Постанова

Іменем України

27 червня 2019 року

м. Київ

справа № 541/2460/16-ц

провадження № 61-7793св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення апеляційного суду Полтавської області від 07 листопада 2017 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до Миргородської районної державної адміністрації Полтавської області, Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області про визнання права на отримання земельної частки (паю) в порядку спадкування, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 15 березня 2019 року у складі колегії суддів: Чумак О. В., Дряниці Ю. В., Пилипчук Л. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Миргородська районна державна адміністрація Полтавської області, Великосорочинська сільська рада Миргородського району Полтавської області,

особа, яка не брала участі у справі, подавала апеляційну скаргу - ОСОБА_2 ,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Миргородської районної державної адміністрації Полтавської області, Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області про визнання права на отримання земельної частки (паю) в порядку спадкування.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області

від 06 квітня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право на спадщину за законом після смерті

ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що складається із права на отримання земельної частки (паю) на території Великосороченської сільської ради Миргородського району площею 4,80 умовних кадастрових гектарів, право на яку, згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) колишнього КСП ім. Гоголя на підставі сертифікату від 28 травня 1998 року.

ОСОБА_2 , яка не брала участі у справі, оскаржила рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 07 листопада 2017 року, з урахуванням ухвали від 21 листопада 2017 року про виправлення описки, рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області

від 06 квітня 2017 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог.

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з заявою про перегляд рішення апеляційного суду Полтавської області від 07 листопада 2017 року за нововиявленими обставинами.

В обґрунтування заяви вказував, що при розгляді справи за його позовом до ОСОБА_2 , Великосорочинської сільської ради Миргородського району про визнання недійсним заповіту ОСОБА_4 було встановлено, що 22 жовтня 2014 року щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 заведена спадкова справа за заявою ОСОБА_6 про прийняття спадщини за законом згідно судового рішення від 11 вересня 2014 року у справі про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Вказаним судовим рішенням було встановлено, що спадкоємці після смерті ОСОБА_5 - її діти ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які є третіми особами у справі, на спадкове майно не претендують та просили задовольнити позов

ОСОБА_6 . Тобто, з набранням законної сили вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 втратила право на прийняття спадщини, тому при розгляді цієї справи її права не були порушені, а вищезазначені обставини, які мають значення для правильного вирішення цієї справи, є нововиявленими.

Короткий зміст судових рішень апеляційного суду

Постановою апеляційного суду Полтавської області від 09 серпня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду Полтавської області від 07 листопада 2017 року відмовлено.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 15 березня 2019 року у задоволенні повторної заяви ОСОБА_1 про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду Полтавської області від 07 листопада 2017 року відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що наведені заявником підстави не є нововиявленими, так як не входять до переліку передбачених статтею 423 ЦПК України обставин та не впливають на мотиви суду щодо наявності підстав для задоволення позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2019 року до суду касаційної інстанції, ОСОБА_1 просить скасувати постанову Полтавського апеляційного суду

від 15 березня 2019 року та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що апеляційний суд безпідставно не врахував наведені у нововивлені обставини, які мають значення для правильного вирішення даної справи та є істотними для ухвалення обґрунтованого рішення, оскільки на їх підставі можна зробити висновок про наявність у ОСОБА_1 спадкових прав.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги до касаційного суду не направили.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій відповідно до частини третьої статті 406 ЦПК України розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Обґрунтовуючи заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, заявник посилався на те, що істотними обставинами перегляду судового рішення від 07 листопада 2017 року є втрата ОСОБА_2 права на прийняття спадщини після померлої матері ОСОБА_11 внаслідок визнання заповіту недійсним, тому її права при ухваленні рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 06 квітня 2017 року не були порушені.Спадкоємцем померлої ОСОБА_5 є ОСОБА_6 .

Апеляційний суд установив, що рішенням апеляційного суду Полтавської області від 07 листопада 2017 року, про перегляд якого подано заяву, скасовано рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 06 квітня 2017 року, яким за ОСОБА_1 визнано право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . Правовою підставою скасування рішення місцевого суду зазначено незалучення місцевим належних відповідачів, а саме після померлої ОСОБА_5 є інші спадкоємці, в тому числі ОСОБА_6 . Судом також було встановлено, що Миргородська райдержадміністрація та Великосорочинська сільська рада Миргородського району права позивача не порушили та не є належними відповідачами у цій справі.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

За змістом наведених правових норм необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України є те, що зазначені обставини є істотними та існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки учасників справи. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Перший критерій для віднесення обставин до категорій нововиявлених для суду становить істотність цих обставин для вирішення справи.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Другий критерій для віднесення обставин до категорії нововиявлених для суду становить доведеність того, що такі обставини не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 09 червня 2011 року у справі "Желтяков проти України" ("Zheltyakov v. Ukraine", заява № 4994/04, § 42-43)).

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення.

Тобто, нововиявленою може бути визнана лише та обставина, яка існувала в об`єктивній дійсності на момент ухвалення рішення, проте не була відома заявнику, а підставою перегляду є наявність обставини, що може істотно вплинути на вирішення справи. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи.

He вважаються нововиявленими обставинами нові докази, які виявлені після постановлення рішення суду, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах.

Процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами повинні відповідати вимогам статті 6 Конвенції, положенням законодавства України та мають бути збалансовані з ефективністю правового захисту і обов`язковістю остаточних рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

Із пунктів 27, 28 рішення Європейського Суду з прав людини від 18 листопада 2004 року у справі № 69529/01 "Правєдная проти Росії" (Pravednaya v. Russia) та пункту 46 рішення Європейського Суду з прав людини від 06 грудня 2005 року у справі № 19960/04 "Попов проти Молдови" (Popov v. Moldova) вбачається, що процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду справи.Судова колегія вважає за необхідне звернути увагу на те, що одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, новий розгляд справи, провадження у якій було закінчено остаточним рішенням, можливий у зв`язку з нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження лише у разі необхідності виправлення суттєвих помилок правосуддя, коли така процедура застосовується у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Принцип юридичної визначеності передбачає повагу до остаточності судових рішень та полягає у тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру. (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України»).

У зв`язку з наведеним, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, про відсутність підстав для перегляду рішення апеляційного суду за нововиявленими обставинами, оскільки обставини, на які посилається ОСОБА_1 , не є нововиявленими у розумінні статті 423 ЦПК України.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Полтавського апеляційного суду від 15 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

І. В. Литвиненко

І. М. Фаловська