Справа № 452/3042/18
Р І Ш Е Н Н Я
"04" червня 2019 р. м.Самбір
Самбірський міськрайонний суд Львівської області
у складі судді Кравціва В.І.,
секретар судового засідання Макаревич Л.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,
за участю представника позивача адвоката Стецяк В.М.,
та відповідача ОСОБА_2 ,
ОСОБА_1 25 жовтня 2018 року пред`явив до ОСОБА_2 позов про зміну розміру аліментів, визначеного рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 15 лютого 2010 року, шляхом зміни розміру аліментів, що стягується з нього у розмірі ј частини від одержуваних ним доходів щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на 1/6 частину від усіх видів заробітку та доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
У обґрунтування свого позову ОСОБА_1 посилався на те, що на підставі вказаного рішення суду ухвалено стягувати з нього у користь ОСОБА_2 аліменти на сина ОСОБА_3 у розмірі ј частини від одержуваних ним доходів щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму залежно від віку дитини, починаючи з 16.12.2009 року до досягнення ним повноліття та 10 березня 2010 року судом видано виконавчий лист, однак, ОСОБА_4 не зверталася щодо примусового виконання рішення суду впродовж 4 років, а тільки 1 вересня 2014 року вона подала заяву про прийняття до виконання виконавчого листа та згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 2 вересня 2014 року розпочато примусове виконання цього рішення.
На момент ухвалення рішення суду він, позивач, працював у ТОВ «Ембавуд» та отримував заробітну плату і мав можливість сплачувати аліменти у визначеному розмірі, однак з часу постановлення рішення його сімейний стан змінився та погіршилося матеріальне становище, а саме, 18 липня 2015 року укладений шлюб між ним, ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 і від цього шлюбу у нього ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_7 .
Крім цього, на сьогоднішній день він не працює та не отримує доходів, не займається підприємницькою діяльністю та не отримує допомоги по безробіттю.
Ураховуючи те, що на момент присудження аліментів на його утриманні інших осіб не було, а в даний час на його утриманні перебуває дружина, яка ніде не працює і здійснює догляд за дитиною до трьох років, та малолітня дочка від другого шлюбу, яку він повинен утримувати, його матеріальне становище значно погіршилося.
Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала, подала відзив, у якому посилалася на те, що внаслідок невиконання ОСОБА_1 обов`язку щодо утримання сина та невиконання рішення суду про стягнення аліментів станом на 7 березня 2019 року утворилися заборгованість в розмірі 33 018,53 грн.
Посилання позивача на те, що на час постановлення рішення він працював і мав можливість сплачувати аліменти не відповідає дійсності, оскільки він працював лише 20 днів з 1 січня 2010 року по 20 січня 2010 року, тобто щодо змоги сплачувати аліменти, то змін не відбулося жодних.
Крім цього, їй, відповідачу, стало відомо, що позивач протягом останніх двох років їздить на заробітки до Республіки Польща, де отримує чималий дохід, однак його приховує.
Їх син ОСОБА_8 проживає з нею та повністю перебуває на її утриманні, має захворювання, пов`язані із зором та перебуває на обліку в КНП «ЦБМДС СМР», про що свідчить виписка із протоколу ЛКК № 195, і його постійні обстеження потребують значних фінансових затрат.
Оскільки, зменшення розміру аліментів буде суперечити інтересам дитини, то у позові слід відмовити.
Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав.
Із рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 15 лютого 2010 року відомо, що було присуджено стягувати із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј частини від одержуваних ним доходів щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму залежно від віку дитини, починаючи з 16 грудня 2009 року до досягнення ним повноліття (а. с. 6).
Із свідоцтва про шлюб та свідоцтва про народження вбачається, що ОСОБА_1 18.07.2015 зареєстрував повторний шлюб, від якого має неповнолітню дитину дочку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 8).
Із трудової книжки ОСОБА_1 та індивідуальних відомостей про застраховану особу видно, що позивач на час ухвалення рішення про стягнення аліментів не працював (а. с. 11, 58-59).
Із розрахунку заборгованості за аліментами, виданого Самбірським МРВ ДВС ГТУЮ у Львівській області, видно, що заборгованість ОСОБА_1 станом на 7 березня 2019 року складає 33 018,53 грн. (а. с. 37-38).
Із довідки, виданої Самбірським УСЗН м. Самбора відомо, що відповідач ОСОБА_2 з 1 вересня 2013 року по 31 грудня 2015 року перебувала на обліку у вказаному відділі та отримувала соціальну допомогу на дитину у зв`язку із тим, що батько ухилявся від сплати аліментів (а. с. 64).
Із виписку із протоколу № 195 від 12 березня 2019 року та квитанцій вбачається, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходиться на обліку в КНП «ЦБМСД СМР», неодноразово на платній основі проходив медичні обстеження (а. с. 39, 40, 41, 42).
Із визнання позивачем обставин, які наведені ним у відповіді на відзив, та відповіді Державної прикордонної служби України видно, що ОСОБА_1 періодично і на тривалий перетинав кордон із Республікою Польща, де тимчасово працевлавштовувася (а. с. 47-49, 73).
Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").
Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.
Згідно частин 1 та 2 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
За правилами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:
1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;
3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;
4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;
5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;
6) як розподілити між сторонами судові витрати;
7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;
8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно ч. ч. 5, 6, та 7 ст. 81 цього Кодексу докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Урахувавши наведені вимоги закону та оцінивши докази, що були досліджені в судовому засіданні, які були подані сторонами як на підставу своїх вимог так і заперечень, суд дійшов до таких висновків.
Після ухвалення рішення суду про присудження із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліментів на сина ОСОБА_3 змінився сімейний стан позивача, так як він має на утриманні ще одну неповнолітню дитину.
Однак, суд відхиляє посилання позивача на те, що на його утриманні також перебуває його теперішня дружина та її дитина від першого шлюбу, так як у підтвердження наведених обставин ним не подано докази, а засвідчені показання свідків не є належними та допустимими доказами цих обставин.
Із довідки про склад сім`ї відомо, що членами його сім`ї є його мати та дід (а. с. 13).
Крім того, обов`язок утримувати дитину його теперішньої дружини від першого шлюбу лежить на батькові дитини.
Також суд відхиляє посилання позивача на погіршення його майнового стану.
Так, на час присудження аліментів він не працював, в останній час він виїжджав на тимчасові роботи до Республіки Польща, де згідно даних, розміщених на сайтах інтернет, заробіток складає 20 000 -27 000 грн.
Натомість, погіршився майновий стан ОСОБА_2 у зв`язку із станом здоров`я дитини.
Крім того, позивач тривалий час ухилявся від сплати аліментів у повному обсязі.
За наведеного, суд дійшов висновку про відсутність значного погіршення матеріального становища позивача, а зменшення розміру аліментів призведе до порушення права його неповнолітнього сина на рівень життя, який необхідний для його фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд
Відмовити за недоведеністю позовних вимог у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів з ј частини від одержуваних ним доходів щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на 1/6 частину від усіх видів заробітку та доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення, протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає у АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Представник позивача: Стецяк Вікторія Мар`янівна, АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Текст повного судового рішення буде складено 14 червня 2019 року.

Суддя