ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4668/19 Справа № 197/615/18 Суддя у 1-й інстанції - Леонідова О. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Євтодій К.С.

сторони

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_3 на заочне рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2019 року, яке постановлено суддею Леонідовою О.В. в смт Широке Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 23 січня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2017 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що малолітня ОСОБА_4 є дочкою відповідачки по справі та її онукою. З двох місяців ОСОБА_5 проживає з позивачкою, відповідачка з березня 2015 року спільно з ними не проживає, з дитиною не спілкується, не приходить, іноді дзвонить по телефону. Дитина називає позивачку мамою. Відповідачка приходить тоді, коли їй щось потрібно, іноді раз в місяць, буває, що півроку її не бачить, а отже злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

На підставі наведеного вище позивачка просила суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановити опіку на малолітньою ОСОБА_4 , одночасно призначивши позивача її опікуном та стягнути з відповідачки на утримання дитини, на користь опікуна, аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця до повноліття дитини.

Рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2019 року позивачці відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивачка та її представник, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що судом першої інстанції допущено неповне з`ясування обставин справи.

Апелянти зауважують на тому, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про передчасність застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу як позбавлення її батьківських прав, оскільки факт злісного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків підтверджується тим, що відповідачка спільно з дочкою не проживає, не спілкується з нею, не приходить до неї, веде бродячий спосіб життя, не приймає участі у вихованні та матеріальному утриманні дитини.

Зауважують на тому, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги висновки органів опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав та необґрунтовано надав перевагу захисту прав та законних інтересів повнолітньої відповідачки над інтересами неповнолітньої, позбавленої батьківського піклування, яка перебуває фактично під опікою позивача.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_6 , представника орган опіки та піклування Широківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області - Щукіну А.О.,які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, відповідача ОСОБА_2 , яка не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є матір`ю малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.16).

Пред`являючи позов до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, позивачка посилалась на те, що остання не виконує своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої дочки ОСОБА_7 , яка є її онукою, з двох місяців ОСОБА_5 проживає з нею, відповідачка по справі з березня 2015 року спільно з ними не проживає, з дитиною не спілкується, не приходить, іноді дзвонить по телефону. Дитина називає позивачку мамою.

Згідно акту обстеження місця проживання позивачки, складеному 21.08.2018 року депутатом Широківської селищної ради ОСОБА_8 , в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована позивачка ОСОБА_1 , її бабуся ОСОБА_9 та онука ОСОБА_4 , відповідачка за цією адресою не зареєстрована і не проживає, зі своєю дочкою не спілкується, участі в вихованні не приймає (а.с.18).

Відповідно до акту обстеження умов проживання позивачки від 06.06.2018 року, який складений представниками органу опіки і піклування служби у справах дітей Широківської райдержадміністрації, умови проживання дозволяють утримувати та виховувати малолітню дитину (а.с.25).

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує дитячий садок з травня 2016 року, вихованням та навчанням дитини займається позивач. Дитина здорова, регулярно відвідує сімейного лікаря, що підтверджується медичною довідкою та довідкою із закладу дошкільної освіти (а.с.20,26).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що наведені позивачем доводи та надані докази, не є достатніми для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно дочки.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовуються нормами Закону України «Про охорону дитинства», Сімейного кодексу України, Конвенції про прав дитини.

Згідно зі статтею 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до статті 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.

Позбавлення батьківських прав, тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують, тощо, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків.

Матеріалами справи встановлено, що малолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує дитячий садок з травня 2016 року, з народження проживає в квартирі АДРЕСА_1 та зареєстрована у вказаній квартирі. За весь час проживання мати дитини, відповідачка ОСОБА_2 спільно з позивачкою та дочкою не проживає, з дитиною не спілкується, не приходить, іноді дзвонить по телефону. Дитина називає позивачку мамою.

Відповідно до акту обстеження умов проживання позивачки від 06.06.2018 року, складеного представниками органу опіки і піклування служби у справах дітей Широківської райдержадміністрації, умови проживання дозволяють утримувати та виховувати малолітню дитину (а.с.25).

Відповідно до висновку Широківської районної державної адміністрації від 28.11.2018 року та висновку органу опіки та піклування Широківської селищної ради Широківського району Дніпропетровської області від 27.11.2018 року, відповідачка народила дитину у 14 років, не працює, підтримує стосунки із сумнівними компаніями, постійно змінює місце проживання, вихованням дитини займається її бабуся-позивач. Будучи повнолітньої особою відповідачка так і не виявила бажання самостійно займатися вихованням дитини (а.с. 71,73-74).

Надаючи оцінку обставинам справи, суд першої інстанції взяв до уваги роз`яснення п. 16 Постанови Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», згідно якого ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності з вимогами ст. 206 ЦПК України У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, відповідачка ОСОБА_2 не заперечувала проти задоволення позову та позбавлення її батьківських прав відносно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пояснивши, що вона не може та не бажає займатися вихованням дитини та вважає, що з позивачкою їй буде краще жити.

Відповідно до частини п`ятої, шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Із висновків органу опіки та піклування виконавчого комітету Широківської селищної ради та органу опіки та піклування Широківської районної державної адміністрації, (а.с.71,73-74) про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 вбачається, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідачка народила дитину у 14 років, не працює, підтримує стосунки із сумнівними компаніями, постійно змінює місце проживання, вихованням дитини займається її бабуся- позивач. Будучи повнолітньої особою відповідач так і не виявила бажання самостійно займатися вихованням дитини.

У підтвердження цього свідчать і інші докази, здобуті в ході судового провадження, а саме: визнання позову відповідачкою, що не суперечить інтересам інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Колегія суддів, дослідивши обставини справи, надавши оцінку наявним у ній доказам, приходить до висновку, що відповідачка ОСОБА_2 виявляє ознаки стійкого небажання підтримувати особисті відносини з малолітньою дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не намагається налагодити контакт, не виявляє піклування про дитину. Вихованням дочки у повній мірі займається позивачка по справі - бабуся дитини.

Вказане свідчить про свідоме ухилення відповідача від виховання дитини та нехтування своїми обов`язками. В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції відповідачка підтвердила своє небажання займатись вихованням та утриманням дитини.

З огляду на це, колегія суддів приходить до висновку, що позбавлення відповідачки ОСОБА_2 батьківських прав відносно її малолітньої дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , буде відповідати, в першу чергу, інтересам дитини.

Виходячи із зазначених норм права і беручи до уваги ситуацію яка склалася з матір`ю дитини, яка не приділяє належної уваги дитині, колегія суддів вважає, що дитина дійсно позбавлена материнського піклування, і вважає необхідним призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 опікуна в особі її бабусі, тобто позивачки в справі. Обмеження для опікуна чи піклувальника, які визначені ст. 64 ЦК України, відносно неї відсутні. При цьому колегією суддів враховується, що дитина проживає разом з позивачкою, яка забезпечує її всіма належними умовами для розвитку та займається її вихованням та висновком служби у справах дітей Широківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 28 листопада 2019 року встановлено доцільність призначення позивачки ОСОБА_10 опікуном малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, згідно ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Частина 3 ст. 166 СК України передбачає, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Відповідно до ст. 180 СК, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 182 СК, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 СК передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч. 1 ст. 191 СК, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

З огляду на зазначене, так як відповідачка ухиляється від утримання дитини, то колегія суддів вважає за необхідне, задовольнити позовні вимоги і в цій частині та стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки смт. Миколаївка Широківського району Дніпропетровської області, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця до повноліття дитини, починаючи стягнення з 10.07.2018 року, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Таким чином, колегія суддів повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність, вважає, що позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в ході судового розгляду підтверджено факт свідомого ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої дитини, покладених на неї ст.150 Сімейного кодексу України, що буде повністю відповідати інтересам дитини.

На підставі наведеного вище колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу позивачки та її представника задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів та позбавити ОСОБА_2 , батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановити опіку над малолітньою ОСОБА_4 , одночасно призначивши ОСОБА_1 опікуном малолітньої ОСОБА_4 та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_4 в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісяця, до повноліття дитини, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2019 року скасувати та постановити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки смт. Миколаївка Широківського району Дніпропетровської області, батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановити опіку над малолітньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженкою смт. Миколаївка Широківського району Дніпропетровської області, одночасно призначивши ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 опікуном малолітньої ОСОБА_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки смт. Миколаївка Широківського району Дніпропетровської області, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця до повноліття дитини, починаючи стягнення з 10 липня 2018 року, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 липня 2019 року.

Головуючий:

Судді: