Єдиний унікальний номер 236/1453/19 Номер провадження 22-ц/804/1863/19
Номер провадження 22-ц/804/1863/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2019 року Донецький апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Кішкіної І.В., Халаджи О.В.

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Бахмуті апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 08 травня 2019 року (ухваленого під головуванням судді Ткачова О.М.) у цивільній справі № 236/1453/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування посилалася на те, що перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 20.07.2016 року. 17.07.2017 року її звільнено з посади техніка-технолога 1 категорії у відокремленому підрозділі «Луганське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку із скороченням штату, однак у день звільнення остаточного розрахунку за період з березня 2017 року з нею проведено не було. Просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за період з березня 2017 року по 17.07.2017 року у розмірі 20987,75 грн..

Рішенням Краснолиманського міського суду від 08 травня 2019 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 20987,75 грн..

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Зазначає, що на адресу ПАТ «Укрзалізниця» копії ухвали суду про відкриття провадження у справі та позовної заяви з додатками не надходили.

Суд першої інстанції при винесенні рішення взяв до уваги лише надані позивачем розрахунки заробітної плати, проте ці розрахунки були виготовлені на непідконтрольній українській владі території. Посилаючись на висновок Торгово - промислової палати України зазначив, що адміністративні будівлі Донецької та Луганської дирекцій залізничних перевезень були захоплені невідомими особами, а тому докази надані позивачем підлягають критичній оцінці.

Позивач не скористалася своїм правом на подання відзиву відповідно до вимог статті 360 ЦПК України.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, ціна позову складає 20987,75 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 20987,75 грн., суд першої інстанції виходив із того, що така заборгованість підтверджується наданими позивачем документами та здійсненим розрахунком.

Між тим, такий висновок не відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального та процесуального права.

Частиною 1 ст. 94 КЗпП України передбачено, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Отже, законом передбачено, що при звільненні працівник одержує від підприємства, установи, організації всі суми, зокрема й заробітну плату, одержати яку він має право з урахуванням встановленого належним чином розміру заробітної плати.

Судом першої інстанції встановлено, що з 20.07.2016 року позивачка працювала на посаді техніка-технолога 1 категорії у відокремленому підрозділі «Луганське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Наказом № 1153-ОС від 17.07.2017 року ОСОБА_1 звільнено з посади техніка-технолога 1 категорії у відокремленому підрозділі «Луганське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Зазначені обставини підтверджуються записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я позивача.

За змістом ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

За змістом ст.77,78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За статтею 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В підтвердження позовних вимог позивач надала в якості доказу довідку про суму нарахованої до виплати та несплаченої заробітної плати, з якої вбачається, що позивачеві було нараховано та не виплачено заробітну плату за березень 2017 року в сумі 4081,39 грн., за квітень 2017 року-4240,54 грн., за травень 2017 року -2415,44 грн.,червень 2017 року-2844,85 грн., липень 2017 року-7405,53 грн., а всього 20987,75 грн.. Довідка містить підпис головного бухгалтера ОСОБА_2 , проте не містить печаток та штампів підприємства, яке видало таку довідку.

Інших будь-яких доказів в підтвердження інформації, зазначеної в довідці, не надано.

Між тим, достовірність викладеної інформації в довідці викликає сумніви, оскільки в довідці зазначена наявність заборгованості за березень 2017 року в сумі 4081,39 грн. і що заборгованість не виплачена.

Проте така інформація спростовується даними із реєстру застрахованих осіб, наданою Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Луганській області на запит суду апеляційної інстанції за клопотанням сторони про витребування доказів відповідно до вимог ст.365 ЦПК України , де зазначено, що за березень 2017 року ОСОБА_1 виплачена заробітна плата в сумі 4081,39 грн..

Відповідно до п.11 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загально-обов`язкове державне соціальне страхування», платники податків, зазначені у пункті 1 ч.1 ст. 4 зазначеного Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпе-чення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення).

Таким чином, надана довідка не може бути належним та допустимим доказом в підтвердження позовних вимог про наявність заборгованості по заробітній платі АТ «Українська залізниця» за цей період перед позивачем.

Інших доказів того, що позивач виконувала свої посадові обов`язки та їй було нараховано, але не виплачено заробітну плату не надано.

Таким чином, доказів того, що позивачеві була нарахована та не виплачена заробітна плата за березень- липень 2017 року не надано, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні у зв`язку із їх недоведеністю, що не враховано судом першої інстанції.

У відповідності до п.п. 1, 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є в тому числі порушення норм процесуального права, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Отже, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що судом першої інстанції не в повному обсязі встановлені обставини, які мають значення для справи, що призвело до ухвалення помилкового рішення.

За встановлених обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав недоведеності.

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог, то є підстави для зміни розподілу судових витрат.

З апеляційної скарги відповідач акціонерне товариство «Українська залізниця» сплатив судовий збір в сумі 1152,60 грн. (а.с. 31).

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки апеляційна скарга задоволена, то витрати по сплаті судового збору повинні бути покладені на позивача. Однак ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, тому судові витрати, понесені акціонерним товариством «Українська залізниця», в сумі 1152,60 грн. мають компенсуватися за рахунок держави,у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 20987,75 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст.368, 369, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити.

Рішення Краснолиманського міського суду від 08 травня 2019 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі за березень-липень 2017 року відмовити.

Судовий збір, сплачений акціонерним товариством «Українська залізниця» при подачі апеляційної скарги, в сумі 1152,60 грн. Компенсувати товариству за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: