Провадження № 2/344/2116/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді: Домбровської Г.В.

при секретарі c/з: Стефанець Г.Я.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 , представників відповідача Шиманської Н.С., Бересневої Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (надалі «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_3 (надалі «Відповідач») про зміну способу стягнення аліментів з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнутих на підставі Рішення Івано-Франківського міського суду від 17.06.2015 року на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на 1200,00 грн. до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги мотивовані тим, що станом на даний час існують обставини, які є підставою для зміни встановлених рішенням суду розміру аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 , шляхом зміни способу їх стягнення з частки від заробітку (1/3) на тверду грошову суму у 1200,00 грн., оскільки Позивач звільнився з роботи і на даний час є безробітним.

Відтак, покликаючись на погіршення свого матеріального стану, Позивач звернувся до суду із позовом про зміну способу стягнення аліментів.

В судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представники Відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечили, посилаючись на їх безпідставність, просили в задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у поданому до суду Відзиві на позов.

Крім того, в судовому засіданні представники Відповідача покликалися на те, що Позивачем штучно створено підстави для подання даного позову (шляхом звільнення з роботи).

Проаналізувавши пояснення представників сторін,дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 08.08.2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому в них народилася дитина: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно з Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 квітня 2012 року у справі №0907/166/2012 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягувались аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 800,00 грн. щомісячно, починаючи з 03 січня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття.

В подальшому Рішенням Івано-Франківського міського суду від 17.06.2015 року у справі №344/4786/15-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27.07.2015 року, змінено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягувались аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 800,00 грн. на 1/3 частину всіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, і до повноліття дитини.

На виконання вищевказаного судового рішення відділом державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження, в рамках якого здійснюється примусове виконання рішення.

Відповідно до частини 1 статті 192 Сімейного кодексу України (надалі «СК України») розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Посилаючись на зміну свого матеріального стану у зв`язку із звільненням з роботи (що підтверджується довідкою ПП ОСОБА_5 від 06.12.2018 року (а.с.12), відсутність будь-якого рухомого чи нерухомого майна, грошових коштів у банку, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про зміну розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення (з 1/3 частки від усіх видів його доходів на тверду грошову суму у 1200,00 грн.).

Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» ).

Частиною 2 статті 150 Сімейного кодексу України (надалі «СК України») визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (частина 1 статті 180 СК України).

Таким чином, Суд звертає увагу на те, що відповідно до норм СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх неповнолітніх дітей, зобов`язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати їм достатній рівень фізичного і духовного розвитку.

При цьому, частиною 1 статті 192 СК України передбачено можливість суду, зокрема, зменшити визначений за рішенням суду розмір аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених СК України.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Погіршення матеріального стану платника аліментів надає йому право звернутися з позовом про зменшення розміру аліментів. На погіршення матеріального стану платника аліментів може вплинути укладання ним іншого шлюбу, у зв`язку з чим від буде зобов`язаний утримувати спільних дітей, народжених у шлюбі, дружину до трьох років дитини.

Погіршення матеріального стану платника аліментів може бути викликано зміною місця роботи та зменшенням зарплати, виходом на пенсію, банкрутством, знищенням майна, яке давало доходи тощо.

Обставиною, яка може призвести до зменшення розміру аліментів, є також наявність у платника аліментів інвалідності І чи II груп і отримувана пенсія є єдиним джерелом його існування; за період дії аліментного зобов`язання у платника з`являться непрацездатні члени сім`ї, яких за законом він мусить утримувати. До числа таких осіб належать непрацездатні батьки, повнолітні дочка, син, непрацездатні за станом здоров`я.

Зміна матеріального стану також можлива за наявності у платника аліментних зобов`язань щодо дітей від іншого шлюбу. У даному випадку закон виходить з того, аби діти, на користь яких стягуються аліменти, знаходилися в однаковому матеріальному стані з дітьми платника аліментів, які проживають у його сім`ї.

При цьому, як зазначено в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Чинне сімейне законодавство України покладає на батьків дитини (в однаковій мірі як на батька, так і на матір) обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

При цьому, Суд акцентує увагу на тому, що піклування про дитину та її утримання є обов`язком, а не правом батьків, при цьому, закон у виняткових випадках встановлює лише певні обставини, які можуть впливати на обсяг такого обов`язку.

Виходячи зі змісту положень закону, принципів справедливості, розумності та моралі, на яких закон ґрунтується, батьки зобов`язані вживати активних дій з метою забезпечення своїй дитині якнайкращого фізичного, духовного та морального розвитку.

В позовній заяві Позивач не заперечив того, що він є здоровою працездатною особою, а тому будь-яких фізіологічних чи об`єктивних перешкод, які б унеможливлювали виконання ним свого обов`язку щодо утримання дитини від першого шлюбу Судом не встановлено.

Згідно зі ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За приписами частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК Українизмінарозміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У відповідності до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення.

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Особа, яка сплачує аліменти платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Так, як встановлено Судом згідно довідки Приватного підприємця ОСОБА_5 від 06.12.2018 року (а.с.12), ОСОБА_2 був звільнений з роботи 01 липня 2017 року згідно поданої заяви за згодою сторін.

Як зазначила представник Позивача в судовому засіданні, станом на даний час ОСОБА_2 не працевлаштований.

Разом з тим, в матеріалах справи міститься інформація Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України 0.184-7235/0/15-19-Вих від 21.02.2019 року (а.с.60-62), зі змісту якої вбачаться факт багаторазового систематичного перетину кордону з державою Польща ОСОБА_2 в період 2015-2019 років.

Враховуючи зазначене, а також те, що ОСОБА_2 було звільнено з роботи за згодою сторін, зважаючи на кількість перетинів ним державного кордону України до держави Польща, відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження пов`язаності таких перетинів кордону з необхідністю проходження лікування, Суд приходить до висновку про те, що такі обставини спростовують факт погіршення матеріального становища Позивача, що, в свою чергу, надавало б йому право на зміну розміру аліментів в бік їх зменшення.

При цьому, Суд звертає увагу на те, що фактично в даній цивільній справі обраний Позивачем спосіб захисту (зміна способу стягнення аліментів) означає зменшення розміру аліментів до 1200,00 грн., що, за висновком Суду, суперечить правам неповнолітньої дитини.

Належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність передбачених статтею 192 СК України підстав для зменшення розміру аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки, Суду не надано, а наявні в матеріалах справи документи та встановлені в ході розгляду справи обставини, свідчать про протилежне.

Посилання представника Позивача на наявність у ОСОБА_2 заборгованості зі сплати аліментів перед Відповідачем не може бути підставою для зменшення їх розміру на підставі ст. 192 СК України, оскільки це суперечить інституту законодавчого закріплення обов`язку батьків утримувати дитину.

Суд звертає увагу на те, що утримання дитини є обов`язком батьків, і рішення суду про стягнення аліментів, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання платником аліментів; а наявність заборгованості, що утворилася внаслідок невиконання такого рішення суду, не може бути підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки це порушуватиме права неповнолітньої дитини.

При цьому, визначення судом іншого розміру аліментів, аніж 1200,00 грн., як про це заявлено позовні вимоги, в даній справі означало би вихід за межі позовних вимог.

При цьому, Суд звертає увагу на те, що, розглядаючи дану цивільну справу, Суд виходить з інтересів, в тому числі дитини, та повинен дотриматися балансу права платника аліментів на зменшення їх розміру та права дитини на утримання з боку батька.

Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, ч. 7 ст. 8 СК України передбачають, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Конституцією України визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей.

Зокрема, згідно з ч.2 ст. 51 Основного Закону батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.

Відповідно до ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено статтею 180 СК України.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, тому суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів слід відмовити, оскільки Позивачем не надано належних доказів на підтвердження існування передбачених ст. 192 СК України підстав для такої зміни.

На підставі ст.ст. 180, 192 Сімейного кодексу України,керуючись керуючись ст.ст. 89, 263-265, 273, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, Суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 12.07.2019 року.

Суддя Домбровська Г.В.