Номер провадження: 22-ц/813/102/19
Номер справи місцевого суду: 523/3072/18
Головуючий у першій інстанції Дяченко В.Г.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 523/3072/18

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Драгомерецький М.М., Черевко П.М..,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідач - ОСОБА_2 ,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - другий Суворовський відділ державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області,

розглянувши у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - другий Суворовський відділ державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси ухвалене у складі судді Дяченка В.Г. 16 серпня 2018 року,

встановив:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів, визначених рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15.10.2014 року у цивільній справі №523/13330/14-ц, в розмірі - 60 432, 92 грн..

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що вищенаведеним рішенням суду з відповідача стягуються на її користь аліменти на утримання малолітньої дочки - ОСОБА_3 у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітків щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 01.09.2014 р. до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також аліменти на її особисте утримання у розмірі 1/6 частини зі всіх видів заробітків щомісячно, починаючи із 01.09.2014 р. до досягнення ОСОБА_3 трьох років, тобто ІНФОРМАЦІЯ_1 р.. Відповідач ухиляється від сплати аліментів у повному обсязі, через що утворилась заборгованість по їх сплаті (а. с. 1 - 3).

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16 серпня 2018 р. вищезазначений позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, визначених рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15.10.2014 р. у цивільній справі № 523/13330/14-ц, в розмірі - 60 432, 92 грн..

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі - 704, 80 грн. (а. с. 41 - 45).

У жовтні 2018 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про перегляд наведеного заочного рішення. Просив скасувати наведене заочне рішення та призначити справу до розгляду в порядку позовного провадження.

Заяву про перегляд заочного рішення обґрунтовував тим, що заочне рішення суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в ч. 1 ст. 288 ЦПК України.

ОСОБА_2 зареєстрований за адресою, куди суд направляв судові повідомлення, однак фактично проживає в іншому місці, про що знала позивач та ввела в оману суд з метою ухвалення судом першої інстанції заочного рішення. Тому ОСОБА_2 посилався на те, що він з поважних причин не з`явився в судове засідання, адже не знав про існування справи.

Щодо доказів які мають істотне значення для правильного вирішення справи, то ОСОБА_2 зазначав, що додані до заяви докази про сплату аліментів вказують на той факт, що він виконував обов`язки по сплаті грошового утримання колишньої дружини та малолітньої доньки (а. с. 56 - 59).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 19.11.2018 р. вищенаведену заяву про перегляд заочного рішення залишено без задоволення (а. с. 78 - 79).

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 13.06.2018 р. скасувати. У задоволенні вищезазначеного позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не звернув уваги не та, що відповідач виконував і виконує обов`язки по сплаті грошового утримання колишньої дружини та малолітньої доньки.

Відзиву/пояснень на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ст. 274 ЦПК України зазначена справа відноситься до малозначних.

Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку ст. 369 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив с того, що розрахунками державного виконавця другого Суворовського відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області Войнікова Д.С. встановлено заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів, станом на 30.04.2017 р. - 19055, 28 грн., за період з 01.05.2017 р. по 30.06.2017 р. - 11211, 26 грн., за період з 01.07.2017 р. по 31.08.2017 р. - наявна переплата аліментів у сумі 1268, 74 грн., за період з 01.09.2017 р. по 31.12.2017 р. - 1209, 90 грн.. Отже, з урахуванням наведених сум заборгованості, пеня щодо суми несплачених аліментів на утримання дитини складає 46 181, 66 грн., на утримання позивачки складає 14 251, 26 грн..

Колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності стягнення пені, виходячи з наступного.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, наявність заліку державним виконавцем платежів аліментів, на які відповідач посилається як на докази належного виконання ним обов`язків щодо сплати аліментів за спірний період. Відповідно до розрахунків заборгованості, що містяться в матеріалах справи, державним виконавцем заліковано докази сплати відповідачем на ім`я позивача аліментів, а саме заліковано: фіскальний чек від 05.09.2018 р. на суму 2500,00 грн., фіскальний чек від 02.07.2018 р. на суму 2500,00 грн., фіскальний чек від 18.05.2018 р. на суму 4000,00 грн., фіскальний чек від 28.09.2017 р. на суму 2100,00 грн., фіскальний чек від 03.01.2018 р. на суму 2200,00 грн., фіскальний чек від 15.11.2017 р. на суму 4300,00 грн., фіскальний чек від 26.01.2018 р. на суму 2200,00 грн., фіскальний чек від 25.02.2017 р. на суму 2000,00 грн., фіскальний чек від 19.12.2016 р. на суму 4000,00 грн., фіскальний чек від 20.06.2017 р. на суму 4000,00 грн., фіскальний чек від 01.08.2017 р. на суму 4000,00 грн., фіскальний чек від 30.01.2017 р. на суму 10000,00 грн.. Разом з тим, докази сплати аліментів після подання позову до суду не стосуються предмету доказування (а. с. 6 - 11).

Отже безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо належного виконання відповідачем обов`язків щодо сплати аліментів за спірний період.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Разом з тим, апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача суми неустойки (пені) за прострочення заборгованості по сплаті аліментів у загальному розмірі - 60 432, 92 грн., яка перевищує розмірнаведеної заборгованості з огляду на наступне.

25 квітня 2018 р. Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову в справі № 572/1762/15- ц, в якій вважала за необхідне відійти від правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі 6-94цс15, відповідно до якої було обраховано розмір пені судом першої інстанції в даній справі, та дійшла висновку, що пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Зазначена правова позиція відповідає новій редакції ч. 1 ст. 196 СК України, яка діє з 08 липня 2017 року, згідно положень якої, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Отже суд першої інстанції помилково стягнув з відповідача суму неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, яка перевищує суму заборгованості по виплаті аліментів.

З розрахунків державного виконавця другого Суворовського відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області Войнікова Д.С. вбачається, що заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів на утримання позивачки станом на 30.06.2017 р. становить - 11 211, 26 грн.. Крім того з наведених розрахунків вбачається заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів на утримання його доньки - ОСОБА_3 , яка, станом на 31.12.2017 р. становить - 1 209, 90 грн.. Отже загальна сума наведеної заборгованості складає - 12 421, 16 грн.. (11211, 26 грн. + 1209, 90 грн. = 12421, 16 грн.).

З огляду на вищевикладене, з відповідача підлягає стягненню сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі - 12 421, 16 грн..

Таким чином, апеляційна скарга є обґрунтованою тільки в частині розміру пені. Доводи та вимоги апелянта щодо відмови у стягненні пені є необґрунтованими. Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

За правилами ч. 4. ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Враховуючи невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до помилкового визначення розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, які необхідно стягнути з відповідача, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції необхідно змінити в частині суми стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за вищевикладеного обґрунтування.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 серпня 2018 року в частині задоволення позовних ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - змінити.

Абзац другий резолютивної частини рішення викласти у наступні редакції:

«Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ), неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, визначених рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15.10.2014 року у цивільній справі № 523/13330/14-ц, в розмірі - 12 421 (дванадцять тисяч чотириста двадцять одна) грн. 16 коп.».

В решті рішення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: М. М. Драгомерецький

П. М. Черевко