Справа № 161/3901/19
Провадження № 2/161/1647/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2019 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Черняка В.В.

за участю секретаря судового засідання Новаковської В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача Зуба І.С.,

представника відповідача Кондратюка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди внаслідок вчинення злочину.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18 грудня 2017 року сталася дорожня транспортна пригода за участю ОСОБА_3 , який керуючи транспортним засобом «Рено трафік», державний номер НОМЕР_1 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не зменшив швидкість, не зупинився та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_1 Внаслідок порушення відповідачем правил ПДР відбулося зіткнення в результаті якого позивач отримав тілесні ушкодження, та в подальшому - інвалідність ІІ групи. Крім того, йому завдано моральної шкоди у зв`язку з пережитим нервовим стресом під час наїзду транспортного засобу. Внаслідок даної ДТП він не може продовжувати нормальне життя у суспільстві. Відповідач відмовився добровільно відшкодувати йому моральну шкоду, що призвело до необхідності додаткових витрат часу для захисту своїх інтересів, а саме, для поїздок до лікарень, до адвоката та інше. Відповідно до страхового акту № 78788 від 04 грудня 2018 року страховою компанією ПРАТ «УПСК» йому виплачено страхове відшкодування: витрати на лікування потерпілого 66 036, 92 грн., відшкодування по інвалідності 57 600, 00 грн., моральна шкода 6 181, 77 грн. Позивач вважає, що внаслідок дій відповідача йому заподіяно моральну шкоду в розмірі 120 000 грн.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити. Позивач додатково пояснив, що особисто кошти від ОСОБА_3 не отримував. Йому не відомо через кого та в якій сумі надавались кошти на його лікування.

Відповідач у письмовому відзиві та в судовому засіданні позов не визнав з тих підстав, що дана ДТП, в результаті якої позивач отримав тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, сталась в темну пору доби, і він, керуючи автомобілем, не помітив позивача, оскільки на ньому не було світлоповертаючих елементів. Тому, тілесні ушкодження заподіяно не умисними діями, а внаслідок необережності. Одразу після ДТП він надав допомогу позивачу, в тому числі, й під час його перебування в лікарні: організовував проведення операцій в місті Києві, надав кошти на лікування та інші, пов`язані з цим витрати. Всього було передано позивачу особисто та його рідним (дружині ОСОБА_4 , батьку ОСОБА_5 ) 150 000 грн. Кошти передавались через братів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , знайомого ОСОБА_8 . Під час розгляду кримінальної справи по даному факту між ним та ОСОБА_1 були узгоджені всі грошові питання, про що ОСОБА_1 підтвердив в судовому засіданні, ніяких матеріальних чи моральних претензій не мав. На думку відповідача, страховою компанією повністю відшкодовано позивачу заподіяну моральну шкоду.

Щодо наданих при розгляді кримінальної справи показів про відсутність претензій матеріального та морального характеру позивач пояснив, що зробив це, пошкодувавши ОСОБА_3

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши представлені докази, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає. При цьому, враховано наступне.

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 вересня 2018 року у справі №161/5386/18 встановлено наступне.

Обвинувачений ОСОБА_3 18.12.2017 року, близько 22:00 год., керуючи технічно справним автомобілем марки «Рено Трафік» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Карпенка-Карого в напрямку вул. Дубнівської в м. Луцьку, був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою і відповідно не зреагував на її зміну, чим порушив п.2.3 (б) Правил дорожнього руху України, при виникненні небезпеки для руху, яку об`єктивно спроможний виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості, аж до зупинки транспортного засобу, чим порушив п.12.3 Правил дорожнього руху України, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід ОСОБА_1 , не зменшив швидкість, не зупинився та допустив наїзд на останнього, який перетинав проїзну частину дороги зліва на право відносно напрямку руху транспортного засобу.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно висновку експерта Волинського обласного бюро судово-медичних експертиз № 246 від 22.03.2018 року, отримав тілесні ушкодження: важка відкрита черепно-мозкова травма у вигляді переломів кісток склепіння (лобна кістка, верхня стінка орбіти, лобний синус) та основи черепа із забоєм головного мозку важкого ступеня в лобних долях справа та подальшим формуванням субдуральної гідроми зліва, травматичним субарахноідальним крововиливом, пневмоцефалією справа та гематосинуситом, посттравматичний парез окорухового нерва справа та гематосинуситом, посттравматичний парез грудної клітки у вигляді перелому 3-10 ребер справа (подвійного перелому 4-7 ребер справа), забоєм нижньої долі правої легені з гемо-пневмотораксом справа, пошкодженням перикарду та забоєм серця, закритий перелом правої долі ключиці, закрита травма живота у вигляді травматичного розриву правої долі печінки, правого купола діафрагми з внутрішньочеревною кровотечею, забій правої нирки, за очеревинна гематома справа, рана у лобній ділянці голови справа, пара орбітальна гематома навколо правого ока, множинні садна в ділянці обличчя, волосистої ділянки голови, обох кистей та обох колінних суглобів, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.

В прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, стало порушення обвинуваченим ОСОБА_3 вимог п.п.2.3 (б), 12.3 та 18.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 , своїми необережними діями, що виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, вчинив злочин, передбачений ст.286 ч.2 КК України.

При визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , судом враховано, в т.ч., те, що потерпілий будь-яких претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого не має та просив суд суворо не карати ОСОБА_3 .

Вказаний вирок набрав законної сили.

Частиною шостою статті 82 ЦПК України визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, як сам факт скоєння ОСОБА_3 ДТП, так і факт завдання шкоди здоров`ю позивачу внаслідок цієї пригоди, відсутність будь-яких претензій матеріального та морального характеру потерпілого ОСОБА_1 до ОСОБА_3 є встановлений вироком суду, який набрав законної сили, а отже додатковому доказуванню не підлягає. Крім того, ці обставини не оспорюються і сторонами.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом з тим, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. п. 4, 5 Постанови Пленуму верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю (ст. 26-1).

Згідно повідомлення ПрАТ «УПСК» № 199/18 від 17.01.2019 року на адвокатський запит, копії страхового акту № 78788 від 04.12.2018 року, копії платіжного доручення № 2282 від 04.12.2018 року, копії розрахунку страхового відшкодування від 16.11.2018 року ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 18.12.2017 року було здійснено на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 129 818, 77 грн., в т.ч., витрати на лікування потерпілого 66 036, 92 грн., відшкодування по інвалідності 57 600, 00 грн., моральна шкода 6 181, 77 грн.

Враховуючи факт відшкодування позивачу страховою компанією ПрАТ «УПСК» моральної шкоди, відсутність будь-яких претензій матеріального чи морального характеру ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , що підтверджено вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 вересня 2018 року у справі №161/5386/18, недоведеність позивачем заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру у заявленому розмірі, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог та відмову в задоволенні позову.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 2, 10, 12, 89, 102, 110, 141, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02.07.2019 року.

Суддя Черняк В.В.