ЄУН 174/10/19
н/п 2/174/70/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

01 липня 2019 року м. Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Борцової А.А.,

за участю секретаря Килинчук Л.Л.,

представника позивача Григор`єва Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказуючи, що відповідно до укладеного договору № б/н від 10.09.2014 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею і банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить її підпис в заяві. Відповідно до п. 2.1.1.5.5, 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором, та штрафи при порушенні строків платежів по кожному з грошових зобов`язань. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав кредит у розмірі, встановленому кредитним договором, а відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. В зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором, відповідач станом на 25.11.2018 року має заборгованість у розмірі 13347,01 грн., яка складається з наступного: 790,98 грн. - тіло кредиту; 2237,98 грн. нараховано відсотків за користування кредитом; 9206,29 грн. нараховано пені, 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 611,76 грн. - штраф (процентна складова). Просить стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором та понесені ними судові витрати в розмірі 1762,00 грн.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 22.02.2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, сторонам роз`яснені їх процесуальні права та обов`язки.

Представник відповідача Григор`єв Д.В. подав відзив на позов, згідно з яким проти позову заперечує, вказуючи, що в анкеті-заяві, яку позивач вважає кредитним договором, відсутні обов`язкові (суттєві) умови, передбачені законодавством для договору про надання споживчого кредиту, а саме: кредитний ліміт, детальний розпис сукупної вартості кредиту в грошовому виразі, право дострокового повернення кредиту, розмір річної відсоткової ставки за кредитом, яка відсоткова ставка застосовуватиметься. Крім того, як вбачається з підписаної 10.09.2014 року відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНКУ», в ній не зазначені тип кредитної картки, номер кредитної картки, розмір кредитного ліміту, розмір процентної ставки та строк кредитування. Відсутність належним чином укладеного письмового кредитного договору, унеможливлює визначення умов кредитування, зокрема отримання відповідачем коштів в розмірі зазначеному позивачем та право банківської установи нараховувати проценти у відповідному розмірі та неустойку. Крім того в порушення вимог п. 2.4. Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою НБУ від 30.04.2010 року № 223, умови договору не викладено державною мовою, тобто українською. Розрахунок заборгованості та виписка з рахунків надані позивачем не можуть підтверджувати існування боргу, так як вони не є первинними обліковими бухгалтерськими документами, оскільки не відповідають ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Крім того, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифів банку, оскільки вони не підписані відповідачем. Зважаючи на відсутність доказів укладання між сторонами кредитного договору, нарахування позивачем відповідачу суми боргу та процентів за договором, слід вважати безпідставними. (а.с. 66)

Представник позивача ОСОБА_2 надала відповідь на відзив, в якому зазначила, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 10.09.2014 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 2000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України, тобто підписанням заяви позичальник приєдналася до запропонованих банком Умов та Тарифів. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. Крім того, Умови і правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті Банку. У даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та ОСОБА_3 . ОСОБА_1 висловила згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчила, що згодна з тим, що ця заява, разом з Пам`яткою клієнта. Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком Договір про надання банківських послуг, тобто сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Із виписки з карткового рахунку, яка має статус первинного документу, вбачається, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та остання користувалася грошима, отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримала кредитну картку «Універсальну», оскільки здійснення вказаних операцій без картки є неможливим. Відповідач частково погашала заборгованість за договором і знову користувався кредитним коштами, підстави вважати, що розрахунок заборгованості є неналежним доказом відсутні, оскільки відповідачем він не спростований жодними доказами. Крім того, відповідач здійснюючи погашення заборгованості визнала заборгованість за договором та погоджувалася із умовами договору. Оскільки на даний час відповідач належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, просить позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі. (а.с. 82-87)

В судове засідання представник позивача Гаренко Н.В. не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без представника банку, в якій зазначила, що позов підтримує в повному обсязі. (а.с. 34)

