Справа № 522/3944/19
Провадження № 2/522/4977/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

25 червня 2019 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси, у складі :

головуючого - судді Науменко А.В.

за участю секретаря - Полегенького В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору позики,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_3, ОСОБА_4 з позовом про визнання недійсним договору позики.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що, 10.03.2006 р. між, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 . 04.11.2014 р. Відповідачем було змінено прізвище та ім`я з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_5 », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серія НОМЕР_2 ).

У січні 2019 року в квартирі, де позивач зареєстрована та проживає разом зі своїм чоловіком відповідачем ОСОБА_3, позивачем було випадково знайдено пакет документів чоловіка, серед яких була копія розписки про отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_4 в борг грошових коштів в розмірі 115 000 (сто п`ятнадцять тисяч) доларів США від 21.06.2012 р. строком до 27.03.2017 р.).

У зв`язку з вказаним, позивач звернулася до ОСОБА_3 з вимогами надати пояснення з приводу зазначеного вище, на що ОСОБА_5 розповів, що дійсно декілька років назад останній, будучи представником турецької авіакомпанії «Onur air» уклав з ОСОБА_4 , як представником товариства з обмеженою відповідальністю «ОНУР-ЮА» договір позики, згідно умов якого отримав у нього суму коштів у розмірі 115 000,00 (сто п`ятнадцять тисяч) доларів США.

Враховуючи зазначене, позивач звернулася до ОСОБА_4 з листом від 26.02.2019 р. з проханням надати підтвердження або спростування вказаного факту позики та у разі підтвердження, - надати копію будь-якого наявного документу (договору, розписки, платіжних документів тощо), яким підтверджується факт отримання ОСОБА_3 у ОСОБА_4 , грошових коштів. Однак, станом на день звернення до суду з цією позовною заявою жодного документу (договору, розписки, платіжних документів тощо), яким би підтверджувався факт отримання ОСОБА_3 у ОСОБА_4 грошових коштів позивачу надано не було, лист позивача від 26.02.2019 р. відповідачем ОСОБА_4 проігноровано.

У зв`язку з зазначеним вище, враховуючи те, що позивачу не було відомо про факт укладення її чоловіком ОСОБА_3 будь-яких правочинів з ОСОБА_4 та позивач ані усної, ані письмової своєї згоди на укладання відповідачем ОСОБА_3 договору позики з відповідачем ОСОБА_4 - не надавала, тому позивач вимушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та визнання недійсним договору позики, укладеного між відповідачами.

Позивач в судове засідання не з`явився. 20 травня 2019 року подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила суд позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Вітів М.Б. в судове засідання не з`явилася. Подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнала з підстав зазначених у поданому до справи Відзиві на позовну заяву. Підтвердила наявність розписки та надала до справи її посвідчену копію, просила суд відмовити в задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився. Поштова кореспонденція направлялась на адресу відповідача, проте була повернута до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». Крім того, ухвалу суду про відкриття провадження у даній справі розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення.

Станом на 25.06.2019 року від відповідача письмового відзиву на позов до суду не надходило.

Заслухавши думку позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.03.2006 р. між, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 . 04.11.2014 р. Відповідачем було змінено прізвище та ім`я з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_5 », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серія НОМЕР_2 ).

21.06.2012 р. відповідач ОСОБА_3, будучи представником турецької авіакомпанії «Onur Air Tasimatiсilik A.S.», як представник товариства з обмеженою відповідальністю «ОНУР-ЮА» оформив ОСОБА_4 розписку, згідно умов якої отримав у останнього суму коштів у розмірі 115 000,00 (сто п`ятнадцять тисяч) доларів США на період з 27.03.2012 р. до 27.03.2017 р., які зобов`язався повернути у разі неможливості виконання з технічних причин, взятих на себе зобов`язань.

Факт, що відповідач являвся представником турецької авіакомпанії "Onur air" підтверджується наступними документами:

- Генеральною агентською угодою про продаж пасажирських перевезень № 002 від 12.11.2011, укладеною між авіакомпанією "Onur аir" та ТОВ «ОДСТУР» в особі ОСОБА_3 , згідно з якою ТОВ «ОДСТУР» зобов`язується забезпечити продаж авіаквитків авіакомпанії "Onur air" та її просування на ринку України, а також, що ТОВ «ОДСТУР» в особі Відповідача 1 має право представляти інтереси авіакомпанії "Onur air" на території України;

- довіреністю «Onur Air Tasimatiсilik A.S.» від 01.11.2011 р.;

- листом Комунального підприємства «Міжнародний аеропорт «Чернівці» від 19.05.2014 р. вих. № 01-09/252;

- листом Державної авіаційної служби України від 22.05.2014).

Дослідивши розписку, копія якої міститься в матеріалах справи, підписану відповідачем ОСОБА_3, від 21.06.2012, як представником авіакомпанії "Onur air", суд вбачає, що останній отримав від представника ТОВ «ОНУР-ЮА» ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 115 тисяч доларів США, за період роботи до 27.03.2017 року, які зобов`язався повернути в певний строк, якщо з злітна смуга аеропорту Чернівці не буде працювати і по технічним причинам, будуть припинені рейси Стамбул - Чернівці.

В подальшому, на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_3, дійсно здійснював дії щодо відкриття авіарейсу, між авіакомпанією "Onur air" в особі менеджера з керування польотами та ТОВ «ОНУР-ЮА» в особі відповідача ОСОБА_4 було підписано Генеральну агентську угоду з продажу пасажирських перевезень, копія якої додана до відзиву на позовну заяву.

Також, підтвердженням того, що відповідач ОСОБА_3, дійсно здійснював реальні дії щодо відкриття авіарейсу та того, що це були дійсно наміри авіакомпанії "Onur air", слугують переписка на рівні Міністерства транспорту, морських справ та зв`язку Республіки Туреччина і Державної авіаційної служби, листи Комунальне підприємство «Міжнародний аеропорт «Чернівці» імені Леоніда Каденюка ".

З відзиву вбачається, що з причин, які не залежали від волі відповідача ОСОБА_3, а саме, технічній невідповідності злітно-посадкової смуги аеропорту Комунальне підприємство «Міжнародний аеропорт «Чернівці» імені Леоніда Каденюка" для прийняття літаків з низько розташованими двигунами турецької авіакомпанії «Onur Air Tasimatiсilik A.S.» авіа рейсом «Стамбул-Чернівці-Стамбул» у зв`язку з відсутністю належного фінансування з бюджету Чернівецької міської ради, що являється засновником зазначеного аеропорту, для здійснення повного спектру необхідних ремонтних робіт покриття зазначеної злітної смуги та ремонту - останній не зміг організувати відкриття авіа рейсу «Стамбул-Чернівці-Стамбул».

До відзиву, в якості доказу, додано лист від 23 квітня 2019 року, згідно якого, з метою виконання взятих на себе зобов`язань за розпискою від 21.06.2012 р. та повернення відповідачу ОСОБА_4 отриманих 115 000 (сто п`ятнадцять тисяч) доларів США, відповідачем ОСОБА_3, було направлено останньому лист з проханням надати реквізити банківського рахунку для розрахунку та повернення отриманої суми по розписці від 21.06.2012 р..

Стаття 1046 ЦК України визначає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з положеннями статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання у власність в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Відповідно до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Виходячи зі змісту вказаної розписки, вона видана на підтвердження отримання грошей в порядку виконання відповідних представницьких функцій ( дій) по відкриттю авіарейсу, а не на підтвердження отримання грошей у власність, як позику. Тому, суд встановлює, що між сторонами розписки не виникали правовідносини позики, та за наслідком чого ці правовідносини не підлягають визнанню недійсними з зазначених позивачем підстав.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимога позивача щодо визнання недійсним договору позики 115 000 (сто п`ятнадцять тисяч) доларів США, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

Керуючись ч.3 ст. 65 СК України, ст.ст. 215, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76,77, 141, 259, 263, 264, 265, 268,272,273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору позики - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлений 05 липня 2019 року.

Суддя А.В. Науменко

25.06.19