Справа №639/4530/19
Провадження №2/639/1634/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2019 року Жовтневий районний суду м. Харкова у складі головуючого судді Труханович В.В. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Міністерства Юстиції України, в особі Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області про захист його порушених прав,

ВСТАНОВИВ:

05 липня 2019 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся ОСОБА_1 із позовною заявою до Міністерства Юстиції України, в особі Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області про захист його порушених прав.

В своїй позовній заяві позивач зазначає, що 25.06.2019 року він отримав на руки у Міжрайонному відділі державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Постанову про його виселення. Причина полягала у тому, що його силою виселили із займаного ним житлового приміщення, змінивши двері на нові. Однак, з вказаною постановою позивач не згоден, оскільки проживає за вказаною у постанові адресою усе життя. В 1976 році квартира АДРЕСА_1 перестала існувати, оскільки стара будова була знесена та було створене нове майно. Жодного рішення щодо новоствореного майна судом прийнято не було, у зв`язку з чим ОСОБА_1 вважає, що його права гарантовані Конституцією було порушено.

Суд, дослідивши матеріали позовної заяви вважає, що у відкритті провадження по даній цивільній справі слід відмовити виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту положень статей 11, 15 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів встановлений статтею 16 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Як правило, спосіб захисту порушеного права визначено законом.

З матеріалів позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що ним фактично оскаржується Постанова про закінчення виконавчого провадження від 16.07.2018 року за виконавчим листом, виданим Жовтневим районним судом м. Харкова 29.08.2013 року про усунення перешкоди у здійсненні ОСОБА_2 права користування належним йому майном шляхом виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 .

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 448 ЦПК України).

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» №6 від 07 лютого 2014 року право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, мають лише сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи.

Згідно з ч.1 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

З матеріалів позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що він є стороною виконавчого провадження з приводу примусового виконання виконавчого листа виданого Жовтневим районним судом м. Харкова 29.08.2013 року про усунення перешкоди у здійсненні ОСОБА_2 права користування належним йому майном шляхом виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Отже, ОСОБА_1 необхідно звертатися до суду зі скаргою на дії державного виконавця у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України (судовий контроль за виконанням судових рішень), тоді як він звернувся до суду із позовною заявою.

Відповідно до ч.9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч.2-5 ст. 186 ЦПК України про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви. Така ухвала надсилається заявнику не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу. До ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, що надсилається заявникові, додаються позовні матеріали. Копія позовної заяви залишається в суді. Ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі може бути оскаржено. У разі скасування цієї ухвали позовна заява вважається поданою в день первісного звернення до суду. Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства Юстиції України, в особі Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області про захист його порушених прав слід відмовити.

Суд роз`яснює ОСОБА_1 його право на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України (судовий контроль за виконанням судових рішень).

Керуючись ст. ст. 4, 19, 186, 435 ЦПК України, ст. 11, 15, 16 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства Юстиції України, в особі Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області про захист його порушених прав відмовити.

Роз`яснити ОСОБА_1 його право на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України (судовий контроль за виконанням судових рішень).

Відповідно до ч. 2 ст. 261 ЦПК України ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 10.07.2019 року.

Суддя В.В.Труханович