Постанова

Іменем України

10 липня 2019 року

м. Київ

справа № 473/3774/16-ц

провадження № 61-18635св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області, у складі судді Висоцької Г. А., від 06 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області, у складі колегії суддів: Шаманської Н. О., Коломієць В. В., Лівінського І. В., від 27 квітня 2017 року.

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю

«ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за кредитним договором.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 05 вересня 2012 року між публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № , відповідно до умов якого банк надав останній на споживчі потреби кредит у сумі 3 393, 60 грн для придбання товару зі строком користування на 20 місяців, а відповідач зобов`язувалася вчасно повернути кредит шляхом щомісячного часткового повернення (згідно графіку) отриманих коштів, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним у розмірі 0,01 % річних від суми залишку заборгованості по кредиту, вносити щомісячну комісію за обслуговування кредиту у розмірі 3,14 %.

22 грудня 2014 року між ПАТ «ОТП Банком» та ТОВ «ОТП Факторинг України» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ПАТ «ОТП Банк» відступив ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги за договором № , укладеним з відповідачем.

Із урахуванням зазначеного, посилаючись на те, що позичальник належними чином не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку із чим станом на 17 листопада 2016 року виникла заборгованість по кредитному договору у загальному розмірі 23 083, 42 грн, яка складається з 17 217, 47 грн залишку заборгованості за кредитом та 5 865, 95 грн - відсотків за користування кредитом, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 вказану заборгованість.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області

від 06 березня 2017 року у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позовні вимоги до задоволення не підлягають, оскільки позивач не довів наявності у ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором перед ПАТ «ОТП Банк», а отже і перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Матеріалами справи не підтверджено, що відповідач порушила свої зобов`язання.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 27 квітня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відхилено, а рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 березня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові, оскільки позивач не довів належними доказами наявності у відповідача заборгованості за кредитним договором № від 05 вересня 2012 року, відповідно до умов якого відповідач отримала кредитні кошти у розмірі 3 393, 60 грн на споживчі потреби. Окрім того,матеріали справи свідчать про те, що умови кредитного договору в частині повернення кредитних коштів, отриманих на споживчі потреби, а саме на придбання ноутбука, у розмірі 3 393, 60 грн, відповідач виконала достроково. В той же час, матеріали справи не містять належних доказів отримання відповідачем кредитної картки із лімітом у розмірі 16 798, 40 грн, а також отримання кредитної картки саме відповідачем із зазначеним лімітом.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У травні 2017 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 березня 2017 року

та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 27 квітня 2017 року

і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись

на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не надано належної оцінки доводам позивача, а також наявним у матеріалах справи доказам, які підтверджують отримання відповідачем кредитної картки та зняття готівки у розмірі 16 тис. грн 29 жовтня 2012 року. Судами не враховано умови кредитного договору щодо порядку активації кредитної картки, яку було отримано відповідачем, та зняття коштів із неї. Позивач також посилається на те, що будь-яка інша особа, окрім власника картки, не може активувати картку, оскільки для цього потрібно знати особисті дані власника картки (паспортні дані, ідентифікаційний код, пароль, який зазначається при укладенні кредитного договору).

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Статтею 383 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), що набрав чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 4 Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

10 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 473/3774/16-ц розподілено судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 01 липня 2017 року справу за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором призначено до судового розгляду.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на касаційну скаргу

У поданих запереченнях на касаційну скаргу ОСОБА_1 посилається на те, що звертаючись до суду із позовом, позивач взагалі не посилався на обставини отримання відповідачем кредитної картки із лімітом у розмірі 16 798, 40 грн. Позивачем також не було надано суду належних доказів отримання такої кредитної картки. Вирішуючи спір, суди дійшли обґрунтованого висновку про недоведеність заявлених позивачем вимог.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

05 вересня 2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № , відповідно до умов якого банк надав останній на споживчі потреби кредит у загальному розмірі 3 393, 60 грн зі строком користування на 20 місяців, а відповідач зобов`язалася вчасно повернути кредит шляхом щомісячного часткового повернення (згідно графіку) отриманих коштів, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним у розмірі 0,01 % річних від суми залишку заборгованості по кредиту, вносити щомісячну комісію за обслуговування кредиту у розмірі 3,14 % від суми кредиту (а. с. 4-5).

Відповідно до графіку платежів і інформаційного листа щодо умов кредитування орієнтовна сукупна вартість кредиту, враховуючи розмір кредиту, проценти та комісію, з урахуванням строку, на який надавався кредит (20 місяців), становила 5 525,11 грн (а. с. 6).

Сиди встановили, що умови кредитного договору в частині повернення кредитних коштів, отриманих на споживчі потреби за вказаним кредитним договором, а саме на придбання ноутбуку, у розмірі 3 393, 60 грн, відповідач виконала достроково, про що свідчать квитанція № 0710030 від 25 вересня 2012 року на суму 277, 00 грн, квитанція № 0710006 від 26 жовтня 2012 року на суму 3 330, 00 грн та чек № 4258 від 27 листопада 2012 року на суму 850, 00 грн (а. с. 106-107).

22 грудня 2014 року між ПАТ «ОТП Банком», як клієнтом та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», як фактором, було укладено договір факторингу, згідно якого останній передав грошові кошти в розпорядження банку за плату, а перший відступив ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право грошової вимоги до боржників, у тому числі до відповідача за договором про надання споживчого кредиту № від 05 вересня 2012 року, що підтверджується витягом з додатку № 1 до договору факторингу (а. с. 74).

Згідно зазначеного договору факторингу і додатку до нього за договором про надання споживчого кредиту, укладеним банком з ОСОБА_1 , існує заборгованість 23 083, 42 грн, з яких 17 217, 47 грн - залишок заборгованості по кредиту та 5 865, 95 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом.

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог ? відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною першою статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно положень статті 57 ЦПК України, 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, врахувавши підстави позову, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено наявності заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № , який було укладено між банком та відповідачем 05 вересня 2012 року на суму у розмірі 3 393, 60 грн, що була надана відповідачу для придбання ноутбука.

Згідно підписаного сторонами графіка платежів орієнтовна сукупна вартість кредиту, враховуючи розмір кредиту, проценти та комісію, з урахуванням строку, на який надавався кредит (20 місяців), склала 5 525,11 грн.

Відповідачем надано докази дострокового повернення взятих у кредит грошових коштів та сплати процентів, що підтверджується квитанцією № 0710030 від 25 вересня 2012 року на суму 277, 00 грн, квитанцією № 0710006 від 26 жовтня 2012 року на суму 3 330, 00 грн та чеком № 4258 від 27 листопада 2012 року на суму 850, 00 грн.

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач просив стягнути заборгованість саме на підставі договору про надання споживчого кредиту № від 05 вересня 2012 року, розмір кредиту за яким складає 3 393, 60 грн. При пред`явленні позову позивач не посилався на видачу кредитної картки відповідачу та отримання з її використанням кредитних коштів.

В апеляційній скарзі позивач зазначив, що ОСОБА_1 було відкрито картковий рахунок у гривнях та видано кредитну картку типу MasterCard Standart, з якої було знято кошти у розмірі 16 тис. грн. При цьому належних доказів на підтвердження отримання відповідачем кредитної картки (із зазначенням її номеру та терміну дії) ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не надано.

Із урахуванням встановлених обставин справи, заявлених позовних вимог щодо стягнення заборгованості на підставі договору про надання споживчого кредиту № від 05 вересня 2012 року на суму у розмірі 3 393, 60 грн, яка була повернута відповідачем разом із відсотками, про що надано відповідні докази, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю.

Суд касаційної інстанції в силу вимог статті 400 ЦПК України позбавлений можливості встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права, не спростовують правильних висновків судів по суті спору.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» залишити без задоволення.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 27 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников
Судді О. М. Осіян
Н. Ю. Сакара
С. Ф. Хопта
В. В. Шипович