Справа № 128/2571/18

РІШЕННЯ

Іменем України

09.07.2019 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої - судді Саєнко О.Б., при секретарі Бутіній Г.В.,

без участі сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці Вінницької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування, -

УСТАНОВИВ:

18.09.2018 позивач звернулась до Вінницького районного суду Вінницької області з із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування, з врахуванням уточнення позовних вимог ( а.с.81-83), який мотивовано нею тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилась спадщина на відповідне спадкове майно, у тому числі на : житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 1,5984 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , розташованої на території Побережненської сільської ради Вінницького району Вінницької області.

Вказує, що на випадок своєї смерті ОСОБА_3 залишила заповіт від 14.09.2009 , яким заповіла все своє майно своїм дітям її ОСОБА_1 та її брату - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначає, що спадщину після смерті матері вона прийняла, оскільки подала до нотаріуса відповідну заву про прийняття спадщини.

В свою чергу, державним нотаріусом Вінницької районної державної нотаріальної контори позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищезазначені житловий будинок та земельну ділянку, оскільки у матеріалах спадкової справи № 179/2014 зберігаються заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини за законом та заява ОСОБА_2 про прийняття спадщини за законом, подані встановлений законом строк. У зв`язку з цим нотаріус зазначає, що може видати ОСОБА_1 свідоцтва лише на 1/2 частку спадкового майна.

Крім цього, у спадкоємця відсутні документи, які посвідчують право власності ОСОБА_3 на житловий будинок.

Вважає, що підстав для видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину немає, оскільки : по-перше, заповіт, складений та підписаний ОСОБА_3 14 вересня 2009 року є дійсним, оскільки відсутні відомості про його скасування та рішення суду про його недійсність; по-друге, ОСОБА_1 прийняла спадщину належним чином; по-третє, заповітом охоплена вся спадкова маса, що залишилась після смерті спадкодавця; по-четверте, інший спадкоємець заповітом помер раніше спадкодавця, а тому єдиним спадкоємцем за заповітом усього спадкового майна є ОСОБА_1

Вказує, що на момент смерті ОСОБА_3 ОСОБА_2 був працездатним.

Просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями і спорудами , належний померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 та на земельну ділянку площею 1,5984 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Побережненської сільської ради Вінницького району Вінницької області, належної померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

У судове засідання учасники справи не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, при цьому, позивач та її представник позовні вимоги підтримують, просять задовольнити, відповідач позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності нез`явившихся осіб.

Вивчивши позов та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що спадкодавець - матір позивача - ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть (а.с.9)

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на відповідне спадкове майно, в тому числі на частку житлового будинку АДРЕСА_1 . Дане домоволодіння належить колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_3 . З погосподарських книг на вищезазначене домоволодіння убачається, що членами колгоспного двору станом на 1991-1995 роки (а.с.16) значилися ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 1,5984 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , розташованої на території Побережненської сільської ради Вінницького району Вінницької області, яка належала їй на праві власності на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку Серії НОМЕР_2 (а.с.29).

При житті ОСОБА_3 14.09.2009 року склала заповіт, згідно з яким на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалось, також все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона матиме право за законом, заповіла своїм дітям: ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (а.с.12).

Позивач ОСОБА_1 спадщину після смерті матері прийняла, оскільки звернулась до нотаріальної контори в 6-ти місячний строк з заявою про прийняття спадщини (а.с. 13,53).

Інший спадкоємець за заповітом ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до смерті спадкодавця ОСОБА_3 про що свідчить копія свідоцтва про смерть (а.с.10).

Після смерті ОСОБА_4 спадщину прийняла його рідна сестра позивач ОСОБА_1 , яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, про що свідчить довідка від 29.03.2018 № 220, видана виконавчим комітетом Побережненкької сільської ради Вінницького району. Інші спадкоємці після смерті ОСОБА_4 відсутні, про що свідчить витяг зі спадкового реєстру, з якого убачається, що спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не заводилась (а.с. 112).

Спадкоємець першої черги за законом ( син спадкодавця) - ОСОБА_2 відповідач у справі також прийняв спадщину після смерті матері, оскільки звернувся до нотаріальної контори в 6-ти місячний строк з заявою про прийняття спадщини (а.с.55 зі звороту).

Постановою Вінницької районної державної нотаріальної контори від 25.07.2017 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки у матеріалах спадкової справи № 179/2014 зберігаються заява ОСОБА_1 про прийняття спадщини за законом та заява ОСОБА_2 про прийняття спадщини за законом подані у встановлений законом строк, крім цього у спадкоємця відсутні документи, які посвідчують право власності ОСОБА_3 на житловий будинок під АДРЕСА_1 (а.с.11).

Застосовую норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного:

Відповідно до ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті..

Відповідно до вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.

Згідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради.

Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство.

Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК України 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору.

Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Тобто усі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_3 , як голова колгоспного двору АДРЕСА_1 та її син ОСОБА_4 , були родиною, оскільки за господарством рахується один житловий будинок, в якому вони проживали та вели спільне господарство, в них був спільний побут і спільний двір. Станом на 1991 рік даний будинок відносився до типу колгоспного двору, в якому проживали та були зареєстровані вона та її син і частка кожного члена в даному будинковолодінні складала по Ѕ.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Станом на 15 квітня 1991 року, інші члени колгоспного двору відсутні.

Судом установлено, що після смерті ОСОБА_3 та після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 , а саме- по Ѕ частці будинку за кожним.

Позивач ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею за заповітом після смерті ОСОБА_3 , оскільки інший спадкоємець за заповітом - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто ще до відкриття спадщини.

Також , позивач є єдиним спадкоємцем другої черги за законом після смерті ОСОБА_4 , яка спадщину прийняла належним чином, інші спадкоємці першої та другої черги, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 та особи, які мали право на обов`язкову частку в спадковому майні відсутні.

Відповідно до чч.1, 2 ст. 1223 ЦК право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу.

Статтями 1261-1265 ЦК визначають черги спадкоємців за законом.

Тобто з вищезазначеного слід зробити висновок, що відповідач ОСОБА_2 хоча і є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 , однак беручи до уваги наявність складеного заповіту спадкодавцем, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, в даному випадку є позивач ОСОБА_1 , оскільки інший спадкоємець за заповітом ОСОБА_5 помер.

Реалізувати своє право, як спадкоємця у позасудовим порядком, позивач не має об`єктивної можливості, оскільки у неї відсутні правовстановлюючі документи на спірний будинок, який відноситься до суспільної групи- колгоспний двір, крім цього у неї відсутній оригінал правовстановлюючого документу на спадкову земельну ділянку Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку Серії НОМЕР_2 ,

Тому, захист спадкового права позивача, підлягає захисту у судовому порядку , шляхом задоволення позову, який не суперечить вимогам та законним інтересам сторін, відповідає чинному законодавству України та не порушує прав та інтересів третіх осіб.

Також суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч.4,5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК, Суд-

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , з яких Ѕ частка - в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та Ѕ частка - в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , площею 1,5984 га, кадастровий номер: НОМЕР_1 , яка розташована на території Побережненської сільської ради Вінницького району Вінницької області в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти дні з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 09.07.2019.

Суддя: