ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

12 липня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/9180/18

Головуючий у першій інстанції - Овсієнко Ю. К.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/851/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Бобрової І.О., Шитченко Н.В.,

із секретарем: Шкарупою Ю.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Державна установа «Чернігівська виправна колонія (№ 44)»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Чернігівська міська рада, Міністерство юстиції України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 квітня 2019 року (ухвалене о 10:32) у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Чернігівська виправна колонія (№ 44)» про визнання права на приватизацію житлового приміщення та зобов`язання надати дозвіл, -

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної установи «Чернігівська виправна колонія (№ 44)» (далі по тексту - ДУ «Чернігівська виправна колонія (№44)», в якому просив:

- зобов`язати відповідача створити орган, уповноважений на здійснення приватизації відомчого державного житлового фонду;

- визнати за ним та членами його сім`ї право на приватизацію квартири АДРЕСА_1 з урахуванням санітарної норми, визначеної Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», що перебуває на балансі ДУ «Чернігівська виправна колонія (№44)»;

- зобов`язати відповідача видати позивачу дозвіл на приватизацію державного житлового фонду квартири АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовував тим, що він на підставі рішення адміністрації Установою ЧЕ 327/44 УМВС в Чернігівській області був забезпечений кімнатою АДРЕСА_1 . В подальшому в даному житловому приміщенні були зареєстровані його дружина та діти. Житловий будинок по АДРЕСА_1 перебуває на балансі та в оперативному управлінні, господарському віданні відповідача. У липні 2011 року кімнатам будинку, в тому числі і № 9, було надано статус житлової.

Маючи на меті приватизувати дану житлову кімнату, позивачем та членами його сім`ї були підготовлені всі необхідні документи, які були подані до відповідача. 15.02.2018 позивач отримав відповідь, з якої вбачається, що його заява фактично по суті не розглядалась у порядку Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Вказує, що він разом з сім`єю має право на приватизацію даної житлової кімнати, реалізував своє право на звернення до органу приватизації, однак отримав відмову з непередбачених законом підстав.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов повністю, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, його незаконність та необґрунтованість.

Доводи апеляційної скарги зводяться до повторного викладу змісту позовної заяви.

Позивач наголошує, що він вселився на підставі ордера, зареєстрований та проживає у спірній квартирі на законних підставах, до виникнення спірної ситуації щодо приватизації житла сім`я проживала у квартирі на законних підставах, правомірність заселення, реєстрації та проживання позивача із сім`єю в спірному житловому приміщенні не оспорена.

Заявник зазначає, що доказом невизнання його права на приватизацію є відповідь відповідача від 08.02.2018 за №20-15-18/З-10, в якій останній посилається на норми матеріального права, що не стосуються порушеного позивачем питання у заяві, а саме на Порядок відчуження об`єктів державної власності, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 803 від 06.06.2007.

Позивач вказує, що будинок №НОМЕР_1 перебуває в оперативному управлінні ДУ «Чернігівська виправна колонія (№44)», а тому саме останній відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» уповноважений створювати орган приватизації. Однак до теперішнього часу відповідач орган приватизації не створив, а на подану заяву про створення даного органу відмовив, обмежившись лише листуванням.

Позивач вважає, що ним обрано належний спосіб захисту своїх прав і відсутність погодження Міністерства юстиції України питання приватизації житла з огляду на вже розпочату процедуру приватизації, проти якої не заперечував відповідач і не довів, що вона була незаконною на протязі 2002-2012 років, зовсім не означає, що право ОСОБА_1 та членів його сім`ї пасивними діями відповідача у вказаній справі не порушуються.

У відзиві на апеляційну скаргу Міністерство юстиції України просить рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11.04.2019 залишити без змін, як законне та обґрунтоване, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення. Вказує, що спірне житлове приміщення обліковується на балансі ДУ «Чернігівська виправна колонія №44», і перебуває у сфері управління Міністерства юстиції України, до якого належним чином оформлених документів щодо погодження питання приватизації спірного житлового приміщення в житловому будинку АДРЕСА_1 від Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції не надходило. Наголошує, що чинним законодавством до компетенції суду не віднесено вирішення питань у цивільному спорі щодо зобов`язання органу державної влади прийняти рішення про приватизацію житла державного житлового фонду, оскільки це є дискреційними повноваженнями суб`єкта владних повноважень.

