом на підставі статті 392 ЦК України, оскільки за пред?явленими вимогами позивача відсутні передумови для застосування цієї норми.

До того ж, встановлений у рішенні суду першої інстанції факт щодо виникнення у позивача ОСОБА_2 права на спадщину після смерті брата ОСОБА_7 призвів до порушення спадкових прав ОСОБА_1 , який до участі у справі залучений не був.

Так, надані ОСОБА_1 письмові докази свідчать про те, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_10 в місті Гостомель Київської області, його батьками є ОСОБА_7 та ОСОБА_11 (а.с. 30, 52 том 2). Позивач ОСОБА_2 є його тіткою по лінії споріднення з батьком ОСОБА_7 .

Разом з батьками він проживав в будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується актами житлово-побутових умов сім`ї ОСОБА_12 (а.с. 33, 34, 36, 44 том 2).

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 07 вересня 2006 року батьків ОСОБА_1 позбавлено батьківських прав у відношенні до малолітнього сина. Малолітнього ОСОБА_1 передано органу опіки та піклування для влаштування його подальшої долі (а.с. 26-27, 28-29 том 2).

Прокуратурою міста Ірпеня з метою попередження порушення його житлових прав накладено тимчасову заборону на відчуження будинку АДРЕСА_1 , про що внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 47, 51 том 2).

В суді апеляційної інстанції апелянт ОСОБА_1 зазначив, що у 2006 році служба у справах дітей забрала його у притулок для тимчасового перебування дітей, які потребують соціального захисту з боку держави. В подальшому, 9 класів він навчався у Трипільській школі-інтернаті, з якої перейшов до Володарської загальноосвітньої школи-інтернат. По закінченню школи вступив до Переяслав-Хмельницького державного університету, де продовжує навчатись та проживати за місцем навчання. Власним житлом не забезпечений. ОСОБА_13 не пам`ятає, з ними в будинку АДРЕСА_1 вона ніколи не проживала, його долею та життям не цікавилась.

Про смерть свого батька, ОСОБА_7 , що настала ІНФОРМАЦІЯ_6 , він дізнався коли отримав копію позовної заяви з вимогами ОСОБА_2 до нього, як відповідача, про звільнення спадкового майна - будинку АДРЕСА_1 з-під обтяження.

Зазначив, що він є спадкоємцем першої черги, від спадщини не відмовлявся, а відтак має право на спадщину після смерті батька ОСОБА_7 .

Знайшли свої підтвердження і доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що звертаючись із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину та з позовом про визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом, позивач ОСОБА_2 не повідомила приватного нотаріуса та суд про свого племінника та сина спадкодавця ОСОБА_7 , який має право на спадкування за законом у першу чергу.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у справі, не визначився з характер порушеного права позивача ОСОБА_2 і можливість його захисту в обраний нею спосіб, та встановивши обставини щодо набуття у порядку спадкування за законом та визнання за ОСОБА_2 право власності на будинок АДРЕСА_1 , вирішив питання про права та інтереси ОСОБА_1 , який до участі у справі залучений не був.

Згідно з пунктом 4 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

У зв`язку з наведеним, судове рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 березня 2018 року не може вважатись законним і обґрунтованими та в силу статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові ОСОБА_2 до Гостомельської селищної ради Київської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. З огляду на висновок колегії суддів щодо суті апеляційної скарги судові витрати у сумі 2 203,50 грн., понесені апелянтом ОСОБА_1 , у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції слід покласти на позивача ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 березня 2018 року скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у позові ОСОБА_2 до Гостомельської селищної ради Київської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 203,50 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 11 липня 2019 року.

Головуючий

Судді: