Постанова

Іменем України

19 червня 2019 року

м. Київ

справа № 645/6898/15-ц

провадження № 61-20107св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_4 ,

третя особа - ОСОБА_5 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 10 листопада 2016 року у складі судді Шевченко Г. С. та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 17 січня 2017 року у складі колегії суддів: Кіпенка І. С., Шаповал Н. М., Хорошевського О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом, на обґрунтування якого зазначали, що вони та ОСОБА_4 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , яка складається з чотирьох кімнат розміром 11,6 кв. м, 11,1 кв. м, 18,5 кв. м, 12,7 кв. м, житлова площа квартири становить 53,9 кв. м, загальна - 81,6 кв. м.

Через неприязні відносини з відповідачем вони не можуть дійти згоди про її поділ.

Після проведення у справі судової будівельно-технічної експертизи позивачі уточнили позовні вимоги та просили:

- визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 відповідно до варіанту № ІІ висновку експерта;

- виділити в користування ОСОБА_2 кімнату площею 11,6 кв. м, що складає 540/2000 замість 1/4 частки; ОСОБА_1 - кімнату площею 18,5 кв. м, що становить 540/2000 замість 1/4 частки; ОСОБА_3 - кімнату площею 11,1 кв. м, що складає 232/1000 замість 1/4 частки квартири; ОСОБА_4 - кімнату площею 12,7 кв. м, що становить 228/1000 замість 1/4 частки; коридор, вбиральню, кухню, ванну залишити у спільному користуванні.

Зазначали, що такий порядок користування квартирою склався протягом тривалого часу та існує на теперішній час.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 10 листопада 2016 року позов задоволено.

Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 .

Визначено, що частка ОСОБА_1 у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 становить 540/2000 замість 1/4 частки.

Визначено, що частка ОСОБА_2 у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 становить 540/2000 замість 1/4 частки.

Визначено, що частка ОСОБА_3 у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 становить 232/1000 замість 1/4 частки квартири.

Визначено, що частка ОСОБА_4 у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 становить 228/1000 замість 1/4 частки, з виплатою йому грошової компенсації у розмірі 18 869,00 грн, яка згідно квитанції від 06 серпня 2016 року № 79 надійшла на депозитний рахунок суду, як забезпечення позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 для ОСОБА_4

Визначено наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1 :

- виділено у користування ОСОБА_2 кімнату «2» площею 11,6 кв. м;

- виділено у користування ОСОБА_1 кімнату «4» площею 18,5 кв. м;

- виділено у користування ОСОБА_3 кімнату «3» площею 11,1 кв. м;

- виділено у користування ОСОБА_4 кімнату «6» площею 12,7 кв. м;

- коридор «1» площею 9,9 кв. м, вбиральню «11» площею 1,1 кв. м, кухню «7» площею 8,3 кв. м, ванну «10» площею 2,6 кв. м залишено у спільному користуванні.

Зобов`язано ОСОБА_3 улаштувати перегородки для утворення коридору площею 4,2 кв. м для проходу в житлову кімнату «3» та ОСОБА_1 - дверний проріз у кімнату «4».

Суд першої інстанції виходив із того, що такий варіант визначення порядку користування спірною квартирою вирішує спір та враховує баланс інтересів кожного зі співвласників. Враховуючи, що при цьому частка ОСОБА_4 зменшилась, на його користь підлягає стягненню грошова компенсація.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 17 січня 2017 року рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 10 листопада 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції як таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків при вирішенні спору.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили

Надходження справи до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 501/5358/15-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суді від 16 травня 2019 року вищезазначену справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 53,9 кв. м, загальною - 81,6 кв. м, яка складається з чотирьох кімнат розміром 11,6 кв. м, 11,1 кв. м, 18,5 кв. м, 12,7 кв. м.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 29 січня 1999 року № 6157 вищезазначена квартира належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності, частки у ній не визначені.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса від 18 квітня 2016 року № 469/3895 експертом запропоновано два варіанти порядку користування квартирою АДРЕСА_1 з відступом від часток співвласників.

Звертаючись до суду з позовом, позивачі просили визначити порядок користування спірною квартирою відповідно до варіанту № ІІ висновку експерта від 18 квітня 2016 року.

Позиція Верховного Суду

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норм права

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричиняє припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15 за схожих обставин зроблено висновок, що стаття 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються поділу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Право припинення спільної часткової власності передбачає стаття 367 ЦК України у разі поділу спільного майна між співвласниками.

Проте, задовольняючи позов, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивачі, уточнивши позов, не заявляли вимог про припинення права спільної часткової власності і не просили змінити правовий режим майна, а просили визначити порядок користування спільною квартирою.

Тобто, спірні правовідносини стосуються не поділу чи виділу частки у спільній сумісній власності, а встановлення порядку користування квартирою між співвласниками.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, на зазначене уваги не звернув, не у повній мірі встановив характер правовідносин, що виникли між сторонами, не встановив правовий режим спірної квартири.

Перевіряючи в апеляційному порядку законність і обґрунтованість рішення місцевого суду, апеляційний суд також не звернув уваги на вищевикладене, допущені судом першої інстанції помилки не виправив.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити, оскаржені судові рішення скасувати з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 10 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 17 січня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. І. Крат

Судді:Н. О. Антоненко І. О. Дундар

В. І. Журавель
Є. В. Краснощоков