ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2406/19 Справа № 182/8008/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 182/8008/15-ц

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2015 року, яке ухвалене суддею Кобеляцькою - Шаховал І.О. у місті Нікополі Дніпропетровської області (відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні), -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2 , звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (надалі - ПАТ «Дельта Банк») про визнання іпотечного договору припиненим.

Позов обґрунтовано тим, що 13 серпня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір іпотеки, іпотека за цим договором забезпечує вимоги Іпотекодержателя за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 13 серпня 2008 року, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 .

Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_2 отримала кредит у сумі 53 690,00 дол. США, який зобов`язалася повернути у повному обсязі в строк до 12 серпня 2015 року включно зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% річних та штрафних санкцій у розмірі і у випадках, передбачених кредитним договором № 0 від 13 серпня 2008 року.

Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» свої зобов`язання за Договором виконав, надавши Позичальникові кредит у сумі 53 690,00 дол. США.

Предметом договору іпотеки є вбудоване нежитлове приміщення перукарні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 56,8 кв.м., яке складається з приміщення 1 -13,3 кв.м., коридор 2 -2,5 кв.м., санвузол 3-2,0 кв.м., кімната персоналу 4 -7,4 кв.м., приміщення 5-15,8 кв.м., приміщення 6 -15,8 кв.м.

Обтяження нерухомого майна іпотекою було зареєстроване Банком у порядку, передбаченому законом у Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек.

08 грудня 2011 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» відступило свої права вимоги заборгованості за Кредитними договорами, у тому числі за вище вказаним кредитним договором, Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк».

27 лютого 2015 року Договір про надання споживчого кредиту № від 13 серпня 2008 року припинив свою дію у зв`язку з повним виконання позичальником зобов`язань перед кредитором, однак банком не було розірвано договір іпотеки та не знято заборону відчуження предмету іпотеки, в зв`язку з чим, позивачка просила суд постановити рішення, яким визнати зобов`язання за договором іпотеки № 0/0/3 від 13 серпня 2008 року та договір припиненими. Вилучити запис про іпотеку з Державного реєстру іпотек та Державного реєстру речових прав про предмет іпотеки за іпотечним договором № 0/0/3 від 13 серпня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 581, а саме на вбудоване нежитлове приміщення перукарні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вилучити запис та зняти заборону з предмету іпотеки за іпотечним договором № 0/0/3 від 13 серпня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі № 582 з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме на вбудоване нежитлове приміщення перукарні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2015 року позов задоволено.

Визнано зобов`язання за договором іпотеки № 0/0/3 від 13 серпня 2008 року, що укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , і сам договір іпотеки таким, що припинив свою дію.

Вилучено запис про іпотеку з Державного реєстру іпотек та Державного реєстру речових прав про предмет іпотеки за іпотечним договором від 13 серпня 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за № 582 з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме на вбудоване нежитлове приміщення перукарні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Представник відповідача зазначає, що суд першої інстанції в порушення вимог процесуального права розглянув справу без належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи. Крім того, матеріали справи не містять жодного доказу направлення копії рішення відповідачу також рішення відсутнє у Єдиному державному реєстрі судових рішень України. Вважає, що банк не належний відповідач у частині вимог позивача щодо зняття з нерухомого майна обтяжень також зазначає, що законодавством не передбачено такого способу захисту, як визнання іпотечного договору таким, що припинив свою дію. Звертає увагу суду на те, що відповідно до проведеного внутрішнього розслідування, факт направлення ( видачі) ОСОБА_2 довідки від 27.02.2015 року про повне виконання позичальником зобов`язань перед кредитором не підтверджений. Зокрема, станом на 10.10.2018 року, загальна заборгованість за кредитним договором № 0 від 13.08.2008 року складає 6 215 952,60 грн. Щодо позовних вимог позивача про вилучення записів про реєстрацію іпотеки та обтяження, відповідач вважає, що у суду були відсутні підстави для їх задоволення, оскільки це не входить у компетенцію суду.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Апеляційна скарга відповідача ПАТ «Дельта Банк» , обґрунтована тим, що справу розглянуто судом за відсутності відповідача, без належного повідомлення його про дату, час та місце розгляду справи.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року за № 2147-VІІІ, яким викладено в нових редакціях тексти, зокрема, Цивільного процесуального кодексу України та Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 9 Розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчиненні окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення суду ухвалено судом на час дії Цивільного процесуального кодексу України в редакції від 18.03.2004 року, питання щодо належного повідомлення відповідача ПАТ «Дельта Банк» про час та місце розгляду справи перевіряється відповідно до положень такого кодексу.

Згідно ст. 158 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, розгляд судом цивільної справи відбувається у судовому засіданні з обов`язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 76 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду від 12 листопада 2015 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд на 27 листопада 2015 року (а.с. 13).

Матеріали справи не містять доказів щодо направлення судової повістки відповідачу про призначення справи до розгляду на 27 листопада 2015 року.

Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» не був належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про направлення або вручення йому судових повісток про розгляд справи у порядку, визначеному ст. 76 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 169 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання однієї із сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких нема відомостей, що їм вручені судові повістки, однак суд першої інстанції розглянув справу по суті.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги ПАТ «Дельта Банк» щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляду справи за його відсутності без обов`язкового належного повідомлення його про час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим скасовує рішення суду на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України та ухвалює нове рішення по суті позовних вимог.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 13 серпня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір іпотеки, іпотека за цим договором забезпечує вимоги Іпотекодержателя за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 13 серпня 2008 року, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 ( а.с.4-7,17-19)

Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_2 отримала кредит у сумі 53 690,00 дол. США, який зобов`язалася повернути у повному обсязі в строк до 12 серпня 2015 року включно зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% річних та штрафних санкцій у розмірі і у випадках, передбачених кредитним договором № 0 від 13 серпня 2008 року.

Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» свої зобов`язання за Договором виконав, надавши Позичальникові кредит у сумі 53 690,00 дол. США.

Предметом договору іпотеки є вбудоване нежитлове приміщення перукарні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 56,8 кв.м., яке складається з приміщення 1 -13,3 кв.м., коридор 2 -2,5 кв.м., санвузол 3-2,0 кв.м., кімната персоналу 4 -7,4 кв.м., приміщення 5-15,8 кв.м., приміщення 6 -15,8 кв.м.

08 грудня 2011 року між ПАТ „УкрСиббанк" та ПАТ „Дельта Банк" було укладено Договір купівлі - продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ „УкрСиббанк" передало (відступило) ПАТ „Дельта Банк" права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, у зв`язку з чим до ПАТ „Дельта Банк", відповідно до ст.514 ЦК України, перейшло право вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 13.08.2008 року, договором іпотеки № 0/0/З від 13.08.2008 року в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав (а.с. 61-64,65,67).

Спір виник з приводу виконання позичальником ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 13.08.2008 року та наявності у зв`язку з цим підстав для визнання припиненим Договору іпотеки № № 0/0/З від 13.08.2008 року.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що з 27 лютого 2015 року Договоір про надання споживчого кредиту № 0 від 13.08.2008 року припинив свою дію у зв`язку з повним виконанням позичальником зобов`язань перед кредитором, а тому іпотека є припиненою на підставі статті 17 Закону України «Про іпотеку».

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення), рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення) - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6 ) як розподілити між сторонами судові витрати.

Проте, суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі не можна визнати законним і обґрунтованим.

Аналогічні положення містяться в чинному законодавстві, а саме у ст.ст. 263,264 ЦПК України, відповідно до вимог яких рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою є вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини пятої статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Підстави припинення іпотеки визначено статтею 17 Закону України «Про іпотеку». Зокрема, іпотека припиняється у разі припинення основного зобовязання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У статті 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобов`язання, а саме: зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частина друга статті 598 ЦК України).

Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Виходячи зі змісту статей 526, 599 ЦК України зобов`язання буде вважатися виконаним належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться.

Юридичним наслідком належного виконання зобов`язання відповідно до статей 598, 599 ЦК України є припинення зобов`язання.

Таким чином, з моменту виконання боржником зобов`язань й прийняття їх кредитором, припиняється існування прав і обов`язків сторін, що складають зміст конкретного зобов`язального правовідношення.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення суду) кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, одним з яких є припинення правовідношення.

Отже, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін (ст. ст. 3, 12-15, 20 ЦК України) слід дійти висновку про те, що в разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов`язання, таке право підлягає захисту судом шляхом визнання його права на підставі п. 1 частини другої статті 16 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. ст. 59, 60 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Разом з тим, звернувшись до суду з позовом про визнання припиненим зобов`язання у зв`язку з його належним виконанням, позивач ОСОБА_1 не надала суду жодного належного та допустимого доказу погашення заборгованості за кредитом.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно розрахунків відповідача ПАТ „Дельта Банк" заборгованість позивачки за забезпеченим іпотекою кредитним договором, станом на 10.10.2018 року, складає 6 215 952,60 грн. (а.с. 57-60).

До наданої представником позивачки - ОСОБА_2 копії Довідки ПАТ «Дельта Банк» № 2-0 від 27.02.2015 року про повне виконання позичальником - ОСОБА_2 своїх зобов`язань за Договором про надання споживчого кредиту (а.с. 47) колегія суддів відноситься критично, оскільки згідно проведеного відповідачем внутрішнього розслідування, довідка ПАТ «Дельта Банк» № 2-0 від 27.02.2015 року не направлялась ОСОБА_2 , інформація про звернення ОСОБА_2 з будь якими запитами до банку відсутня, у зв`язку з чим ПАТ «Дельта Банк» звернувся до Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області для захисту своїх законних інтересів. (а.с. 50-51).

Виходячи з цих обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позивачкою не доведено заявлені позовні вимоги та правові підстави для визнання Договору іпотеки № № 0/0/З від 13.08.2008 року таким, що припинив свою дію, відсутні.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню на підставі п.3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання іпотечного договору припиненим, як сторона за іпотечним договором, тобто споживача фінансових послуг, а тому на правовідносини між нею, як споживачем послуг та надавачем таких послуг ПАТ «Дельта Банка», поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», і тому позивачка звільнена від сплати судового збору.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає за необхідне компенсувати відповідачу Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 730 (сімсот тридцять) гривен 80 ( вісімдесят) копійок за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 367, 374, п.3 ч. 3 ст. 376, п.1,п.4 ч. 1 ст. 376, 381-383 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - задовольнити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання іпотечного договору припиненим відмовити.

Компенсувати Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 730 (сімсот тридцять) гривен 80 ( вісімдесят) копійок за рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 липня 2019 року.

Головуючий:

Судді: