Постанова

Іменем України

15 липня 2019 року

м. Київ

справа № 761/3385/19

провадження № 61-8787св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

представник відповідача - ОСОБА_3 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва, у складі судді Пономаренко Н. В., від 30 січня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Вербової І. М.,

Саліхова В. В., Шахової О. В., від 10 квітня 2019 року.

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 30 січня

2019 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання з викликом учасників справи.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що справа підсудна Шевченківському районному суду міста Києва.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 залишено без задоволення, ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 30 січня 2019 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з тим, що місцевий суд правильно відкрив провадження у цій справі, оскільки встановлено, що дитина, яка є громадянином України, проживає разом із матір`ю в Україні, отже розгляд цієї справи належить до юрисдикції судів України, оскільки звичайним місцем проживання малолітнього ОСОБА_6 та його матері є м. Київ. Суд апеляційної інстанції відхилив доводи апеляційної скарги про наявність у відповідача дипломатичного імунітету від цивільної юрисдикції України, зазначивши, що дипломатичний імунітет працівників дипломатичних установ має обмежених характер і не поширюється на сімейно-правові відносини.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить скасувати оскаржені судові рішення та закрити провадження у справі, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що судами попередніх інстанцій не взято до уваги, що відповідач разом зі своєю родиною перебуває в України тимчасово, на час дії трудового контракту, звичайним місцем проживання як відповідача, так і дитини, є Французька Республіка, а тому спір про визначення місця проживання дитини не підсудний Шевченківському районному суду міста Києва. Судами неправильно застосовано положення Гаазької конвенції про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей 1996 року (далі - Гаазька конвенція про юрисдикцію 1996 року). Зазначив, що постановою Суду вищої інстанції Бобіньї від 01 березня 2019 року визнано компетенцію зазначеного суду у спорі між сторонами про визначення місця проживання дитини.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 травня 2019 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

14 червня 2019 року справу передано судді-доповідачу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю.

Звертаючись до суду, позивач зазначала, що відповідач ОСОБА_2 є громадянином Французької Республіки, працює у Французькому інституті в Україні за трудовим контрактом, який знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 .

Встановлено, що спільна дитина сторін ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, разом із матір`ю з вересня 2018 року постійно проживає у квартирі АДРЕСА_2 .

Представник служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації підтвердив, що умови проживання

ОСОБА_6 разом з матір`ю за вказаною адресою обстежені та є належними.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Статтею 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.

Суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у суді чи іншому юрисдикційному органі іноземної держави є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Україна є учасницею Гаазької конвенції про юрисдикцію 1996 року на підставі Закону України про приєднання до конвенції від 14 вересня

2006 року № 136-V.

Відповідно до статті 5 Гаазької конвенції про юрисдикцію 1996 року судові або адміністративні органи Договірної Держави звичайного місця проживання дитини мають юрисдикцію вживати заходів, спрямованих на захист особи чи майна дитини.

З урахуванням статті 7 Гаазької конвенції про юрисдикцію 1996 року, у разі зміни звичайного місця проживання дитини на іншу Договірну Державу, юрисдикцію мають органи Держави нового звичайного місця проживання.

Частина перша статті 15 Гаазької конвенції про юрисдикцію 1996 року визначає, що під час здійснення своєї юрисдикції органи Договірних Держав застосовують своє національне право.

Частиною другою статті 37 Віденської конвенції про дипломатичні відносини

від 18 квітня 1961 року передбачено, що члени адміністративно-технічного персоналу і члени їх сімей, що живуть разом з ними, користуються, якщо вони не є громадянами держави перебування або не проживають в ній постійно, привілеями та імунітетами, зазначеними в статтях 29-35, з тим винятком, що імунітет від цивільної та адміністративної юрисдикції держави перебування, зазначений у пункті 1 статті 31, не поширюються на дії, вчинені не при виконанні обов`язків.

Ураховуючи вказані норми міжнародного і цивільного права, а також те, що на момент відкриття Шевченківським районним судом міста Києва провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини спільна дитина сторін ОСОБА_6 , 2015 року народження, проживала на території України разом із матір`ю з вересня 2018 року, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що спір між сторонами підпадає під юрисдикцію судів України. Відповідач не надав належних та допустимих доказів, що є його процесуальним обов`язком, на підтвердження того, що у провадженні Суду вищої інстанції Бобіньї перебуває справа між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Процесуальні документи Суду вищої інстанції Бобіньї, надані відповідачем на підтвердження зазначеної обставини, зокрема рішення про призначення для виклику до суду для примирення від 30 січня 2019 року та постанова про анулювання виклику від 01 березня 2019 року, не містять даних про те, що суд Французької Республіки вирішує спір між сторонами про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.

Доводи касаційної скарги висновків судів щодо визначення територіальної юрисдикції (підсудності справи) не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржених судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 30 січня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович