Справа № 478/448/19 Провадження № 2/478/192/2019
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

15 липня 2019 року смт. Казанка

Казанківський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Томашевського О.О.,

за участю:

секретаря судових засідань Григоренко Н.О.,

прокурора Цуркан Я.В.,

представника позивача Кравцуна О.Б. ,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області в інтересах держави, в особі Державної екологічної інспекції у Миколаївській області до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Казанківська селищна рада Миколаївської області про стягнення шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу,-

В с т а н о в и в:

25.03.2019 року Баштанська місцева прокуратура Миколаївської області звернулась до суду з позовом в інтересах держави, в особі Державної екологічної інспекції у Миколаївській області до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Казанківська селищна рада Миколаївської області про стягнення шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу внаслідок незаконної вирубки лісу в сумі 11 868,28 грн. В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_3 без передбаченого законом дозволу, за допомогою бензопили, здійснив вирубку зеленоростучих дерев породи «Гледичія» у захисному лісовому насадженні лінійного типу, яке знаходиться на відстані 3,4 км. на пн.-сх. від с.Великоолександрівка, Казанківського району Миколаївської області, у межах земель адміністративної території об`єднаної територіальної громади смт. Казанка Казанківського району Миколаївської області.

У зв`язку з наведеним, постановою державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції у Миколаївської області ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 65-1 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн.

Розмір завданої шкоди вирубкою двох зеленоростучих дерев породи «Гледичія» склав 11 868,28 грн. розрахований відповідно до «Такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту».

Оскільки в добровільному порядку ОСОБА_3 не відшкодував завданої шкоди, Баштанська місцева прокуратура Миколаївської області в особі заступника керівника, просила суд: стягнути з ОСОБА_3 шкоду заподіяну внаслідок незаконної рубки дерев в сумі 11 868,28 грн. на користь місцевого бюджету Казанківської селищної ради Казанківського району Миколаївської області та стягнути сплачений судовий збір за подачу позову.

В судовому засіданні прокурор пред`явлений позов підтримав, просив задовольнити позовні вимоги та стягнути з ОСОБА_3 шкоду завдану внаслідок незаконної рубки дерев в сумі 11 868,28 грн.

Представник Державної екологічної інспекції у Миколаївській області у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Представник Казанківської селищної ради Миколаївської області в судове засідання не з`явився. Згідно поданої заяви просила провести судовий розгляд без участі свого представника.

Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне.

Так, судом встановлено, що 20.10.2018 року до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про вчинене кримінальне правопорушення за № 0000670 за фактом вирубки 19.10.2018 року приблизно о 21 год. 00 хв. невстановленою особою дерев в лісосмузі, яка розташована біля с. Великоолександрівка, Казанківського району Миколаївської області без передбаченого дозволу.

З пояснень ОСОБА_3 від 19.10.2018 року та протоколу огляду місця події від 20.10.2018 року проведеного за участю ОСОБА_3 вбачається визнання останнім факту спилювання дерев.

Постановою від 28.11.2018 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (недостатній розмір матеріальної шкоди).

На підставі вказаної постанови, Державною екологічною інспекцією у Миколаївській області було складено протокол № 001005 від 17.12.2018 року про адміністративне правопорушення, скоєне ОСОБА_3 , передбачене статтею 65-1 КУпАП.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення № 001005 від 17.12.2018 року, державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища державної екологічної інспекції у Миколаївській області було проведено заміри дерев породи «Гледичія» та на підставі письмових пояснень ОСОБА_3 прийнято до уваги ту кількість дерев, в спилянні яких визнавались самим правопорушником, в результаті чого розраховано розмір шкоди та притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3

Постановою про накладення адміністративного стягнення від 18.12.2018 року № 182, ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 65-1 КУпАП в розмірі 170,00 грн. та повідомлено, що в разі несплати суми штрафу, - в подальшому буде стягнуто подвійний розмір штрафу.

Згідно, розрахунку шкоди проведеного Державною екологічною інспекцією у Миколаївській області у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 665 від 23.07.2008 року «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу», з урахуванням усіх діючих індексів інфляції, ОСОБА_3 завдав шкоду державі на суму 11 868,28 грн.

Протокол та постанова про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 підписана ним особисто без зауважень та не оскаржувались.

Встановивши наведені обставини, суд враховує наступне.

Статтею 13 Конституції України передбачено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах визначених цією Конституцією.

Відповідно до статті 66 Конституції України кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

За загальним правилом, встановленим частиною 1 статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частинами 4, 5 статті 68, частиною 1 статті 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Положеннями ч.ч.1, 2 п.1 ст.105 Лісового кодексу України встановлено, що порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону. Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи винні у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників.

Статтею 107 Лісового кодексу України передбачено, що підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Враховуючи встановлені під час судового розгляду обставини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, позаяк факт спричинення ОСОБА_3 шкоди в судовому засіданні доведено в повному обсязі.

Вирішуючи спірні правовідносини суд враховує також, приписи Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», зокрема статті 12, 40 та 69, відповідно до яких громадяни України зобов`язані а) берегти природу, охороняти, раціонально використовувати її багатства відповідно до вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища; б) здійснювати діяльність з додержанням вимог екологічної безпеки, інших екологічних нормативів та лімітів використання природних ресурсів; в) не порушувати екологічні права і законні інтереси інших суб`єктів; г) вносити штрафи за екологічні правопорушення; д) компенсувати шкоду, заподіяну забрудненням та іншим негативним впливом на навколишнє природне середовище (ч.1 ст. 12 Закону).

Використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог:

а) раціонального і економного використання природних ресурсів на основі широкого застосування новітніх технологій;

б) здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища (ч.1 ст. 40 Закону).

Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі (ч.1 ст. 69 Закону).

Частиною 1 стаття 67 Лісового кодексу України встановлено, що заготівля деревини, заготівля другорядних лісових матеріалів проводиться в порядку спеціального використання лісових ресурсів.

Згідно з частиною 1 статті 69 Лісового кодексу України спеціальне використання лісових ресурсів на виділеній лісовій ділянці проводиться за спеціальним дозволом - лісорубний квиток або лісовий квиток, що видається безоплатно.

Також, згідно зі статтею 142 Конституції України природні ресурси, які перебувають у власності територіальних громад, є складовою частиною матеріальної і фінансової основи місцевого самоврядування.

На підставі статей 47, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» для фінансування заходів щодо охорони навколишнього природного середовища утворюються фонди охорони навколишнього природного середовища. Ці фонди утворюються у складі відповідного місцевого бюджету за місцем заподіяння екологічної шкоди за рахунок, у тому числі, частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Згідно з частиною 1 статті 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Згідно з вимогами частинами 3 статті 29, частини 1 статті 69-1 Бюджетного кодексу України, грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, сплачуються у визначеному вказаними нормами співвідношенні на рахунки спеціальних фондів Державного, обласних та місцевих бюджетів в розмірах 30, 20 та 50 відсотків відповідно.

Зазначена норма означає, що завдані природним ресурсам збитки сплачуються на єдиний розподільчий казначейський рахунок відповідної місцевої ради в користь зведеного бюджету, із якого місцевим органом Державної казначейської служби в подальшому розподіляються конкретні суми коштів до Державного, обласного та місцевого бюджетів у вищевказаному співвідношенні.

Аналізуючи зауваження представника відповідача щодо неналежного позивача у справі та безпідставність звернення до суду саме прокурором, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 3 та 4 ст. 56 ЦПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Статтею 4 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлено, що природні ресурси України є власністю Українського народу, середовища. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України, законами України.

Згідно зі статтею 70 ЦК України встановлено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою КМ України від 19 квітня 2017 № 275, Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра екології та природних ресурсів і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів (ч. 1 Положення).

Пунктом 8 частини 4 Положення визначено, що Держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: пред`являє претензії про відшкодування шкоди, збитків і втрат, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства з питань, що належать до її компетенції, та розраховує їх розмір, звертається до суду з відповідними позовами.

Отже, відповідним положенням передбачено право Держекоінспекції на вжиття заходів із забезпечення відшкодування шкоди, збитків і витрат державі.

З позовною заявою до суду в інтересах держави про стягнення завданої суми шкоди звернувся прокурор, який своє звернення обґрунтовує тим, що державний орган, який виступає від імені держави з метою захисту інтересів Держави у сфері охорони навколишнього природного середовища, не виконує обов`язки покладені на нього Законом.

Сума заподіяної шкоди, спричинена державі, внаслідок незаконного спіляння дерев ОСОБА_3 залишається не стягнутою з відповідача та добровільно не погашеною до теперішнього часу.

Тобто підставою для звернення з даним позовом до суду прокурором вказано невиконання Державною екологічною інспекцією в Миколаївській області своїх обов`язків.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі Ф.В. проти Франції» від 31.03.2005 року заява 61517/00, пункт 27).

Водночас існує категорія справедливого балансу. Так, у справі «Менчинська проти Російської Федерації» (рішення від 15.01.2009 року, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію: «Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або випадках, коли потрібно захистити інтереси держави».

У Рекомендаціях Парламентської ради Європи від 27.05.2003 № 1604 «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

Як вбачається з Постанови Верховного Суду від 20.09.2018 року, у справі №924/1237/17 захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Суд вважає, що в даному випадку звернення прокурора з вищезазначеним позовом було необхідне, так як Державна екологічна інспекція в Миколаївської області, дійсно не вживаються заходів щодо відшкодування завданої шкоди державі.

В сенсі наведених норм та викладених обставин суд приходить до остаточного висновку про обґрунтованість пред`явленого Баштанською місцевою прокуратурою Миколаївської області позову, а тому вважає необхідним стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь держави Україна в особі Казанківської селищної ради Миколаївської області спричинену його діями шкоду у загальній сумі 11 868,28 гривень.

Згідно вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно платіжного доручення № 365 від 15.03.2019 року, сума сплаченого судового збору за звернення до суду складає 1921,00 грн., у зв`язку з чим з ОСОБА_3 необхідно стягнути судовий збір в сумі 1921,00 грн. на користь прокуратури Миколаївської області.

З урахуванням наведеного вище та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 133, 141, 223, 259, 263-265, 280-281, 259, 268 ЦПК України, суд, -

У х в а л и в:

Позовні вимоги Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області, в інтересах держави, в особі Державної екологічної інспекції у Миколаївській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Казанківська селищна рада Миколаївської області про стягнення шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,) шкоду, заподіяну внаслідок незаконної рубки дерев в сумі 11 868 (одинадцять тисяч вісімсот шістдесят вісім гривень 28 коп.) 28 грн. на користь місцевого бюджету Казанківської селищної ради Казанківського району Миколаївської області, р/р 1596, банк одержувача: ГУ ДКСУ в Миколаївській області, МФО 826013, ЄДРПОУ 4228027.

Стягнути з ОСОБА_3 , ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,) на користь прокуратури Миколаївської області, р/р 0340, банк одержувача: ДКСУ м. Києва, МФО 820172, судовий збір в сумі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня 00 коп.) 00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено та підписано суддею: 15 липня 2019 року.

Суддя О.О.Томашевський