У відзиві на апеляційну скаргу ДУ «Чернігівська виправна колонія (№44)» просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу - без задоволення як безпідставну та необґрунтовану.

Відповідач вказує, що житловий будинок АДРЕСА_1 перебуває на його балансі, власником житлових приміщень у ньому є Міністерство юстиції України, яке є органом, що розпоряджається державним майном, що обліковується на балансі відповідача та в межах компетенції якого є надання згоди на приватизацію. Враховуючи викладене, приватизація спірного житлового приміщення є неможлива без надання на це згоди його власника, суб`єкта управління даним майном - Міністерства юстиції України.

Відповідач вважає, що вжив всіх можливих та залежних від нього дій щодо розгляду питання про приватизацію спірного житлового приміщення від власника цього майна - Міністерства юстиції України, з метою подальшого вирішення питання згідно діючого законодавства.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача - адвоката Замури Л.П., яка просила задовольнити апеляційну скаргу та скасувати рішення суду першої інстанції, представника відповідача - Масляної О.М, яка просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні в частині мотивів відмови у задоволенні позову.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 4 статті 376 ЦПК України передбачено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, виходив з того, що чинним законодавством до компетенції суду не віднесено вирішення питань у цивільному спорі щодо зобов`язання органу державної влади прийняти рішення про приватизацію житла державного житлового фонду. Суд при розгляді даної цивільної справи не може переймати на себе здійснення дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень, тому зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення буде втручанням в його компетенцію та діяльність.

Позивачем не було надано жодних належних та допустимих доказів у розумінні ст. 77 ЦПК України на підтвердження прийняття відповідним органом приватизації рішення про передачу (або відмову в передачі) позивачу спірного жилого приміщення в порядку, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» за результатами розгляду заяви від 20.07.2018.

Враховуючи, що відповідачем не приймалось будь-яких рішень за результатами розгляду заяви позивача від 20.07.2018, районний суд дійшов висновку, що позовні вимоги є передчасними та заявлені у спосіб, що не передбачений статтею 16 ЦК України.

З висновком районного суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 погоджується апеляційний суд.

Судом у справі встановлено, що ОСОБА_1 працював в установі ЧЕ 327/44 з 27.01.1987 по 05.06.1996 на посаді слюсаря-ремонтника швейного обладнання, що вбачається з довідки Державної установи «Чернігівська виправна колонія №44» від 21.01.2019 № 4 (а.с. 69).

Згідно поквартирної картки «Форми Б» у кімнаті № 9 в гуртожитку по АДРЕСА_1 були зареєстровані та проживають на дійсний час з 14.07.1993 - ОСОБА_1 (позивач) та ОСОБА_2 (його дружина), син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований 10.01.2008, донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована 12.05.2009 (а.с. 9-10, 13). Іншого житла ОСОБА_1 та члени його сім`ї у приватній власності не мають (а.с. 14-17).

Рішенням виконкому Чернігівської міської ради від 18.07.2011 № 186 кімнатам № 1-11, 13-15, 18, 20, 21, 23, 24, 29, 30 гуртожитку по АДРЕСА_1 надано статус житлових і закріплено за зареєстрованими та проживаючими у цих кімнатах сім`ях (а.с. 23).

Згідно довідки ДУ «Чернігівська виправна колонія (№44») № 20/3534 від 07.08.2018 у житловому будинку АДРЕСА_1 знаходиться 30 житлових приміщень, з них 11 - у приватній власності та 19 - в державній; в розпорядженні установи дозволи на приватизацію житлових приміщень в даному будинку відсутні (а.с. 25).

З довідки ПАТ «Ощадбанк» № 26 від 12.01.2018 вбачається, що позивач та його дружина житлові чеки на суму 4,20 грн кожний в приватизації державного майна не використали (а.с. 20).

06.02.2018 ОСОБА_1 подав керівнику органу приватизації - начальнику ДУ «Чернігівська виправна колонія (№ 44)» звернення щодо реалізації права на приватизацію житла, в якому просив розглянути подані ним за додатком документи та винести рішення про надання дозволу на приватизацію (а.с. 18).

У відповідь на вказане звернення ДУ «Чернігівська виправна колонія (№44)» листом від 15.02.2018 № 20-15-18/Ч-15 повідомила, що житловий будинок АДРЕСА_1 перебуває на балансі останньої та використовується нею на правах оперативного управління, власником житлових приміщень у даному будинку, в тому числі житлового приміщення № 9, є Міністерство юстиції України. Відчуження майна здійснюється безпосередньо суб`єктом господарювання, на балансі якого перебуває таке майно, лише після надання на це згоди або дозволу відповідного суб`єкта управління майном, який є представником власника і виконує його функції у межах, визнаних законодавчими актами. Тобто, приватизація житлового приміщення АДРЕСА_1 буде можлива лише після надання на це згоди власником майна - Міністерством юстиції України. Зазначено, що на даний час відповідачем направлено листа до Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України із роз`ясненням ситуації, що склалася, з наданням копій відповідних матеріалів, та проханням клопотати перед Міністерством юстиції України щодо вирішення даного питання і надання згоди на приватизацію вищевказаного житлового приміщення (а.с. 19, 70-71).

Аналогічні роз`яснення щодо можливості приватизації житлових кімнат у відомчому житловому будинку по АДРЕСА_1 лише після надання на це згоди власником майна Міністерством юстиції України, були також надані Центральним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції листом від 25.05.2018 № 6.1-738-18/Ко-506 у відповідь на колективне звернення мешканців вказаного відомчого житлового будинку (а.с. 20-22).

Статтею 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 вказаного Закону приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Частино 3 цієї статті встановлено, що передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_2 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.10.2015 власником квартири АДРЕСА_1 є держава, в особі Державної пенітенціарної служби України (а.с. 63-68).

Постановою Кабінету Міністрів України № 343 від 18.05.2016 «Деякі питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції» ліквідовано Державну пенітенціарну службу, покладено на Міністерство юстиції завдання і функції з реалізації державної політики у сфері виконання кримінальних покарань та пробації. Установлено, що Міністерство юстиції є правонаступником Державної пенітенціарної служби, що ліквідується, в частині реалізації державної політики у сфері виконання кримінальних покарань та пробації. Додатком до вказаної постанови визначено перелік цілісних майнових комплексів державних підприємств, установ та організацій, що відносяться до сфери управління Міністерства юстиції, серед яких є Державне підприємство «Підприємство Чернігівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Чернігівській області (№ 44)».

Наказом Міністерства юстиції України № 3189/5 від 08.11.2016 прийнято до сфери управління Міністерства юстиції України цілісні майнові комплекси державних підприємств, установ та організацій, зокрема Чернігівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Чернігівській області (№44) (а.с. 123-124).

У своєму листі від 13 серпня 2018 року щодо організації роботи з питань передачі та списання майна Міністерство юстиції України роз`яснювало, що передача об`єктів державної власності здійснюється відповідно до вимог Положення про порядок передачі об`єктів права державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 вересня 1998 року № 1482 «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», відповідно до пункту 4 якого передача окремого індивідуально визначеного майна здійснюється за рішенням органу, уповноваженого управляти державним майном, яким є Міністерство юстиції України. При цьому зверталась увага на необхідність звернення кожного зацікавленого в передачі державного майна органу, установи чи підприємства безпосередньо до Державного секретаря міністерства юстиції України з чітким зазначенням майна, що пропонується для передачі та кандидатур для включення до складу комісії з приймання-передачі майна (а.с. 121-122).

Наказом Міністерства юстиції України від 27.06.2018 № 2126/5 затверджено Положення про ДУ «Чернігівська виправна колонія (№ 44)» (а.с. 56-61), відповідно до якого виправна колонія є державною установою, яка входить до складу Державної кримінально-виконавчої служби України, є правонаступником Чернігівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Чернігівській області (№44); органом управління виправної колонії є Міністерство юстиції України.

Пунктом 12 вказаного Положення встановлено, що майно виправної колонії перебуває у державній власності, використовується нею на правах оперативного управління виключно для забезпечення виконання її завдань та не може бути об`єктом застави.

Згідно положення про Центральне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 16.02.2018 № 392/5, органом держаної влади, який утворюється для реалізації повноважень Міністерства юстиції на території відповідних адміністративно-територіальних одиниць є територіальний орган Міністерства юстиції - Центральне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (далі територіальний орган). Територіальний орган є правонаступником зокрема, управління Державної пенітенціарної служби в Чернігівській області, яка ліквідується (а.с. 86-97).

Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна до листа ФДМУ від 27.12.2018 № 10-15-26503 житловий будинок АДРЕСА_1 перебуває на балансі ДУ «Чернігівська виправна колонія (№ 44)», суб`єктом управління, який здійснює управління даним майном, є Міністерство юстиції України (а.с. 62).

Положеннями частини 1 ст. 4, ст. 12, 13 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів і на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Залучення до участі у справі співвідповідачів, заміна неналежного відповідача можливі лише при розгляді справи у суді першої інстанції за клопотанням самого позивача (ст. 51 ЦПК України).

Оскільки розгляд справи покладається на суд першої інстанції, а в апеляційному порядку здійснюється перевірка судового рішення, яким закінчено провадження в справі, під час апеляційного перегляду справи позивач не вправі змінювати позовні вимоги шляхом їх збільшення, апеляційний суд не може залучати до участі в справі іншого чи додаткового відповідача, зміни у складі учасників процесу можуть мати місце на відповідній стадії процесу лише у прямо передбачених цивільним процесуальним законом випадках, зокрема, при правонаступництві, що відповідає приписам ст. 23-24, 43, 49-51, 55 ч. 1, 367, 368 ч. 1 ЦПК України.

Таким чином, по захист своїх порушених прав особа може звернутися до суду не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом, правомірній вимозі відповідає обов`язок належного відповідача усунути порушення права.

У своєму відзиві на позовну заяву від 22.01.2019 № 17/375 ДУ «Чернігівська виправна колонія (№44)» просила замінити процесуальний статус Міністерства юстиції України з третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на співвідповідача (а.с. 41-47). Аналогічне клопотання про заміну Міністерства юстиції України на співвідповідача було подано ДУ «Чернігівська виправна колонія (№44)» 11.02.2019 (а.с. 79-81).

Однак позивачем клопотання про залучення Міністерства юстиції України до участі у справі в якості співвідповідача не заявлялось.

Рішення з приводу приватизації конкретного житла конкретними особами повинно прийматись з додержанням процедури відповідним органом приватизації.

Враховуючи вищевикладене, із заявою про приватизацію спірної квартири ОСОБА_1 мав звернутися безпосередньо до Міністерства юстиції України як до органу уповноваженого управляти державним майном та за рішенням якого здійснюється передача окремого індивідуально визначеного майна.

Повноважень надавати дозволи на приватизацію ДУ «Чернігівська виправна колонія (№44)» не має.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що ДУ «Чернігівська виправна колонія (№44)» повідомляла ОСОБА_1 про те, що приватизація спірного житлового приміщення буде можливою лише після надання на це згоди власника майна, тобто Міністерства юстиції України.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на зазначене не звернув уваги, та розглянув позов без участі належного відповідача - Міністерства юстиції України.

Зважаючи на те, що апеляційний суд не має процесуальних повноважень щодо заміни неналежного відповідача належним, або залучення до участі в справі іншої особи як співвідповідача, колегія суддів апеляційного суду позбавлена можливості вирішувати питання про їх права та обов`язки шляхом ухвалення нового рішення.

Крім того, як вбачається із позовної заяви ОСОБА_1 просить визнати за ним та членами його сім`ї право на приватизацію квартири АДРЕСА_1 , однак не зазначає за якими саме членами сім`ї, до того ж вони не є позивачами та не брали участі у справі, що позбавляє суд можливості вирішувати питання про захист їх порушеного права.

З огляду на те, що до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 районний суд дійшов з помилкових мотивів, рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 квітня 2019 року підлягає зміні в частині мотивів відмови, в іншій частині підлягає залишенню без змін.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 стосуються обґрунтованості позову, доведеності обставин, що підлягають доказуванню, інших обставин по суті спору, а тому не підлягають перевірці за наявності процесуальних порушень та не впливають на висновок про необхідність відмови у задоволенні позову. Позов у справі за відсутності одного з належних співвідповідачів не міг бути вирішений по суті відповідно до закону незалежно від того, якими фактичними обставинами та правовими нормами він обґрунтовувався.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ч. 4, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 квітня 2019 року - змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 липня 2019 року.

Головуючий Судді: