ПОСТАНОВА

Іменем України

03 липня 2019 року м. Кропивницький

справа № 390/660/19

провадження № 22-ц/4809/1124/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Карпенка О. Л., Мурашка С. І.,

секретар судового засідання Савченко Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Кіровоградської області на ухвалу Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26 квітня 2019 року у складі судді Бойко І. А. про відмову у прийнятті скарги заступника прокурора Кіровоградської області на дії державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби м. Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області - Шиян Анни Миколаївни, заінтересовані особи: Фортечний відділ державної виконавчої служби м. Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, ОСОБА_1, Кіровоградська обласна лікарня, на дії, бездіяльність державного виконавця,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог скарги і ухвали суду першої інстанції.

23.04.2019 року заступник прокурора Кіровоградської областіподав до суду скаргу на дії державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби м. Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області - Шиян А. М., заінтересовані особи: Фортечний відділ державної виконавчої служби м. Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, ОСОБА_1, Кіровоградська обласна лікарня, в якій просив визнати неправомірними дії (бездіяльність) державного виконавця у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа від 30.04.2015 року № 390/4/13-к про стягнення з ОСОБА_1 на користь Кіровоградської обласної лікарні витрат на лікування потерпілого від злочину в сумі 6130,74 грн, зобов`язати державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби м. Кропивницького Головного територіального управління юстиції в Кіровоградській області вжити заходів до примусового виконання виконавчого листа від 30.04.2015 року № 390/4/13-к, провести виконавчі дії у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Заступник прокурора Кіровоградської області зазначив, що розгляд даної скарги віднесено до компетенції Кіровоградського районного суду Кіровоградської області, який видав виконавчий документ, прокурор діє як учасник виконавчого провадження і має право, зокрема оскаржувати рішення, дії, бездіяльність державного виконавця, згідно ст.ст.19, 74 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 477 ЦПК України.

Ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26 квітня 2019 року відмовлено у прийнятті скарги.

Суд першої інстанції в обгрунтування своєї ухвали зазначив, що заступник прокурора не є стягувачем чи боржником у виконавчому провадження, які наділені процесуальним правом оскаржувати дії (бездіяльність) державного виконавця у виконавчому провадженні, крім того, дана скарга на дії державного виконавця під час виконання вироку суду в частині цивільного позову не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства і віднесена до компетенції адміністративного суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Заступник прокурора Кіровоградської області подав апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування вказаної ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду (вирішення питання про відкриття провадження).

Зазначив, що вироком Кіровоградського районного суду від 31.01.2013 року задоволено цивільний позов старшого прокурора відділу прокуратури області, який здійснював повноваження прокурора у кримінальному провадженні, в інтересах держави в особі Кіровоградської обласної лікарні до ОСОБА_1 про стягнення витрат, понесених на лікування потерпілого від злочину у сумі 6130,74 гривень.

Кіровоградським районним судом Кіровоградської області 30.04.2015 року видано виконавчий лист у справі № 390/4/13-к, який перебуває на примусовому виконанні у Фортечному ВДВС.

Керуючись вимогами ч.1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. ст. 447, 448 ЦПК України згідно з якими рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом, прокуратурою області оскаржено дії, бездіяльність державного виконавця Фортечного ВДВС до Кіровоградського районного суду Кіровоградської області.

Кіровоградським районним судом Кіровоградської області постановлено ухвалу від 26.04.2019 року про відмову у відкритті провадження у справі за скаргою прокуратури області, мотивуючи тим, що в силу ч. 1 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 477 ЦПК України правом звернення до суду зі скаргою наділені боржник та стягувач, а тому згідно з ч. 6 ст. 19 цього Закону прокурор не наділений правами сторони виконавчого провадження, у тому числі, і правом звернення до суду зі скаргою на дії, рішення або бездіяльність державного виконавця у виконавчому провадженні, відкритому за заявою іншої особи.

Вважає посилання суду на ст. 477 ЦПК України некоректним, тому що вказана судом норма ЦПК не стосується даного питання.

Рішення, на підставі якого було видано виконавчий лист, що перебуває на примусовому виконанні у державного виконавця Фортечного ВДВС Шиян А. М., ухвалене у кримінальному провадженні за позовом прокурора, який представляв інтереси держави в особі Кіровоградської обласної лікарні.

Прокурор посилається на п. 6 ч. 6 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження брати участь у виконавчому провадженні при виконанні рішень у справі, в якій прокурором здійснювалося представництво інтересів громадянина або держави в суді.

Вважає, що представництво прокурором інтересів держави не закінчується після постановлення судом остаточного рішення у справі, набрання ним законної сили. Адже для реального поновлення законності законодавством передбачено завершальну стадію судового провадження - виконавче провадження (ст. 1 вказаного Закону).

Прокурор є самостійним учасником виконавчого провадження, у зв`язку з тим, що здійснював представництво інтересів держави в суді.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Державний виконавець Шиян А. М. та ОСОБА_1в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України.

Кіровоградська обласна лікарняподала клопотання про розгляд справи без участі їх представника (а.с.53).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши прокурора Головіну Т. А., яка підтримала доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню з таких підстав.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

Вироком Кіровоградського районного суду від 31.01.2013 року задоволено цивільний позов старшого прокурора відділу прокуратури області, що здійснював повноваження прокурора у кримінальному провадженні, в інтересах держави в особі Кіровоградської обласної лікарні до ОСОБА_1 про стягнення витрат, понесених на лікування потерпілого від злочину у сумі 6130,74 грн.

На виконання вказаного судового рішення Кіровоградським районним судом Кіровоградської області 30.04.2015 року видано виконавчий лист у справі № 390/4/13-к, який перебував на виконанні у Сихівському ВДВС міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області, у зв`язку із відбуванням боржником покарання у Державній установі «Львівська виправна колонія №48».

У зв`язку із звільненням ОСОБА_1 з місць позбавлення волі та вибуття за адресою, вказаною у виконавчому документі (с. Димине, Новоукраїнського району, Кіровоградської області), виконавче провадження 28.09.2017 року було передано до Новоукраїнського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, а у подальшому до Фортечного відділу державної виконавчої служби м. Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області.

Постановою державного виконавця Фортечного ВДВС Шиян А. М. від 18.01.2019 року виконавче провадження з виконання виконавчого листа №390/4/13-к від 30.04.2015 року прийнято до провадження.

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

При розгляді скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця суд має враховувати те, що принципом цивільного судочинства є виконуваність рішення суду, а цивільним - процесуальним кодексом України визначено ознаки обов`язковості судових рішень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (ст.1, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Отже, правом звернення до суду зі скаргою до суду наділені боржник та стягувач.

Згідно ч. 6 ст. 19 Закону особи, які на підставі закону звернулися з позовом в інтересах інших осіб (крім прокурора), беруть участь у виконавчому провадженні і користуються правами сторони виконавчого провадження, відкритого за їхньою заявою або за заявою іншої сторони у справі.

Встановлено, що стягувачем у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого листа, виданого для виконання вироку суду, є юридична особа - Кіровоградська обласна лікарня, за заявою якої винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Крім того, зі змісту скарги вбачається, що прокурором оскаржено дії державного виконавця щодо виконання вироку суду в частині цивільного позову щодо відшкодування витрат держави на лікування потерпілого від злочину.

Згідно п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Суд зазначав, що враховуючи, що предметом оскарження є дії державного виконавця у виконавчому провадження, відкритому на примусове виконання вироку суду, в частині цивільного позову, з урахуванням суб`єктного складу учасників виконавчого провадження, та прав, якими вони наділені Законом, у прийнятті даної скарги слід відмовити, оскільки розгляд справи за скаргою на дії державного виконавця під час виконання вироку суду в частині цивільного позову віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Проте посилаючись на підстави, передбачені п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України для відмови у відкритті провадження у цивільній справі, суд першої інстанції відмовив у прийнятті скарги прокурора.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Таким законом є Закон України «Про прокуратуру».

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закон України «Про прокуратуру» здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно з ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень.

Відповідно до ч. 4 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обгрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Виходячи з системного аналізу наведених правових норм, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. При цьому, в кожному конкретному випадку прокурор при зверненні до суду з позовом повинен довести існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави.

Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Крім того, Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф.В. проти Франції» (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява № 61517/00, п. 27).

Європейський Суд з прав людини також звертав увагу на категорії справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі «Менчинська проти Російської Федерації» (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, п. 35) Європейський Суд з прав людини висловив таку думку (неофіційний переклад): «сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави».

Водночас, Європейський Суд з прав людини уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

З огляду на викладене, з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п. 3 ч. 1 ст.131-1 Конституції щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Таким чином, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Враховуючи зазначене, можна дійти висновку, що наявність інтересів держави повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 26 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404 «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді.

Суд не звернув уваги, що виконавчий документ у справі видано з метою виконання судового рішення за цивільним позовом прокурора в інтересах держави про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення, тому право на пред`явлення до примусового виконання має будь-який стягувач у справі даної категорії.

У скарзі прокурора зазначено, що виконавчий лист № 390/4/13-к видано на виконання вироку Кіровоградського районного суду Кіровоградської області в частині задоволення цивільного позову у кримінальній справі.

Підстави та порядок звернення й розгляду цивільного позову в кримінальному процесі передбачені ст. 128 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України).

Частинами 4 та 5 ст. 128 КПК України визначено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Тобто інститут цивільного позову у кримінальному провадженні є суміжним із позовним провадженням, врегульованим ЦПК України.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно із ч. 1 ст. 448 цього Кодексу скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими ст. 450 цього Кодексу, за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються.

Отже, право на звернення зі скаргою та порядок її розгляду й постановлення ухвали пов`язані з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами цивільного судочинства та його примусовим виконанням.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 569/12295/16-ц.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає висновки суду про відмову у прийнятті скарги заступника прокурора Кіровоградської областіз підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, передчасними, зробленими з порушенням порядку вирішення даного питання.

На підставі ст. 379 ЦПК України ухвала Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26 квітня 2019 року, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанціїдля вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 371, 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Кіровоградської області задовольнити.

Ухвалу Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26 квітня 2019 року, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді О. Л. Карпенко

С. І. Мурашко