ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6684/19 Справа № 212/2347/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/2347/2016-ц

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Залюбовський Віктор Васильович, на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23 квітня 2019 року, яке ухвалено суддею Пустовітом О.Г. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 03 травня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що 16 лютого 2016 року позивач ОСОБА_1 , на маршрутному таксі №11 у місті Кривому Розі, повертався з роботи додому та, приблизно о 19 годині в районі проїзної частини вулиці Кремлівської, MERCEDES BENZ SPRINTER, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , на якому він їхав, потрапив у дорожньо-транспортну пригоду (надалі ДТП) за участі автомобіля MERCEDES BENZ 316, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_6 ..

Внаслідок ДТП водія автомобіля MERCEDES BENZ SPRINTER, державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 та його пасажирів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 було травмовано.

16.02.2016 року, тобто відразу після ДТП, ОСОБА_1 звернувся до КЗ «Криворізька міська лікарня № 2» ДОР», де йому була рекомендована госпіталізація, але він відмовився. Наступного дня стан його здоров`я погіршився та його було госпіталізовано в нейрохірургічне відділення з діагнозом: ЗЧМТ, струс головного мозку, забій м`яких тканин голови, забій грудної клітини, різана рана правого стегна. В період з 17.02.2016 року по 23.02.2016 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні та на лікування витратив 1059,94 грн.

Внаслідок ДТП позивач переніс моральні страждання, він був змушений витрачати вільний час не на потреби сім`ї, а на лікування, що призвело до напруги в сімейних відносинах. Крім того, йому було відмовлено у виплаті лікарняних, як особі, що працює менше шести місяців. Розмір моральної шкоди позивач оцінив в 50 000,00 грн., які просив суд стягнути на свою користь солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн. (а.с. 1-3).

Уточнивши у березні 2018 року позовні вимоги та зазначивши відповідачами по справі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , позивач просив суд замінити відповідачів у справі на належних та стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на відшкодування матеріальної шкоди 1 059,94 грн., на відшкодування моральної шкоди 50 000,00 грн., витрати по справі за надання правової допомоги 2 000,00 грн.

Уточнена позовна заява мотивована тим, що по факту ДТП матеріали досудового розслідування внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000089 від 17.02.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Постановою слідчого Криворізького відділу поліції ГУ НП в Дніпропетровській області ст. лейтенанта поліції Шматко Р.О. від 26.02.2016 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000089 від 17.02.2016 року, закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, підстава не отримання при досудовому розслідуванні даних, підтверджуючих заподіяння потерпілим щонайменше середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.

Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26.06.2017 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_6 за ст. 124 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, до управління патрульної поліції в м. Кривому Розі направлено матеріали відносно ОСОБА_2 , для складання протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.12.17 року апеляційна скарга представника потерпілого ОСОБА_2 адвоката Тарнаповича І.В. залишена без задоволення. Постанова Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу відносно ОСОБА_6 за ст. 124 КУпАП залишена без змін.

У зв`язку із чим позивач вважає, що винною особою у настанні дорожньо-транспортної пригоди є ОСОБА_2 , який і має спільно із власником автомобіля «Мерседес Бенц Спринтер», реєстр.номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 нести відповідальність за завдану шкоду.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 14 березня 2018 року уточнену позовну заяву прийнято до провадження та замінено первісних відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на належних відповідачів ОСОБА_10 , ОСОБА_3 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23 квітня 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Залюбовський В.В., просить рішення суду скасувати на ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору. В обґрунтування апеляційної скарги позивачем наведено ті ж обставини, що зазначалися й в позовній заяві, але, на переконання останнього, були неправомірно не враховані судом першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Тарнапович І.В., зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався положення статті 1188 ЦК України та виходив з того, що вина відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у настанні дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої позивачу було завдано тілесних ушкоджень, не доведена. При цьому, суд дійшов висновку про відсутність доказів на підтвердження заподіяння позивачеві ОСОБА_1 моральної шкоди та наявності у нього можливості для повторного звернення до суду з позовом за умови подання доказів щодо отримання моральної шкоди.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Особи, які беруть участь у справі, розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Встановлено, що 16.02.2016 року о 19 год. 15 хв. за участю водіїв ОСОБА_2 , який керував автомобілем MERCEDES BENZ SPRINTER, державний номерний знак НОМЕР_1 , та ОСОБА_6 , який керував автомобілем MERCEDES BENZ 316, державний номерний знак НОМЕР_2 , мала місце дорожньо-транспортна пригода, Внаслідок ДТП транспортні засоби зазнали механічні пошкодження, а водій ОСОБА_2 та пасажири автомобіля MERCEDES BENZ SPRINTER, державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 отримали тілесні ушкодження.

По факту ДТП матеріали досудового розслідування внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000089 від 17.02.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

26 лютого 2016 року слідчим СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області Шматко Р.О. винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000089 від 17.02.2016 року у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 № 270882 від 07 березня 2016 року, ОСОБА_6 16.02.2016 року о 19 годині 15 хвилин в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, керуючи автомобілем MERCEDES BENZ 316, державний номерний знак НОМЕР_2 , наближаючись до проїзної частини вул.Кремлівська, в районі буд. №10, виїжджаючи на дорогу з прилеглої території, не дав дорогу автобусу MERCEDES BENZ SPRINTER, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався по проїзній частині та допустив з ним зіткнення. Внаслідок ДТП транспортні засоби зазнали механічні пошкодження та ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 отримали тілесні ушкодження, чим порушив п.п. 1.5, 2.3(б,д), 10.2 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26.06.2017 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_6 за ст. 124 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, до управління патрульної поліції в м. Кривому Розі направлено матеріали відносно ОСОБА_2 , для складання протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП.

При ухваленні постанови Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26.06.2017 року, судом встановлено відсутність в діях ОСОБА_6 порушень ПДР України, які б знаходились у причинному зв`язку із настанням ДТП, та наявність в діях водія ОСОБА_2 ознак порушення вимог п.п. 10.1, 12.4, 12.9 б) ПДР України, що з технічної точки зору (невідповідність вимогам п. 10.1 ПДР України) знаходиться в причинному зв`язку із ДТП (а.с. 100-102).

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.12.17 року апеляційна скарга представника потерпілого ОСОБА_2 адвоката Тарнаповича І.В. залишена без задоволення. Постанова Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу відносно ОСОБА_6 за ст. 124 КУпАП залишена без змін (а.с. 103-104).

Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21.12.2017 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Питання щодо наявності або ж відсутності вини водія ОСОБА_2 судом не досліджувалося (а.с. 105).

Згідно висновку судово-медичного експерта №350 від 25 лютого 2016 року, отримані ОСОБА_1 тілесні ушкодження у вигляді садна з набряком м`яких тканин обличчя та правого колінного суглобу, садна грудної клітки, різаної рани правого стегна, відносяться до легких тілесних ушкоджень та за давністю можуть відповідати 16.02.2016 року й могли виникнути в обстановці дорожньо-транспортної пригоди в салоні мікроавтобуса (а.с. 6-9).

Згідно з виписки із медичної карти стаціонарного хворого №У-2237, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні та обстеженні в нейрохірургічному відділенні КЗ «Криворізька міська лікарня № 2» ДОР» з 17.02.2016 року по 23.02.2016 року з діагнозом: ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забій м`яких тканин голови. Забій грудної клітини. Різана рана правого стегна. Виписаний із відділення на амбулаторне лікування у лікаря невропатолога за місцем проживання та рекомендовано продовжити курс відновлювальної терапії. (а.с. 5а).

Згідно листка непрацездатності Серії АГС №718606, ОСОБА_1 перебував на лікуванні із звільненням від роботи у період з 17.02.2016 року по 24.02.2016 року (а.с. 11).

У період з 17.02.2016 року по 23.02.2016 року ОСОБА_1 витрачено на придбання медичних препаратів 1 059,94 грн. (а.с. 106).

Відповідно до ст. 1187 ЦК України діяльність, пов`язана з використанням зберіганням або утриманням транспортних засобів є джерелом підвищеної небезпеки. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на правовій підставі (право власності інше речове право) володіє транспортним засобом.

Оскільки, сторонами не заперечується, що водій ОСОБА_2 керував автомобілем MERCEDES BENZ SPRINTER, державний номерний знак НОМЕР_1 , правомірно, тобто на відповідній правовій підставі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для покладення відповідальності за шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки на його власника відповідача ОСОБА_3 , адже саме ОСОБА_12 є володільцем джерела підвищеної небезпеки у розумінні ст. 1187 ЦК України.

Статтею 1188 ЦК України визначено порядок відшкодування шкоди внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки. Згідно ч. 2 цієї статті, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди зобов`язані її відшкодувати незалежно від їх вини.

Законодавець покладає солідарний обов`язок на володільців джерела підвищеної небезпеки по відшкодуванню шкоди третім особам у випадку, коли шкода завдана ними спільно, незалежно від того чи була в їхніх діях спільна вина.

Оскільки, шкода здоров`ю позивача ОСОБА_1 завдана саме внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки - автомобіля MERCEDES BENZ 316, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 , та автомобіля MERCEDES BENZ SPRINTER, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , то на них покладається обов`язок з відшкодування ОСОБА_1 , як третій особі, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди у повному обсязі, незалежно від їх вини.

У п.8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що суди мають розрізняти випадки, коли внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки шкоди завдано самим володільцям джерел, від випадків, коли шкоди завдано іншим особам (наприклад пасажирам). У цьому випадку особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. При цьому, солідарний боржник, який відшкодував спільно завдану шкоду, має право вимагати з кожного з інших завдавачів шкоди частку виплаченого потерпілому відшкодування. Оскільки боржник, який виконав солідарне зобов`язання, має право зворотної вимоги, тобто стає кредитором за регресним зобов`язанням до інших боржників, розподіл відповідальності солідарних боржників один перед одним (визначення часток) за регресним зобов`язанням здійснюється на загальних підставах за правилами статті 1191 ЦК України, тобто у розмірі, що відповідає ступеню вини кожного з боржників.

Отже, відповідач ОСОБА_2 у разі виконання перед позивачем свого солідарного обов`язку матиме регресне право вимоги до ОСОБА_5 у розмірі частки виплаченого відшкодування пропорційної до вини останнього у настанні дорожньо-транспортної пригоди, у випадку, якщо така вина буде встановлена. А тому, пред`явлена вимога про відшкодування шкоди виключно до ОСОБА_2 та подальше одноосібне відшкодування ним шкоди, жодним чином не порушить і не звузить його прав та інтересів, як солідарного боржника у деліктному зобов`язанні.

Доводи відповідача ОСОБА_2 про відсутність його вини у настанні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої позивач ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, колегією суддів не приймаються, як такі, що не мають правового значення для вирішення даного спору.

Доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що його цивільно-правова відповідальність застрахована, а тому він не повинен відшкодовувати завдану позивачу шкоду, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки матеріали справи не містять таких відомостей та відповідні докази відповідачем суду не надавалися, тоді як суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає (ст.ст. 12, 76, 89 ЦПК України, DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року)

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У період з 17.02.2016 року по 23.02.2016 року ОСОБА_1 витрачено на придбання медичних препаратів 1 059,94 грн. (а.с. 106) та ці витрати узгоджуються із випискою із медичної карти стаціонарного хворого №У-2237 про перебування останнього на стаціонарному лікуванні та обстеженні в нейрохірургічному відділенні КЗ «Криворізька міська лікарня № 2» ДОР», а тому завдана матеріальна шкода є доведеною та підлягає відшкодуванню у повному обсязі.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір відшкодування моральної шкоди у відповідності з ст. 23 ЦК України визначається судом залежно від глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеню вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи наведені обставини та беручи до уваги, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, порушився звичний життєвий уклад позивача, він перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, вимушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, внаслідок чого переносив душевні та моральні страждання. З урахуванням принципів розумності і справедливості, суд вважає за можливе визначити розмір моральної шкоди в 1 000,00 гривень.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 1 378, 00 грн. (а.с. 23, 188), що відповідає розміру встановленому Законом України «Про судовий збір».

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

При вирішенні питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, колегією суддів встановлено, що адвокатом Залюбовським В.В була надана професійна правнича допомога ОСОБА_1 на підставі Договору від 09 березня 2016 року (а.с. 15, 16), за послуги якого, відповідно до квитанції №1753 від 10 березня 2016 року ОСОБА_1 було сплачено 2 000,00 грн., зазначені витрати є обґрунтованими та підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст.. 367, 369, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Залюбовський Віктор Васильович, - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23 квітня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяноїдорожньо-трансопртною пригодою задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 1 059,94 (одна тисяча п`ятдесят дев`ять) гривень 94 (дев`яносто чотири) копійки та моральну шкоду у розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень 00 (нуль) копійок.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі понесені на оплату судового збору у розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень 00 (нуль) копійок та на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень 00 (нуль) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 11 липня 2019 року.

Головуючий:

Судді: