Постанова

Іменем України

18 липня 2019 року

м. Київ

справа № 309/2772/14-ц

провадження № 61-17391св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - Хустського міжрайонного прокурора в інтересах держави

відповідач 1 - Хустська районна державна адміністрація,

відповідач 2 - ОСОБА_1 ,

відповідач 3 - ОСОБА_2 ,

третя особа 1 - Державна інспекція сільського господарства в Закарпатській області,

третя особа 2 - Управління Держземагентства в Хустському районі,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу заступника прокуратура Закарпатської області на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 26 липня 2016 року у складі судді Савицького С. А. та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 04 жовтня 2016 року в складі колегії суддів: Джуги С. Д., Леска В. В., Мацунича М. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2014 року Хустський міжрайонний прокурор в інтересах держави звернувсь до суду з позовом до Хустської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - Державна інспекція сільського господарства в Закарпатській області, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - Управління Держземагентства в Хустському районі, про визнання недійсним та скасування державних актів на право власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки.

Позовна заява мотивована тим, що за дорученням прокуратури Державною інспекцією сільського господарства в Закарпатській області проведено позапланову перевірку додержання вимог земельного законодавства.

За результатами проведеної перевірки 06 червня 2013 року складено акт, в якому зазначено, що розпорядженням голови Хустської районної державної адміністрації (далі - Хустська РДА) від 16 травня 2006 року № 219 надано дозвіл на розробку проекту відводу земельної ділянки площею 1,00 га безоплатно у приватну власність для ведення особистого селянського господарства із земель запасу в урочищі «Дубники» на території Драгівської сільської ради ОСОБА_1 .

На підставі даного розпорядження ОСОБА_1 виготовлено державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 .

Однак такий акт виданий всупереч вимог земельного законодавства, а саме Закону України «Про землеустрій», частин шостої-десятої статті 118 ЗК України, так як технічна документація із землеустрою щодо посвідчення права приватної власності на земельну ділянку ОСОБА_1 погоджена тільки Хустський районним відділом земельних ресурсів та Хустський районним відділом містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства.

Підставою для видачі державного акту зазначено розпорядження голови Хустської РДА №219 від 16 травня 2006 року, яким лише надано дозвіл на розробку проекту землеустрою, а розпорядження про передачу земельної ділянки у власність не приймалося.

Посилаючись на викладене, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив суд визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 19 липня 2006 року, загальною площею 1,00 га виданого ОСОБА_1 в урочищі «Дубники» на території Драгівської сільської ради за межами населеного пункту для ведення особистого селянського господарства; повернути в державну власність земельну ділянку площею 0,75 га, яка належить на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 19 липня 2006 року ОСОБА_1 ; визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 , загальною площею 0,25 га виданий ОСОБА_2 в урочищі «Дубники» на території Драгівської сільської ради за межами населеного пункту для ведення особистого селянського господарства; витребувати від ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,25 га для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Дубники», яка належить йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 та повернути вказану земельну ділянку у державну власність.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хустського районного Закарпатської області суду від 26 липня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив із того, що прокурором пропущено строк позовної давності. Також судом зазначено, що позбавлення відповідачів права власності суперечить статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виходячи з усталеної практики Європейського суду з прав людини.

Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 04 жовтня 2016 року рішення Хустського районного суду від 26 липня 2016 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення вказав дві взаємовиключні підстави для відмови в задоволенні позову, а тому таке рішення не може залишатися в силі.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження в справі № 309/2772/14-ц і витребувано її з Хустського районного Закарпатської області.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», згідно з яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

17 квітня 2018 року справу № 309/2772/14-ц передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 червня 2019 року справу № 309/2772/14-ц призначено судді-доповідачеві Бурлакову С. Ю .

Узагальнені доводи касаційної скарги

У листопаді 2016 року заступник прокурора Закарпатської області подав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом помилково застосовано статтю 267 ЦК України, оскільки про наявність порушень законодавства органом місцевого самоврядування при прийнятті оскаржуваного пункту рішення прокурор дізнався у 2013 році за результатами проведеної перевірки Державною інспекцією сільського господарства в Закарпатській області вимог земельного законодавства, а тому, звернувшись із цим позовом у 2014 році, він не пропустив трирічний строк позовної давності.

Узагальнені доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У грудні 2016 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відзив на касаційну скаргу, у яких просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін. Указував, що прокурором не доведено поважності причин пропуску позовної давності.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що пунктом 48 розпорядження голови Хустської РДА від 16 травня 2006 року № 219 ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту відводу земельної ділянки площею 1,00 га для ведення особистого селянського господарства із земель запасу в урочищі «Дубники» на території Драгівської сільської ради, за межами населеного пункту.

На підставі вказаного розпорядження виготовлено та видано ОСОБА_1 державний акт серії НОМЕР_1 від 19 липня 2006 року на право власності на земельну ділянку площею 1,00 га, що розташована в с. Драгово, урочище «Дубники», з цільовими призначенням для ведення особистого селянського господарства.

06 червня 2013 року Державною інспекцією сільського господарства в Закарпатській області складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства, відповідно до якого державний акт серії НОМЕР_1 виготовлено з порушенням вимог земельного законодавства, а саме технічна документація із землеустрою щодо посвідчення права приватної власності на земельну ділянку ОСОБА_1 погоджена тільки Хустський районним відділом земельних ресурсів та Хустським районним відділом містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства. Також проект відведення земельної ділянки не затверджувався РДА і така не приймала рішення про передачу землі у власність.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини шостої-десятої статті 118 ЗК України (у редакції, на час видачі спірного розпорядження) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної. Міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення.

Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування.

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

За змістом статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Установивши, що Хустською РДА розпорядження про передачу спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 не приймалось, а лише надано дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки, суд апеляційної інстанції дійшов правильного рішення про порушення Хустської РДА норм земельного законодавства.

Щодо застосування позовної давності до вимог про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та їх скасування слід зазначити таке.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 45 ЦПК України 2004 року прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, у позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Отже, позовна давність є строком для пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Обчислення позовної давності в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, здійснюється з дня, коли саме цей орган довідався або міг довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У такому випадку дата прокурорської перевірки не має значення для визначення початку перебігу позовної давності.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року в справі № 357/9328/15-ц (провадження № 14-460цс18).

Крім того, слід зазначити, що згідно з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), зокрема про те що в разі подання позову суб`єктом, право якого порушене, і в разі подання позову в інтересах держави прокурором, перебіг позовної давності за загальним правилом починається від дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися суб`єкт, право якого порушене, зокрема, держава в особі органу, уповноваженого нею виконувати відповідні функції у спірних правовідносинах. Перебіг позовної давності починається від дня, коли про порушення права держави або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, лише у таких випадках: 1) якщо він довідався чи міг довідатися про таке порушення або про вказану особу раніше, ніж держава в особі органу, уповноваженого нею здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) якщо держава не наділила зазначеними функціями жодний орган.

Оскільки держава зобов`язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, врахувавши те, що перебіг позовної давності почався від дня, коли було прийнято розпорядження головою РДА в 2006 році, а також з моменту реєстрації державного акту на приватну власність у 2006 році, оскільки прокуратура веде постійний нагляд за дотриманням законодавства органами державної влади. Прокурор не заявляв клопотання про поновлення позовної давності, а суд відповідно не встановлював підстав поважності пропуску такого строку.

Оскільки прокурор пред`явив позов після спливу позовної давності, про застосування якої просив ОСОБА_1 , Верховний Суд вважає необґрунтованими доводи касаційної скарги прокурора.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки суд правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушив норми процесуального права.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника прокурора Закарпатської області залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 04 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцева

Є. В. Коротенко