Представник відповідача Григор`єв Д.В. в судовому засіданні позов не визнав, підтримав наданий ним відзив на позов, пояснив, що з анкети заяви не вбачається, що відповідач отримала кредитні кошти і кредитну картку, кредитний ліміт не вказано, тому позивачем не доведено, що сторонами узгоджено всі істотні умови договору та укладено кредитний договір. Крім того, будь-які підписи відповідача на Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах з обслуговування кредитних карт відсутні. Нема доказів, що це ті самі Умови та Правила з якими ознайомилась відповідач при підписанні анкети-заяви. Надана виписка про отримання відповідачем карток не є доказом, оскільки не містить відомостей про те, що ці картки кредитні; фото відповідача з карткою теж не є належним доказом, оскільки не зрозуміло з якою карткою відповідач сфотографована, бо як стверджує відповідач їй надавалось декілька карток. Крім того виписка по рахунку не є беззаперечним доказом, оскільки не доведено факт укладання кредитного договору, крім того виписка не є первинним банківським документом, до того ж не підписана особою, яка відповідає за здійснення операцій і правильність їх оформлення, посадову особу, яка її склала неможливо ідентифікувати. Проценти можливо нараховувати до спливу строку дії картки, а цього строку немає, що ставить під сумнів взагалі можливість їх нарахування, тому просить у задоволенні позову відмовити за його недоведеністю.

Вислухавши представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити по наступним підставам.

Так, відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

На підтвердження факту укладення з відповідачем ОСОБА_1 кредитного договору та досягнення згоди щодо істотних умов цього договору, позивачем надано до суду завірену копію анкети-заяви відповідача про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 10.09.2014 року, з якої слідує, що відповідач погодилася з тим, що вказана заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею і банком договір про надання банківських послуг. Також підтвердила, що ознайомлена і згодна з Умовами і Правилами надання послуги накопичення «Копілка» і згодна на оформлення даної послуги. Відомостей про те, що відповідач бажає отримати від позивача кредит, його розмір та відомості про отримання кредитної картки, чи кредитних коштів вказана заява не містить. (а.с. 8)

На підтвердження досягнення згоди щодо істотних умов цього договору між сторонами позивачем також надано копію витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (який змінений з 01.01.2013 року на інший тарифний план), «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» без зазначень якою із цих видів карток користувалася відповідач (а.с. 9) та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, що підписаний головою Правління ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_4 (а.с. 10-24)

На підтвердження розміру заборгованості відповідача ОСОБА_1 позивачем надано розрахунок (а.с. 5) згідно з яким остання мала станом на 31.05.2015 року заборгованість за кредитом у розмірі 3095,12 грн. із них: 1923,95 заборгованість за кредитом та 59,41 грн. заборгованість за процентами, що в сумі не складає вказану позивачем в розрахунку загальну суму 3095,12 грн. Також надано розрахунок, згідно якого відповідачка станом на 25.11.2018 року має заборгованість у розмірі 13347,01 грн. із них: 790,98 грн. - тіло кредиту; 2237,98 грн. нараховані відсотки; 9206,29 грн. нарахована пеня; 1111,76 грн. - заборгованість по судовим штрафам.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За вимогами ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до вимог ч.ч. 1,2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Зазначена правова позиція міститься і в постанові Верховного суду України від 22 березня 2017 року (справа № 6-2320цс16).

Разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладання між сторонами у належній формі кредитного договору, оскільки у заяві від 10.09.2014 року зазначено, що відповідач погодилася на укладення договору надання банківських послуг та оформлення послуги накопичення «Копілка», відомостей про те, що відповідач погодилася на оформлення кредитних послуг банку анкета-заява не містить, а доказів того, що відповідач отримувала кредитну картку та кредитні кошти у розмірі 2000,00 грн. та користувалася ними, позивачем не надано.

До того ж, надані позивачем Умови та Правила отримання банківських послуг в Приватбанку не містять відомостей про дату їх прийняття та затвердження, а також підпису відповідача, тому позивачем не доведено, що під час підписання заяви-анкети про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку відповідач ОСОБА_1 була ознайомлена саме з цими Умовами та Правилами.

Крім того витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (який змінений з 01.01.2013 року на інший тарифний план), «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» без зазначень якою із цих видів карток користувалася відповідач ОСОБА_1 , та підпису на ньому відповідача не є належним та допустимим доказом по справі. (а.с. 9)

Також позивачем не доведено, що відповідач має заборгованість по поверненню кредитних коштів у розмірі, зазначеному у позовній заяві, що становить 13347,01 грн., оскільки сам по собі розрахунок заборгованості здійснений банком, не може бути єдиним та безумовним доказом розміру наявної заборгованості за кредитним договором (а.с. 5, 6-7), до того ж, позивачем на підтвердження розміру заборгованості відповідача перед банком надано два розрахунки, які носять суперечливий характер, є незрозумілими, оскільки розрахунок станом на 31.05.2015року (а.с.5) містить суму заборгованості, яка не відповідає сумі вказаних складових, а розрахунок станом на 25.11.2018 року (а.с. 6-7) містить складові, які є різними за назвами та за своїм розміром та назви цих складових у відповідних графах не співпадають з сумами та назвами складових заборгованості, вказаних в підсумковій частині розрахунків після таблиці, без наведення математичного обґрунтування, що унеможливлює визначення як складових цієї заборгованості так і його загального розміру.

До того ж, вказаний розрахунок не містить достатніх даних про особу, яка його здійснила, оскільки крім підпису цієї особи без зазначення її прізвища, інші ідентифікуючі дані відсутні.

Вказана позиція суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 08.05.2018 року у справі № 315/353/17.

Документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно норм ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. (ч.2 ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»)

Враховуючи вищезазначене, суд також не приймає у якості допустимих доказів виписку по основним картам: 9992 НОМЕР_1 за період з 31.01.2015 року по 25.11.2018р., 5168 ** НОМЕР_2 за період з 31.01.2015 по 25.11.2018 року (а.с. 46-49), та виписку по основним картам: 300626363 за період з 01.01.1999 року по 21.05.2019, 5168 НОМЕР_3 за період з 01.01.1999 по 21.05.2019 року (а.с. 89-94), оскільки виписка не є первинним документом та позивачем не надано доказів, що саме ці картки та рахунки є кредитним та їх було відкрито саме відповідно до укладеного між банком та відповідачем кредитного договору б/н від 10.09.2014 року і відповідач отримувала ці кредитні картки. Окрім того, дані виписки містять лише відомості про здійснення відповідачем фінансових операцій, встановити з наданих даних час утворення та розмір заборгованості по кредитним коштам та її складових, перевірити час встановлення кредитного ліміту та правильність нарахування заборгованості неможливо, крім того виписки не містять достатніх даних про особу, яка їх здійснила, оскільки крім підпису цієї особи, інші ідентифікуючі дані відсутні (прізвище, посада), факт укладення між сторонами у належній формі кредитного договору позивачем не доведено, тому дані виписки не можуть бути прийняті судом як допустимий доказ на підтвердження фактів, які підлягають доказуванню у даній справі.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.06.2018 року у справі № 733/608/16-ц.

Крім того, суд не приймає у якості допустимого доказу по справі довідку про отримання ОСОБА_1 за договором № б/н картки № НОМЕР_4 зі строком дії до 10/17 (а.с. 45, 95), оскільки довідка не містить відомостей про дату договору за яким видано вказану картку та не підтверджує факт отримання вказаної кредитної картки відповідачем та те, за яким договором отримано цю кредитну картку, до того ж, довідка складена одноособово представником банку і зазначені в ній відомості будь-якими іншими об`єктивними даними не підтверджуються, а факт укладення кредитного договору між сторонами позивачем не доведено.

Інших доказів на підтвердження своїх позовних вимог позивачем не надано.

Відповідно до ч.1,3 ст.12 ЦПК України, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Також в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: (п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява № 21037/05; п.53 Рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Смирнов проти України» від 15.10.2010 р., заява № 38683/06; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р., заява № 12167/04).

Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу, наданого позивачем окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем поза розумним сумнівом, не доведено факт укладення між сторонами кредитного договору, отримання відповідачкою від позивача кредитних коштів у зазначеному ним розмірі та наявність і розмір заборгованості по поверненню цих кредитних коштів, тому підстави для стягнення з відповідача заборгованості по кредиту у розмірі 13347,01 грн., про що просить позивач, відсутні, а у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю заявлених вимог.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1762 грн. 00 коп. слід покласти на позивача.

На підставі ст.ст. 525, 526, 554, 610, 611, 612, 615, 625, 651, 1050, 1054 ЦК України та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 133, 141, 263- 265, 268, 274-279 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Судові витрати у виді сплаченого судового збору віднести на рахунок позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Повний текст рішення складено 03.07.2019 року.

Головуючий - суддя: підпис А.А.Борцова