Номер провадження: 22-ц/813/2963/19
Номер справи місцевого суду: 501/5000/15-ц
Головуючий у першій інстанції Журавель П.І.
Доповідач Кравець Ю. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання - Павлючук Ю.В.,

учасники справи:

позивач: ПАТ КБ «Приватбанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м.Одеса апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Сокуренка Євгена Сергійовича на заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 11.12.2017 року, ухваленого суддею Журавлем П.І.,

встановив:

26.11.2015 року ПАТ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та просило суд стягнути солідарно заборгованість у розмірі 126322,29 доларів США, що еквівалентно 2675506,07 грн. за кредитним договором №ODTIGA від 23.04.2008 року.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 23.04.2008 року уклали кредитний договір, згідно умов якого ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 57550,00 дол. США на термін до 23.04.2018 року, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 57550,00 дол. США. В порушення умов кредитного Договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 станом на 31.08.2015 року має заборгованість у розмірі 126322,29 дол. США, яка складається з наступного: 47655,07 дол. США - заборгованість за кредитом; 22721,97 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом;1681,60 дол. США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом;48237,06 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; а також штрафи відповідно до Договору: 11 дол. США - штраф (фіксована частина), 6014,79 дол. США - штраф (процентна складова). В забезпечення виконання зобов`язання за Договором №ODTIGA ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено з поручителями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договори поруки.

Заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 11.12.2017 у задоволені позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Сокуренко Є.С. подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити.

Апеляційну скаргу представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Сокуренко Є.С. обґрунтовує тим, що виходячи із системного аналізу ст.ст. 525,526, 599, 611 ЦК України, зміст кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкції, передбачених умовами договору та ЦК України. Крім того представник апелянта зазначає, що суд першої інстанції проігнорував те, що після 12.10.2012 року на підставі діючого цивільного законодавства та умов договору подальше нарахування заборгованості є правомірним, оскільки набрання законної сили судового рішення про звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості не призводить до фактичного погашення цієї заборгованості. Судом не враховано те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви надало розрахунок заборгованості, який став підставою для визначення ним заявленого до відповідачів розміру заборгованості, також в своїх письмових поясненнях банк стверджував, що реалізація предмету іпотеки не привела до погашення заборгованості у повному обсязі, на підтвердження чого суду повторно було надано розрахунок заборгованості та виписки по рахункам які обліковують кожну складову кредитного зобов`язання, та з яких встановлюється що отримані від продажу грошові кошти були зараховані на погашення заборгованості по пені, що відповідає черговості погашення заборгованості згідно умов кредитного договору та положенню ст.534 ЦК України, сума цих коштів відображена первинно поданому розрахунку заборгованості. Однак ні відповідачі, ні їх представник не надали до матеріалів справи свого розрахунку, та будь - чим іншим не спростували розрахунок заборгованості, здійснений банком.

Представник ПАТ «ПриватБанк» в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам судове рішення районного суду в повній мірі не відповідає.

Суд першої інстанції в резолютивній частині рішення правильно зазначив про необхідність відмови у позові. Разом з тим у мотивувальній частині рішення районний суд, обмежившись цитуванням позову та заперечень на нього, взагалі не навів мотив, не зазначив аргументів з який дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Таким чином рішення суду на підставі п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України, підлягає зміні в мотивувальній частині.

Апеляційний суд вважає необхідним відхилити доводи апеляційної скарги та відмовити у задоволені позову за таких підстав.

Судом встановлено, що заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 27.02.2014 року було задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_1 , про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення (а.с.109-111).

28.09.2015 року апеляційний суд Одеської області своєю ухвалою закрив апеляційне провадження по зазначеній вище справі (а.с.112-113).

26.11.2015 року ПАТ «ПриватБанк» звернулося в суд з зазначеним позовом. В тексті позову відсутні будь-які відомості про судове рішення від 27.02.2014 року щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

Апеляційним судом встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 23.04.2008 року уклали кредитний договір №ODTIGA, згідно умов якого ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 57550,00 дол.США на термін до 23.04.2018 року, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, ОСОБА_1 повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, ОСОБА_1 сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

ПАТ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 57550,00 доларів США.

Кріт того сторони визнали такі обставини, що у зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх грошових зобов`язань за вказаним кредитним договором виникла заборгованість, що стало підставою для звернення ПАТ «ПриватБанк» у 2013 році до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27.02.2014 року по справі № 501/2480/13-ц позов ПАТ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення був задоволений, а саме, суд вирішив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ODTIGA від 23.04.2008 року в розмірі 81111,48 доларів США, що за курсом НБУ складає 648080,73 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру загальною площею 56,20 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом і з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду Одеської області з апеляційною скаргою, від якої в подальшому відмовився, у зв`язку з чим, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 28.09.2015 року, апеляційне провадження по справі було закрито. Таким чином, рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27.02.2014 року по справі № 501/2480/13-ц набрало законної сили.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на сьогоднішній час власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_5 , яка набула право власності на неї на підставі договору купівлі-продажу від 21.08.2015р. Отже, вимоги ПАТ «ПриватБанк» за кредитним договором №ODTIGA від 23.04.2008 року були задоволені за рахунок продажу предмета іпотеки - квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

За ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Як вже було зазначено, що заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 27.02.2014 року, було задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_1 , про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на сьогоднішній час власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_5 , яка набула право власності на неї на підставі договору купівлі-продажу від 21.08.2015 року. Отже, вимоги ПАТ «ПриватБанк» за кредитним договором №ODTIGA від 23.04.2008 року були задоволені за рахунок продажу предмета іпотеки - квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а тому повторне стягнення кредиту, всупереч положенням ст.61 Конституції України призведе до подвійного стягнення заборгованості за одне й те саме зобов`язання, а тому в цій частині позовні вимоги є необґрунтованими.

Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, у справі, яка переглядається, вимоги банку про стягнення процентів та пені після звернення стягнення за рішенням суду на предмет іпотеки, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Такі правові висновки, що не були враховані судом під час вирішення спору, узгоджуються з позицією Великої палати ВС, висловленою у постанові від 28.03.2018 року у справі №14-10цс18.

У ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього кодексу.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у цій справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та пені, однак таких вимог банк не заявляв, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів та пені, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору, є необґрунтованими, а тому позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Сокуренка Євгена Сергійовича - задовольнити частково.

Заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 11.12.2017 року - змінити у мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови, в іншій частині залишити рішення без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17.07.2019 року.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

О.С.Комлева