Справа № 487/5058/17
Провадження № 2/487/83/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2019 року Заводський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді - Кузьменко В.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Каламурза О.В.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договорів позики недійсними,

В С Т А Н О В И В:

22.09.2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 , в якому просила визнати недійсними: договір позики, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 від 26.08.2013 року; договір позики, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 від 20.09.2013 року; договір позики, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 від 10.10.2013 року; договір позики, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 від 22.11.2013 року та стягнути з відповідача судові витрати.

Свої вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дядько - ОСОБА_5 , у зв`язку з чим вона прийняла спадщину після його смерті як єдиний спадкоємець. У 2017 році їй стало відомо про те, що нібито між ОСОБА_3 та її дядьком - ОСОБА_5 було укладено договори позики. Вважає, що її дядько зазначені вище договори позики не укладав, жодних розписок не писав, так як в період нібито укладення договорів позики, а саме з 22.08.2013 року по 22.11.2013 рік ОСОБА_5 перебував на стаціонарному лікуванні в торакальному відділенні Миколаївського обласного протитуберкульозного диспансеру, оскільки хворів на туберкульоз. За період лікування йому було зроблено різноманітні маніпуляції, які взагалі не дозволяли покидати лікарню. Крім того, специфіка закладу, в якому перебував дядько категорично забороняє вільне відвідування лікарні та відвідування туберкульозного закладу сторонніми особами також не дозволено. Позичати у будь-кого гроші для свого лікування ОСОБА_5 не було жодного сенсу, оскільки лікування туберкульозу в Україні є абсолютно безкоштовним із повним державним утриманням. Крім того, ОСОБА_3 було відомо, що окрім туберкульозу ОСОБА_5 також хворів на Синдром набутого імунного дефіциту та рак. Тому, обізнаний про стан здоров`я ОСОБА_5 ОСОБА_3 не міг та не давав ОСОБА_5 будь-яких коштів у борг, у зв`язку з чим останній не писав власноручно будь-яких розписок.

Ухвалою суду від 25.09.2017 року відкрито провадження у справі у відповідності до ст. 122 ЦПК України (в редакції, чинній на момент звернення до суду з позовом).

Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини зазначені у позові.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, просили у його задоволенні відмовити. Посилаючись на те, що позивачкою не надано жодного доказу, який підтверджує викладені у позові вимоги. ОСОБА_5 не мав вадів психічного розладу та захворювання рук, тому міг написати розписку. Інших доказів, які б могли свідчити про не написання розписок ОСОБА_5 позивачем не зазначалось.

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року №2147-VIII Цивільно-процесуальний кодекс України викладено у новій редакції, який набрав чинності 15.12.2017 року.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Враховуючи зазначене, справу слід розглядати у відповідності до норм ЦПК України від 03.10.2017 року в новій редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного.

При огляді свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 23.12.2016 року державним нотаріусом Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Грачовою Л.І. вбачається, що ОСОБА_1 є спадкоємицею ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається з:

розписки, складеної ОСОБА_5 10.10.2013 року, останній взяв у борг в ОСОБА_3 500 доларів США та зобов`язався віддати у строк до 25.12.2013 року;

розписки, складеної ОСОБА_5 22.11.2013 року, останній взяв у борг в ОСОБА_3 600 доларів США та зобов`язався віддати у строк до 25.12.2013 року;

розписки, складеної ОСОБА_5 20.09.2013 року, останній взяв у борг в ОСОБА_3 500 доларів США та зобов`язався віддати у строк до 25.12.2013 року;

розписки, складеної ОСОБА_5 26.08.2013 року, останній взяв у борг в ОСОБА_3 1000 доларів США та зобов`язався віддати у строк до 25.12.2013 року.

Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики, якою у даному випадку є розписка, внаслідок її реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої і другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

На підтвердження факту передачі грошових коштів від ОСОБА_3 суду надано розписки, написані ОСОБА_5 26.08.2013 року, 20.09.2013 року, 10.10.2013 року, 22.11.2013 року. Доказів того, що дані розписки були написані не ОСОБА_5 позивачка суду не надала.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 не доведено факту недійсності договорів позики, укладених між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 26.08.2013 року, 20.09.2013 року, 10.10.2013 року, 22.11.2013 року.

Керуючись ст.ст. 76, 81, 141, 259, 263-268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договорів позики недійсними - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Згідно з п.п.15.5 п.15 ч.1 перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається учасниками справи до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва.

Повний текст рішення складено 15.07.2019 року.

Суддя Заводського районного суду

м. Миколаєва В.В.Кузьменко