ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3775/19 Справа № 183/5549/17 Суддя у 1-й інстанції - Сорока О. В. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2018 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2017 року позивач - ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 23 грудня 2010 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 5 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою 30,00 % за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

У порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 18 жовтня 2017 року виникла заборгованість у розмірі 18 661,61 грн, яка складається з: 1 059,08 грн - заборгованості за тілом кредиту, 9 580,20 грн - заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 6 657,49 грн - пені за користування кредитом, 500 грн - штрафу (фіксована частина), 864,84 грн - штрафу (процентна складова), яку позивач просить стягнути з відповідача на його користь.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2018 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за договором № б/н від 23 грудня 2010 року у загальному розмірі 1 359,08 грн, яка складається з: 1 059,08 грн - заборгованості за тілом кредиту, 300 грн - пені за користування кредитом.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати в оскаржуваній частині та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків та штрафів, вважає, що рішення суду першої інстанції в зазначеній частині прийнято без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Відповідач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим положеннями ст.360 ЦПК України, не скористалася.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», яка підписана сторонами, й умов та правил надання банківських послуг, які погоджені з відповідачем, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 23 грудня 2010 року, укладено кредитний договір, відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 5 000 гривень.

Згідно наданому позивачем розрахунку, за відповідачем рахується заборгованість за кредитним договором станом на 18 жовтня 2017 року, яка складається з: 1 059,08 грн - заборгованості за тілом кредиту, 9 580,20 грн - заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 6 657,49 грн - пені за користування кредитом, 500 грн - штрафу (фіксована частина), 864,84 грн. - штрафу (процентна складова)..

На підтвердження заявлених позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» надано анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», яка підписана сторонами; розрахунок заборгованості за кредитним договором; витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду»; витяг з умов та правил надання банківських послуг.

Встановивши вищезазначені обставини у справі та керуючись ст.ст. 207, 526, 627, 1048, 1050, 1054 ЦК України, з урахуванням правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, а в Анкеті-заяві позичальника відсутня домовленість щодо сплати відсотків та штрафів за невиконання договору, то вимоги банку в цій частині задоволенню не підлягають.

Аналогічні за своїм змістом правові позиції викладені у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року (справа № 578/132/16-ц, провадження № 61-3836св18).

Доводи апеляційної скарги АТ КБ "ПриватБанк" про належність форми кредитного договору та відсутність підпису відповідача в Умовах та правилах надання банківських послуг, при наявності її письмового свідчення про те, що вона ознайомлена у письмовому вигляді та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, а також, що заява разом із Умовами та Тарифами складають договір про надання банківських послуг, не є підставою вважати, що Умови укладені поза межами кредитного договору та є недопустимими доказами. Отже, є доведеним факт укладання між позивачем та відповідачем договору, який складається не лише з заяви позичальника, а й також з Умов та правил надання банківських послуг та тарифів не заслуговують на увагу та спростовуються наступним.

Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містить жодного посилання на Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, що затверджені наказом 06 березня 2010 року № СП-2010-255, а загальне зазначення у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть свідчити про той факт, що саме ці Умови та Правила надавались відповідачу, що саме ці Умови та Правила мала на увазі відповідач підписуючи анкету-заяву, оскільки не надано позивачем підписані нею Умови та Правила.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року №6-2320цс16, відповідно до якого суд не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту.

Разом з цим, рух коштів на картковому рахунку не може бути належним підтвердженням обізнаності відповідача з конкретними «Умовами та Правилами надання банківських послуг у ПриватБанку», «Правилами користування платіжною карткою», «Тарифами Банку», на які посилається позивач як на умови кредитного договору від 23 грудня 2010 року, факту згоди відповідача на них.

Відсутність підпису відповідача на Умовах та правилах надання споживчого кредиту фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем.

Посилання АТ КБ "ПриватБанк" в апеляційній скарзі на те, що заперечень щодо розрахунку заборгованості відповідач не надавала та розмір обчислюваної позивачем заборгованості не оспорювала, частково сплачувала заборгованість, користувалася кредитними коштами, у зв`язку із чим погоджувалася з умовами кредитування, є надуманими та не підлягають задоволенню, оскільки були предметом судового розгляду в суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують.

Таким чином, доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до скасування судового рішення в оскаржуваній частині, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26

листопада 2018 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова