Провадження № 22ц-824/6623/19 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Мельника Я.С.,

суддів: Іванової І.В., Матвієнко Ю.О.,

за участі секретаря Лисиці Ю.С.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 21 лютого 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича, скасування постанови та акту, заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 через свого представника звернувся до суду із скаргою, в якій просив визнати дії державного виконавця при винесенні постанови про передачу майна стягувачу від 27 листопада 2018 року та складанні акту про передачу майна стягувачу від 27 листопада 2018 року в межах виконавчого провадження № 57269073 протиправними та скасувати вказану постанову та акт про передачу майна стягувачу.

В обґрунтування доводів скарги послався на те, що 26 вересня 2018 року на виконанні у Виконавчому окрузі міста Києва перебуває виконавче провадження № 57269073 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» валютної заборгованості в розмірі 3 768 828,31 грн., яка виникла за Кредитним договором № 048-2900/56-0835.

В рамках виконавчого провадження приватним виконавцем було винесено постанову про опис та арешт майна боржника ОСОБА_1 , за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 93.4 кв.м. Приватним виконавцем сформовано та передано до ДП "СЕТАМ" заявку на реалізацію арештованого майна від 22 жовтня 2018 року. Згідно протоколу № 371683 ДП "СЕТАМ" проведення електронних торгів не відбулися у зв`язку із відсутністю допущених учасників торгів. 27.11.2018 приватним виконавцем в рамках виконавчого провадження № 57269073 винесено постанову про передачу майна стягувачу та в цей же день складено акт про передачу майна стягувачу.

Вказує, що приватний виконавець при ухваленні постанови про передачу майна стягувачу та складенні відповідного акту порушив вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки ним встановлена заборона на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті. Крім того, посилався на те, що боржник не має іншого житла і площа спірного майна не перевищує 140 кв.м., а тому на дану квартиру не може бути здійснено стягнення в рамках виконавчого провадження.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 21 лютого 2019 року у задоволенні скарги відмовлено.

Не погодившись із цією ухвалою, ОСОБА_1 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову про задоволення його скарги, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги також зазначає, що місцевим судом не було взято до уваги, що приватним виконавцем були порушені вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», чого судом враховано не було, крім того висновки суду про те, що скаржником не надано доказів на підтвердження наявності у боржника громадянства України, вважає необґрунтованими, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, на цю квартиру не розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки скаржником не доведено, що спірна квартира використовувалась ним як житлове приміщення для його постійного проживання, крім того ОСОБА_1 не надав доказів того, що він є громадянином України, тому підстав для задоволення скарги немає.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні приватного виконавця Телявського А.М. на виконанні знаходиться виконавчий лист № 753/7301/15, виданий 29.12.2015 року Дарницьким районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» валютної заборгованості в розмірі 3 768 828,31 грн. за кредитним договором № 048-2900/56-0835.

26 вересня 2018 року приватним виконавцем було видано постанову про опис та арешт квартири боржника ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 93.4 кв.м. (т. 1, а.с.74-76).

26 вересня 2018 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника (т. 1, а.с.148).

22 жовтня 2018 року приватним виконавцем сформовано, та передано до ДП "СЕТАМ" заявку на реалізацію арештованого майна (т. 1, а.с.129-130).

З матеріалів справи також вбачається, що ПАТ «Універсал Банк» виявив бажання залишити за собою нереалізовану після перших торгів спірну квартиру, про що повідомив приватного виконавця письмовою заявою.

27 листопада 2018 року приватний виконавець видав постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу за виконавчим листом № 753/7301/15 та цього ж дня склав відповідний акт про передачу майна стягувачу (т. 1, а.с.48 -49, 81-82).

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_1 є громадянином України, та відповідно до витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 постійно зареєстрований у квартирі АДРЕСА_2 (т.2, а.с.75-77).

Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що на момент проведення виконавчих дій відповідач ОСОБА_1 був громадянином України і має єдине постійне місце проживання за вказаною адресою у м. Києві , при цьому спірна квартира є іпотечним майном у забезпеченні валютного кредитного договору, на яке розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», і будь належних і допустимих доказів про те, що у нього на момент вчинення виконавчих дій було інше нерухоме майно, а також про те, що він не проживає на території України тривалий час і спірна квартира не є його житлом у розумінні Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», у матеріалах справи немає, через що місцевий суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що приватний виконавець не здійснив усіх необхідних дій, які передбачені Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року, зокрема щодо направлення запиту для встановлення осіб, які проживають та зареєстровані у квартирі, на яку звертається стягнення, а також отримання дозволу органу опіки та піклування, у разі якщо у цій квартирі були зареєстровані та проживали діти.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню як така, що постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням судом усіх обставин справи, з ухваленням постанови про задоволення скарги ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 21 лютого 2019 року - скасувати та прийняти постанову про задоволення скарги.

Визнати неправомірними дії приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича та скасувати його постанову і акт № ВП 57269073 від 27 листопада 2018 року про передачу майна стягувачу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: