справа № 489/7629/18
провадження №2/489/614/19
13 липня 2019 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді Коваленка І.В.,
секретаря судового засідання Коденко К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення порядку користування квартирою,
У грудні 2018 року позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просили визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши їм у користування одну житлову кімнату площею 17,4 кв.м, кухню, ванну кімнату, вбиральню-туалет, коридор залишити в загальному користуванні співвласників квартири; зобов`язати відповідачів не чинити перешкоди в користуванні виділеною позивачам кімнатою та приміщенням загального користування.
Як на підставу позовних вимог вказали, що разом з відповідачами є власниками спірної квартири в рівних частках по ј частині кожному. Однак, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 чинять останнім в користуванні квартирою, зайнявши самостійно їх кімнату, через що вони вимушені винаймати житло, оскільки іншого житла немають. У досудовому порядку визначити порядок користування вищевказаною квартирою не є можливим.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28.12.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.
У судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Позивачі надали до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та позовні вимоги підтримала в повному обсязі.
Відповідачі причини своєї неявки суду не повідомили та відзиву на позовну заяву не надали.
За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення.
Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Виходячи з вимог частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.07.2006 позивачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та відповідачам ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1 по ј частині кожному.
Вказане також підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Спірна квартира складається із 3-х житлових кімнат площею 10,4 кв. м., 17, 4 кв.м, 17.2 кв.м, які мають відокремленні входи, а також кухню, ванну кімнату, вбиральню-туалет, коридор.
Позивачі претендують на житлову кімнату 17,4 кв.м.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно з частиною 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Згідно статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
З статті 383 ЦК України вбачається, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Згідно вимог статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.95 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною часткою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або ті, які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов.
У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснено, якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. При неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення, визначення порядку користування.
Як зазначено в позовній заяві після сварки з відповідачем ОСОБА_3 позивач ОСОБА_1 разом з дочкою ОСОБА_2 вимушені були виїхати на інше місце проживання. За час їх відсутності вони з відповідачами досягли домовленості щодо встановлення порядку користування спільною квартирою, а саме позивачам повинні були жити в кімнаті площею 17,4 кв.м, а кухню, туалет та коридор залишити у загальному користуванні. Проте, з серпня 2015 року позивачі не мають можливості користуватися та проживати у своїй квартирі через те, що відповідачі самостійно зайняли їхню кімнату, що унеможливлює користування нею.
Враховуючи те, що позивачі є співвласниками спірної квартири та те, що питання про встановлення порядку користування спірною квартирою вирішити з відповідачами у добровільному порядку не надається можливим, суд приходить до висновку про необхідність виділення в користування позивачам житлової кімнати площею 17,4 кв.м., а кухню, ванну кімнату, вбиральню-туалет, коридор залишити в спільному користуванні співвласників.
Визначаючи порядок користування спірною квартирою у зазначений спосіб суд виходить з того, що іншого варіанту визначення порядку користування квартирою фактично не існує, а встановлення такого порядку користування квартирою максимально відповідає часткам співвласників в квартирі та не порушує їх прав.
Вимоги про зобов`язання відповідачів не чинити перешкоди позивачам в користуванні виділеною їм в користування кімнатою та приміщеннями загального користування, суд вважає передчасними, а тому вони задоволенню не підлягають.
На підставі статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн., витрати на оплату якого понесено позивачем ОСОБА_1 при зверненні до суду.
Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою задовольнити частково.
Визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 та виділити у індивідуальне користування співвласникам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 житлову кімнату площею 17,4 кв.м, кухню, ванну кімнату, вбиральню-туалет, коридор залишити в загальному користуванні співвласників.
У іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Стягнути в рівних частинах з відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь позивачів ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 коп.).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Відомості про учасників справи:
позивачі ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;
відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .
Повний текст судового рішення складно 13 липня 2019 року.
Суддя І.В.Коваленко