МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №370/426/19

"11" липня 2019 р. Макарівський районний суд Київської області

у складі: судді Мазки Н.Б.

із секретарем Ребенок Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Макарів Київської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Державної казначейської служби та Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області про відшкодування моральної шкоди завданої бездіяльністю слідчого,

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби та Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю слідчого, посилаючись на те, що 17.10.2015 року ним було подано заяву про кримінальне правопорушення про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення за ознаками ч.1 ст.382 КК України.

При цьому 05.03.2018 року ОСОБА_1 подане клопотання щодо надання витягу з кримінального провадження по згаданій справі.

Від посадових осіб Ірпінського ВП ГУНП в Київській області позивач дізнався про те, що відомості про кримінальне правопорушення, яке зазначено в його заяві не були внесені до ЄРДР. Тому позивач був змушений звертатися до суду за захистом своїх прав із скаргою на бездіяльність слідчого.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 24.05.2018 року було задоволено скаргу ОСОБА_1 та визнана протиправна бездіяльність слідчого Ірпінського ВП ГУНП в Київській області щодо невнесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення, зазначене у його заяві від 17.10.2015 року. Зобов`язано слідчого Ірпінського ВП ГУНП в Київській області внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення, зазначені в заяві ОСОБА_1 від 17.10.2015 року та розпочати досудове розслідування.

Позивач стверджує, що йому була завдана моральна шкода, яка полягає у глибоких та довготривалих моральних стражданнях, пов`язаних з незахищеністю від свавілля, незаконного невнесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення, зазначене у його заяві від 17.10.2015 року, безумовною втратою у житті позивача щодо неможливості тривалий період життя вільно спілкуватися з своїм рідним сином через явно створені штучні перешкоди, тривалістю бездіяльності уповноважених осіб правоохоронних органів, зокрема, що він не міг реалізувати своє право на розгляд своєї заяви, поданої до Ірпінського відділу поліції ГУ НП в Київській області, й вимушений був витрачати свій час і свої кошти для поновлення свого права та розгляду своєї заяви в порядку, встановленому кримінально-процесуальним судочинством та із засад розумності, виваженості та справедливості оцінює розмір сатисфакції моральної шкоди у розмірі 5 000,00 гривень, що відповідає тяжкості моральних страждань.

Позивач просить: стягнути на свою користь моральну шкоду в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України та вирішити судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 надав заяву про ро розгляд справи у свою відсутність, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представники відповідачів Державної казначейської служби та Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області відзив у встановлений строк не надали.

Встановлено, що відповідно свідоцтву про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Макарівського районного управління юстиції у Київській області, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьками вказані: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.5).

До матеріалів справи додано копію пояснення ОСОБА_2 від 14.10.2013 року, відібрані ДІМ Макарівського РВ ГУМВС України в Київській області Крамаренком М.Д. , в яких нею зазначено про те, що вона розлучилась з ОСОБА_1 і на її вихованні знаходиться син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Колишній чоловік ОСОБА_1 постійно приходить до неї та вчиняє сварки. Згідно рішенню Макарівського районного суду від 01.07.2013 року ОСОБА_1 відмовлено у позову та графіку зустрічей з дитиною. Тому дитину йому вона давати не буде. Син ОСОБА_3 боїться батька ОСОБА_1 та не хоче йти з ним гуляти (а.с.6).

Згідно листу №В.118.3 від 04.04.2014 року, виданого Макарівською районною державною адміністрацією, ОСОБА_1 рекомендовано членами комісії з питань захисту прав дитини звернувши увагу на вік дитини, вирішити питання про встановлення графіку спілкування з дитиною, в судовому порядку (а.с.7-8).

Відповідно висновку про відсутність кримінального правопорушення від 05.11.2015 року, в зв`язку з відсутністю ознак кримінального правопорушення перевірку по факту повідомлення ОСОБА_1 від 17.10.2015 року, закінчено (а.с.9)

Відповідно характеристики, виданої Ірпінською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №18, ОСОБА_3 з 15.09.2014 року навчається в Ірпінській загальноосвітній школі І-ІІІ ст. №18. За 2 роки навчання виявив середній рівень знань з навчальних предметів. Навчається охоче, але не завжди відповідально ставиться до виконання завдань. Домашні завдання часто виконує неохайно і неякісно. Навчається на нижчому рівні своїх здібностей. На уроках пасивний. Має нахил до математики. Хлопчик завжди охайний, ввічливий, але емоційно вразливий і замкнутий. Дуже рідко висловлює власні ідеї. ОСОБА_3 проживає з мамою і сестричкою у бабусі. Мама забезпечує учня всім необхідним шкільним приладдям. Станом навчальної роботи цікавиться, але на батьківські збори не приходить, мотивуючи, що працює в м. Києві. Велику увагу вихованню і навчанню учня приділяє бабуся. Батько із сім?єю не проживає, але цікавиться навчанням сина. Часто відвідує ОСОБА_3 в школі. Привозив гостинці, але ОСОБА_3 додому їх не забирав. Мама приходила і роздавала у класі однокласникам. Батько цікавиться відвідуванням школи його сином. З батьком, бабусею, тіткою (по лінії тата) ОСОБА_3 охоче спілкувався на перервах в школі (а.с.10).

05.03.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Ірпінського ВП ГУНП в Київській області із заявою, яка зареєстрована за вхідним номером В-353, згідно якої просив надати йому інформацію в порядку видачі йому витягу з кримінального провадження по його заяві від 17.10.2015 року (а.с.11).

Згідно ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 24.05.2018 року по справі №367/2739/18, визнано протиправною бездіяльність слідчого (уповноваженої особи) Іпрінського ВП ГУНП в Київській області щодо невнесення відомостей про злочин до ЄРДР після отримання заяви ОСОБА_1 від 17.10.2015 року ЖЄО №14386 від 17.10.2015 року. Зобов`язано компетентну службову Ірпінського ВП ГУНП в Київській області внести відповідні відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_2 , яке зареєстровано ЖЄО №14386 від 17.10.2015 року та розпочати досудове розслідування, надати ОСОБА_1 витяг з ЄРДР (а.с.12-13).

Відповідно до вимог ст.56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166,1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності вини.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст.1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст.1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті1173,1174 цього Кодексу).

Таким чином при розгляді даної справи застосуванню підлягають ст. ст.1173,1174 ЦК України.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 року № 6-440-цс16, та правовою позицією Верховного суду, викладеною у постанові від 30.01.2019 року №199/1478/17.

Відповідно до вимог ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

В той же час, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінального провадження не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача.

Винесення слідчим суддею Ірпінського міського суду Київської області за наслідками розгляду скарги ОСОБА_1 ухвали про її задоволення свідчить про реалізацію ним передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого, прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України, як це помилково вважає позивач.

Крім цього, за змістом ч.6 ст.1176 ЦК України, вказана шкода відшкодовується на загальних підставах, що передбачає наявність складу цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Згідно роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, п. 5 постанови від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно вимогами п.2 ч.1 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно із вимогами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність вищевказаних обставин.

Відповідно вимог ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди предметом доказування є не тільки факт неправомірних дій (бездіяльності), а також виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) та заподіяння шкоди.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями заподіювача та шкодою, на яку посилається позивач. Обставини справи свідчать про те, що оскарження позивачем бездіяльності працівників Ірпінського ВП ГУНП в Київській області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР на підставі його заяви від 17.10.2015 року про кримінальне правопорушення, свідчить про реалізацію останнім оспорювання процесуальної діяльності органу досудового розслідування і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦПК України. Сам факт зобов`язання ухвалою суду внести відповідні відомості до ЄРДР, не свідчать про протиправність дій працівників Ірпінського ВП ГУНП в Київській області та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені.

Вищезазначене свідчить про реалізацію позивачем передбаченого КПК України права на оскарження бездіяльності працівників поліції щодо невнесення його заяви про вчинення злочину до ЄРДР.

Виходячи з вищезазначеного, правові підстави для застосування норм статей 1173,1174,1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні.

Оцінюючи здобуті докази у їх сукупності, а також враховуючи те, що позивачем не надано об`єктивних та переконливих доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди у причинному зв`язку з діями відповідачів та те, що правові підстави для застосування норм статей 1173,1174,1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні, можна зробити висновок про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог позивача щодо стягнення заявленої ним суми моральної шкоди з відповідача, а відтак про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач при зверненні до суду із зазначеним позовом звільнений від сплати судового збору у відповідності до положень Закону України «Про судовий збір», тому, з урахуванням відмови в позові, судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Керуючись вимоги ст.76, 77, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.22, 23, 1174, 1176 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося - з дати його складення, у порядку передбаченому підпунктом 15.5, пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.273 ЦПК України.

Судове рішення складено 11.07.2019 року.

Суддя