ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 525/1244/18 Номер провадження 22-ц/814/1900/19Головуючий у 1-й інстанції Хоролець В. В. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді: Обідіної О.І.

Суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

Розглянула в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області в складі судді Хоролець В.В. від 25 квітня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Росвен інвест Україна" про захист прав споживача, визнання кредитного договору нікчемним та визнання недійсною переуступки згідно договору факторингу,

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулося до суду з позовом до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Росвен інвест Україна», в якому просив визнати нікчемним кредитний договір №216490014, укладений між ним та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та визнати недійсною переуступку згідно договору факторингу по кредитному договору між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Росвен інвест Україна».

Вимоги обґрунтовані тим, що 05.04.2018 року між ним та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» був укладений онлайн мікро-займ на підставі типової форми договору №216490014, відповідно до умов якого він отримав кошти в сумі 3500 грн.

Під час оформлення кредиту на сайті товариства містилася інформація про надання кредиту під 0,01%, але після отримання коштів, спеціаліст, що зателефонував йому як позичальнику, пояснив що інформація на сайті застаріла, а процентна ставка буде вищою, на що він погодився, оскільки йому були терміново потрібні кошти на лікування своєї матері.

В зв`язку з погіршенням майнового стану та неможливістю своєчасно повернути кошти, позивач звернувся до товариства з проханням відстрочити сплату, проте це питання не було вирішено.

В подальшому представники товариства почали телефонувати йому та матері з погрозами та необхідністю сплатити вже 23000 грн.

05.11.2018 року позивач отримав смс повідомлення про переуступку його боргу ТОВ «Росвен інвест Україна».

Вважає, що фінансовою установою не було надано всієї необхідної інформації стосовно кредиту, в тому числі і про його орієнтовну сукупну вартість, сам кредитний договір не відповідає положенням Закону України «Про захист прав споживачів» та іншим нормам законодавства, порушує його права та інтереси, оскільки він фактично був введений відповідачем в оману, наслідком укладення кредитного договору стало обмеження його в інших цивільних правах, у зв`язку з чим просить такий правочин визнати нікчемним.

Рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 25 квітня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Зокрема вказує про надання послуг фінансовою установою з порушенням законодавства та недоведеністю перерахування кредитних коштів саме від фінансової установи з огляду на відсутність такої інформації про це в «Приват 24».

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, 5 квітня 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 у формі електронного документу укладено договір про надання кредиту №216490014 на суму 3500 грн. зі сплатою процентів з розрахунку 1,7%, строком на 12 днів шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок позивальника.

Перерахування та відповідно отримання коштів на банківську картку № НОМЕР_1 , що належить позивачу, сторонами не заперечується.

Після закінчення кредитного договору та не виконанням позивачем свого обов`язку по поверненню коштів, останній був проінформований щодо передачі його боргу на підставі договору факторингу від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Росвен інвест Україна».

Згідно п.1.4 кредитного договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у розмірі 1,70 процентів від суми кредиту за кожен день користування кредитом (процентна ставка), починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту, визначеного в п.1.3 цього договору. Позичальник сплачує товариству проценти за користування кредитом за фактичний час користування кредитом з розрахунку 620,50 відсотків річних (п.1.5 договору). Також, згідно п.1.6 договору, розрахунок сукупної вартості кредиту та термін платежу зазначені у Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору.

Згідно графіку розрахунків, який є додатком №1 до вищевказаного договору, сторони погодили наступний графік розрахунків: термін платежу - 17.04.2018 року, сума кредиту 3500 грн., нарахований процент 714 грн., до сплати (разом) 4214 грн.

Пунктом 4.1 договору визначено, що невід`ємною частиною цього договору є «Правила надання грошових коштів у кредит товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та вказано, що уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується дотримуватися Правил, текст яких розміщений на сайті товариства: www.moneуveo.ua.

В п.4.2 спірного договору зазначено, що сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством (заснованих як на першому договорі, так і на всіх наступних договорах, інших договорах і угодах, які будуть укладені між позичальником та товариством у майбутньому) в якості електронного підпису позичальника буде використовуватись Логін Особистого кабінету та пароль Особистого кабінету.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивача про несправедливість та невідповідність закону умов укладеного між сторонами кредитного договору не доведені, сам кредитний договір містить всі істотні умови характерні для такого виду договорів, саме позичальник за допомогою електронного підпису погодився з такою редакцією договору, а тому відсутні правові підстави для визнання кредитного договору нікчемним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, який відповідає вимогам закону та наявним у справі доказам.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Статтею 11 вищевказаного закону визначено, що електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Сторонами по справі не заперечується факт укладення спірного кредитного договору в електронному вигляді у формі електронного документу.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Факт отримання коштів у визначений умовами договору спосіб позивачем не заперечувався.

Стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановила, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством.

Зі змісту оспорюваного кредитного договору вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, а саме: зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, відображені умови кредитування.

Позичальник ОСОБА_1 погодився на укладення договору саме в такій редакції, про що свідчить його заявка до фінансової установи та підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як встановлено в ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з положеннями ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Заявляючи вимоги про визнання нікчемним кредитного договору, позивач посилався на положення ст. 27 ЦК України та ч.1 ст. 228 ЦК України.

Так, в розумінні ст. 27 ЦК України правочин, що обмежує можливість фізичної особи мати не заборонені законом цивільні права та обов`язки, є нікчемним.

Згідно ч.1 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

У відповідності до вимог ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

В даному випадку позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів з приводу обмеження можливості мати та користуватись не забороненими законом цивільними правами внаслідок укладання кредитного договору з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».

Разом з цим, матеріали справи не містять будь-яких доказів, які-б свідчили про наявність обставин, з якими положення ст. 228 ЦК України пов`язують можливість визнати правочин нікчемним.

Крім того, згідно ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Статтею 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Стаття 19 Закону встановлює, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Позивачем не доведено, а матеріали справи не містять доказів, які-б свідчили про невідповідність умов кредитного договору вимогам законодавства та про несправедливість його умов, з огляду на швидкоплинність самого строку користування кредитними коштами (12 днів).

Посилання позичальника на відсутність повної та доступної інформації з боку товариства стосовно кредиту, невідповідність кредитного договору нормам чинного законодавства ґрунтуються лише на власних поясненнях позивача та спростовуються наявними доказами - умовами кредитного договору, додатком №1, в якому відображено графік розрахунків, сукупну вартість кредиту, строки та підстави його повернення.

Крім того, у відкритому доступі, на сайті відповідача розміщена інформація у вигляді Правил надання грошових коштів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога, які є невід`ємною частиною кредитного договору і згідно до п. 1.3 є публічною пропозицією (офертою), яку прийняв позивач та погодився з її умовами.

Таким чином, вірно встановивши обставини по справі та визначившись з характером спірних правовідносин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Так, є неспроможними твердження апелянта про те, що він був позбавлений можливості ознайомитися з умовами та правилами кредитного договору. Вказане спростовуються самим механізмом укладання електронного договору, який є покроковим порядком дій, та визначає, що після того, як будь-який позичальник здійснить свою реєстрації та внесе персональні дані, він погоджує суми кредитних коштів та йому пропонується ознайомлення з Правилами надання грошових коштів у кредит. В разі незгоди та натискання кнопки «ні» кредитний договір не оформлюється, а позичальник може повторно подати заявку на кредит.

Саме такі почергові кроки укладання електронного договору здійснив позивач, після чого отримав кредитні кошти, а відтак він не був позбавлений можливості ознайомитись з існуючими Правилами надання грошових коштів та відповідно в разі не згоди з останніми натиснути кнопку «ні».

Посилання на неможливість ідентифікувати надходження коштів саме від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на рахунок позивача, колегія суддів не бере до уваги з огляду на те, що вказані факти не заперечувалися позивачем під час розгляду справи, саме посилаючись на такі обставини отримання коштів він обґрунтовував свої позовні вимоги та визначив відповідачем саме ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», а не будь-яку іншу фінансову компанію.

За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, яке ухвалене з дотримання норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 25 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 8 липня 2019 року.

Судді: Обідіна О.І. Бутенко С.Б. Прядкіна О.В.