Номер провадження: 22-ц/813/3387/19
Номер справи місцевого суду: 520/6190/18
Головуючий у першій інстанції Пучкова І. М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Погорєлової С.О., Заїкіна А.П.

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м.Одеса апеляційну скаргу представника Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області - Чумакової Яни Віталіївни на рішення Київського районного суду м.Одеси від 11 липня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національного поліції в Одеській області, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органів досудового розслідування,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м.Одеси з позовом до Головного управління Національного поліції в Одеській області, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн., завданої бездіяльністю органів досудового розслідування.

В обгрунтування вимог позивач посилався на те, що посадовами особами ГУНП не були своєчасно внесені відомості до ЄДРСР щодо вчинення у відношенні нього та його сім`ї кримінального правопорушення, чим завдано моральну шкоду.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 11 липня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Держави України на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000 гривень за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з відкритого в Казначействі спеціального рахунку.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області - Чумакова Яна Віталіївна подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Київського районного суду м.Одеси від 11 липня 2018 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним, необгрунтованим й таким, що ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права. ДКС України є окремою юридичною особою, самостійно несе відповідальність за своїми зобов`язаннями, ніяких прав та законних інтересів позивача не порушувала. Апелянт посилається на те, що стягнення з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України моральної шкоди у розмірі 3000 гривень призведе до нецільового використання бюджетних коштів ДКС України, оскільки кошти, які виділяються на утримання органів ДКС України, як окремих юридичних осіб та суб`єктів господарювання, на цілі, визначенні чинним законодавством України, не можуть бути стягнуті на користь інших осіб. Апелянт зазначав, що позивач не підтвердив факт заподіяння йому моральної шкоди у розмірі, вказаному у позовній заяві та не довів обставин, за яких ця шкода була йому заподіяна з вини казначейства.

Суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 15.02.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області із заявою, в якій просив внести відомості до ЄРДР про скоєне кримінальне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.4 ст.190 КК України.

У зв`язку з несвоєчасним внесенням даних до ЄРДР, ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою на бездіяльність посадових осіб Київського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 20.02.2018 року у справі № 520/1925/18 задоволено скаргу ОСОБА_1 та визнано бездіяльність посадових осіб Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, яка полягає у невнесенні останніми відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР. Зобов`язано вищевказаних посадових осіб внести відомості до ЄРДР про вчинене кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_1 від 15.02.2018 року.

Відповідно до пункту 2 частини 6 статті 130 ЦПК України 2004 року якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

Згідно із частиною першою статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Відповідно до статті 43 БК України при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Державна казначейська служба України та її територіальні органи здійснюють казначейське обслуговування Державного бюджету України, а не уособлює Держаний бюджет України або державу.

Статтею 23 БК України визначено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Відповідно до пункту 23-1 статті 2 БК України єдиний казначейський рахунок - рахунок, відкритий центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів (Державній казначейській службі України), у Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України, на якому консолідуються кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування та кошти інших клієнтів, які відповідно до законодавства знаходяться на казначейському обслуговуванні.

Таким чином, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що ДКС не уособлює Державний бюджет України та є окремою юридичною особою, яка не може нести відповідальність за неправомірні дії чи бездіяльність інших установ, підприємств або державних органів.

Крім того, ОСОБА_1 звернувшись з позовом до ГУНП в Одеській області не заявляв жодної вимоги Головному управлінні Державної казначейської служби України в Одеській області.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , суд ототожнив ДКС з Державним бюджетом України та з особою, яка спричинила шкоду, що суперечить матеріалам справи та нормам чинного законодавства України.

Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не застосовується, а спірні правовідносини врегульовуються загальними нормами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Фактично підставою для застосування вказаного виду відповідальності є наявність в діях особи складу цивільного правопорушення, складові якого у сукупності надають право на відшкодування завданої шкоди (шкода, протиправна поведінка, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою).

Органи поліції не належать до суб`єктів відповідальності за нормами статей 1173, 1174 ЦК України, у зв`язку із тим, що не мають статусу органів, які реалізують надані державою функції і повноваження у сфері управління, однак такими органами є державні адміністрації та органи місцевого самоврядування.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, а відповідно до статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових/службових обов`язків.

Таким чином, при встановлені дійсного спричинення шкоди ОСОБА_1 стягнення повинно проводитись не з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, а з рахунків винних органів, як розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів, рахунки яких відкриті в територіальному органі Державної казначейської служби України (тобто, безспірне списання коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти бюджетних установ).

Отже, окремі юридичні особи, в тому числі, Головне управління Національної поліції в Одеській області, самостійно несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями, є розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та шкода, у разі дійсного її заподіяння, повинна відшкодовуватись з рахунків таких органів, тобто за рахунок бюджетів, передбачених для вказаних органів, а останні зобов`язані вжити всіх заходів щодо забезпечення відповідних асигнувань.

За таких обставин, суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення у справі, дійшов помилкового висновку про стягнення моральної шкоди з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

Ураховуючи викладене, апеляційна скарга Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області підлягає частковому задоволенню, рішення першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Ухвалюючи власне судове рішення, судова колегія звертає увагу на наступне.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25.05.2016 року у справі № 6-440цс16, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього ЦК України).

Оскільки судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси визнано незаконною бездіяльність посадових осіб Київського ВП в м. Одесі

ГУНП в Одеській області, яка полягає у не внесенні останніми відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, судова колегія доходить до переконання що відсутні спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.

Положеннями п. 10-1 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року розяснено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції, судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути, як відповідача, відповідний орган Державного казначейства України.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Проаналізувавши встановлені обставини у цій справі, що стосуються порушеного права позивача на своєчасний розгляд поданої ним заяви про вчинення кримінального правопорушення та незаконній бездіяльності посадових осіб органу національної поліції, яка полягає у не внесенні останніми відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, та додаткові зусилля, які позивач вимушений був докласти для поновлення своїх прав та забезпечення їх належної реалізації, приймаючи до уваги невиконання працівниками правоохоронних органів вимог законодавства щодо внесенні останніми відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, судова колегія вважає доведеними обставини наявності душевних страждань, яких позивач зазнав у зв`язку з протиправною бездіяльністю працівників правоохоронних органів щодо розгляду його заяви про кримінальні правопорушення.

Тому на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 3000 гривень. Такий розмір відповідає вимогам справедливості, розумності та виваженості і є достатньою сатисфакцією для позивача.

Вважаючи доведеним факт завдання позивачу моральної шкоди, з урахуванням наведених в цій постанові суду апеляційної інстанції доводів та обґрунтувань, стягнення повинно проводитись не з єдиного казначейського рахунку державного бюджету України, а з рахунків винних органів, як розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів, рахунки яких відкриті в територіальному органі Державної казначейської служби України (тобто, безспірне списання коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти бюджетних установ).

За таких обставин, Головне управління Національної поліції в Одеській області, самостійно несе відповідальність за своїми зобов`язаннями, є розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня. Шкода, у разі дійсного її заподіяння, повинна відшкодовуватись з рахунків таких органів, тобто, за рахунок бюджетів, передбачених для вказаних органів, а останні зобов`язані вжити всіх заходів щодо забезпечення відповідних асигнувань.

Крім того, ОСОБА_1 , звертаючись з позовом до суду, не заявляв вимог до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області.

За таких обставин, моральна шкода має бути стягнута саме з відповідача Головного управління Національної поліції в Одеській області, до якого позивач і заявляв вимоги.

Правильно встановивши обставини у справі, суд помилково стягнув моральну шкоду з єдиного казначейського рахунку державного бюджету України, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення першої інстанції скасуванню з ухваленням нового про стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 3000 грн з Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

Поняття розумних строків розгляду справи в контексті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нетотожне (неідентичне) поняттю процесуальних строків в національних системах права. Право Європейського Суду з прав людини є «автономним» і його тлумачення Судом Конвенції не пов`язане з тлумаченням права національними судами.

ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СУД з прав людини оцінює «розумність» тривалості провадження з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливість предмета спору для заявника (див., серед інших джерел, рішення у справі «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France) [ВП], заява № 30979/96, п. 43, ECHR 2000-VII). Українські справи: «Світлана Науменко проти України», рішення від 09 листопада 2004 року; «Меріт проти України», рішення від 30.03.2004 року; «Єфименко проти України», рішення від 18 липня 2006 року, «Івань та інші проти України», рішення від 12 січня 2017 року, п.п.7, 8; «Аніфер проти України», рішення від 26 липня 2018 року п.6, та інші.

В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 р.) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.

У пункті 33, 35 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст.6 Конвенції, а також щоб судді могли ефективно працювати.

У судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал.

Тому, незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, у зв`язку з надмірним навантаженням, унеможливлює розгляд справ у строки, передбачені національним законодавством.

З початку січня 2019 року по 15.07.2019 року внаслідок автоматизованого розподілу до судді Таварткіладзе О.М. надійшло 491 справа.

З урахуванням надмірного навантаження, яке виходить за межі фізичних можливостей, недостатньою кількістю суддів (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці і т.п.), суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішити питання щодо відкриття провадження у справі, призначити справу до розгляду, вирішити інші процесуальні питання, пов`язані з розглядом справи, та розглянути справу у строки, передбачені національним законом.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області - Чумакової Яни Віталіївни - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м.Одеси від 11 липня 2018 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національного поліції в Одеській області, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органів досудового розслідування - задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 3000 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст судового рішення складено: 15.07.2019 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін