Постанова

Іменем України

10 липня 2019 року

м. Київ

справа № 321/1702/16-ц

провадження № 61-24616св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Ігнатенка В. М.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», в інтересах якого діє Губорєва Яна Анатоліївна , на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 30 січня 2017 року у складі головуючого-судді Олійника М. Ю. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 05 квітня 2017 року у складі суддів: Трофимової Д. А., Крилової О. В., Бєлка В. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - ПАТ «Українська залізниця») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої злочином.

На обґрунтування клопотання зазначало, що ухвалою Михайлівського районного суду Запорізької області від 16 січня 2014 року у справі № 321/2391/13-к встановлено вину ОСОБА_1 у порубці 821 дерева, які знаходилися на ділянці захисного лісового насадження залізниці перегону «ст.Бурчак - ст .Пришиб», унаслідок чого Державному підприємству «Придніпровська залізниця» (далі - ДП «Придніпровська залізниця») в особі відокремленого структурного підрозділу «Запорізька дистанція захисних лісонасаджень» (далі - ВСП «Запорізька дистанція захисних лісонасаджень») була завдана майнова шкода в розмірі 187 447 грн.

Вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 звільнений від кримінальної відповідальності за статтею 246 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, кримінальне провадження у відношенні відповідача закрито, проте завдана інтересам ДП «Придніпровська залізниця» незаконною порубкою дерев та чагарників майнова шкода відшкодована не була.

З урахуванням викладеного, ПАТ «Українська залізниця» просило стягнуто з ОСОБА_1 на свою користь 187 447 грн на відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 30 січня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, проте позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування якого відповідачем заявлено клопотання до ухвалення судового рішення, що в силу вимог частини четвертої статті 267 ЦК України є підставою для відмови в задоволенні позову.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 05 квітня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Українська залізниця» відхилено, рішенняМихайлівського районного суду Запорізької області від 30 січня 2017 року залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, унаслідок чого ухвалив законне і обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У травні 2017 року ПАТ «Українська залізниця», в інтересах якого діє Губорєва Я. А., подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені рішення судів скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем не пропущено строк позовної давності, оскільки перебіг його починається з моменту постановлення ухвали суду про закриття кримінального провадження.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У поданому в липні 2017 року запереченні, ОСОБА_1 просить касаційну скаргу ПАТ «Українська залізниця» відхилити, оскаржувані рішення, які ухвалені із дотриманням вимог процесуального та матеріального законодавства, залишити без змін, посилаючись на те, що як матеріали справи так і пояснення позивача, дають підстави дійти висновку, що останній довідався про порушення свого права у грудні 2008 року, коли була здійснення вирубка дерев, що і є початком перебігу строку позовної давності.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

15 травня 2018 року справу № 321/1702/16-ц за позовом ПАТ «Українська залізниця» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої злочином передано до Верховного Суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Фактичні обставини справи

Судами встановлено, що ухвалою Михайлівського районного суду Запорізької області від 16 січня 2014 року у кримінальній справі № 321/2391/13-к, ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за статтею 246 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження № 0000074 у відношенні ОСОБА_1 за статтею 246 КК закрито.

Вказаною ухвалою встановлено, що у період з 02 по 11 грудня 2008 року ОСОБА_1 порушуючи природоохоронне законодавство України, не маючи дозволу на порубку дерев, ввів в оману ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , доручивши їм провести порубку лісозахисних насаджень, які належали ДП «Придніпровська залізниця» в районі перегону «ст.Бурчак - ст.Пришиб», 1169 залізничного км, пікет № 4-10, який розташований в Михайлівському районі Запорізької області. На підставі злочинних дій ОСОБА_1 зазначеними особами була проведена вирубка дерев лісозахисних насаджень в смузі відводу залізничної дороги, а саме 821 дерев діаметром від 20 см до 100 см різноманітних порід. Унаслідок порубки дерев ДП «Придніпровська залізниця» в особі ВСП «Запорізька дистанція захисних лісонасаджень» була завдана матеріальна шкода на загальну суму 187 447 грн, яке є потерпілим від кримінального правопорушення. Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за статтею 246 КК України, як незаконна порубка дерев і чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях, що заподіяло істотну шкоду.

З клопотання Прокуратури Запорізької області від 27 грудня 2013 року вбачається, що про скоєння кримінального правопорушення та завдання майнової шкоди позивачу стало відомо у грудні 2008 року, про що свідчить складений акт про лісопорушення від 03 грудня 2008 року № 18, протокол огляду місця події від 11 грудня 2008 року, яким зафіксовано проведення вирубки 821 дерев лісозахисних насаджень в смузі відводу залізничної дороги в районі перегону «ст.Бурчак - ст.Пришиб», 1169 залізничного км, пікет № 4-10, який розташований в Михайлівському районі Запорізької області, довідка про розмір майнової шкоди. Цивільний позов у кримінальному провадженні заявлено не було.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Тобто початок перебігу строку позовної давності співпадає з моментом виникнення у особи права на позов та можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Якщо суд залишив без розгляду позов, пред`явлений укримінальному провадженні, час від дня пред`явлення позову до набрання законної сили судовим рішенням, яким позов було залишено без розгляду, не зараховується до позовної давності. Частина друга стаття 265 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Враховуючи те, що відповідачем було подано заяву про застосування позовної давності, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, встановивши обґрунтованість вимог позивача, дійшов правильного висновку, про те, що ПАТ «Українська залізниця» звернувшись до суду з даним позовом у грудні 2016 року пропустило трирічний строк позовної давності, оскільки мало можливість довідатися про порушення права та заподіяння шкоди у грудні 2008 року, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Ухвала суду про закриття кримінальної справи не усуває юридичного значення доведених до відома позивача актів, листів та інших фактів, що підтверджують початок перебігу позовної давності.

Обставин, які б свідчили про переривання строку позовної давності судом не встановлено, цивільний позов у кримінальному провадження потерпілою стороною не заявлявся.

Такі висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону.

Доводи касаційної скарги ПАТ «Українська залізниця» щодо дотримання позивачем строку позовної давності при зверненні до суду з даним позовом, зводяться до переоцінки доказів у справі, що виходить за встановлені статтею 400 ЦПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції та до невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства. Такі доводи оцінені судом першої інстанції, були предметом перегляду судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», в інтересах якого діє Губорєва Яна Анатоліївна , залишити без задоволення.

Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 30 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 05 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко