Головуючий суддя
в суді І інстанції Козіна С.М.
Єдиний унікальний № 374/184/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року Ржищівський міський суд Київської області у складі:

головуючої судді - Козіної С.М.,

за участі:

секретаря - Маламан Я.О.,

представника відповідачів - Хахіної Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ржищів Київської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Ржищівського міського суду перебуває справа за вказаним вище позовом. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував на те, що 30 липня 2008 року між АКБ соціального розвитку "Укрсоцбанк" (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" (далі - Банк) та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 031/696282-KR на купівлю автотранспортних засобів, згідно з яким ОСОБА_1 було надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 33 882 дол. США 00 центів, зі сплатою процентів в розмірі, в порядку та на умовах визначених договором. Відповідно до п. 1.1 ст. 1 договору надання кредиту здійснювалось зі сплатою процентної ставки в розмірі 12,55 процентів річних та комісій. Згідно із п. 1.2 договору кредиту, кредит надавався відповідачу для оплати придбаного автомобіля марки Toyota модель RAV 4, 2008 року випуску, червоного кольору, згідно з договором купівлі-продажу № 9586/07/08 від 21 липня 2008 року, укладеним з ПІІ "Тойота-Україна". Договором передбачено, в якості забезпечення виконання кредитних повноважень ОСОБА_1 , укладення договору поруки, укладеного між ОСОБА_2 позивачем та відповідачем, згідно умов якого ОСОБА_2 зобов`язався перед позивачем солідарно відповідати за виконання ОСОБА_1 умов щодо сплати кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії та можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках передбачених договором про надання кредиту № 031/696282-KR від 30 липня 2008 року.

Зобов`язання позивача, визначені у договорі про надання кредиту № 031/696282-KR на купівлю автотранспортних засобів від 30 липня 2008 року, а саме п. 2.1., були виконані належним чином та в повному обсязі, що підтверджується заявою на видачу готівки № ав/8110633 від 30 липня 2008 року, квитанцією № ав/8110628 від 30 липня 2008 року, квитанцією № ав/8110628 від 30 липня 2008 року, меморіальним ордером № ав/8118281 від 30 липня 2008 року. Станом на 17 листопада 2015 року загальний розмір заборгованості відповідача складає 83 852 доларів 26 центів США, що еквівалентно 1 945 961 грн 61 коп. з них: сума заборгованості за кредитом - 31 464,00 дол. США (730 185,83 грн); сума заборгованості за відсотками - 27 545,73 дол. США (639 254,34 грн); сума пені за несвоєчасне повернення кредиту- 15000,72 дол. США (348 122, 08 грн); сума пені за несвоєчасне повернення відсотків - 9 841,82 дол. США (228 399, 35 грн).

В порушення умов договору кредиту, відповідач ОСОБА_1 протягом тривалого часу не здійснює погашення щомісячних платежів та процентів за користування кредитом у встановлені терміни, що є підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх прав.

Позивач просив стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованість за договором кредиту № 031/696282-KR від 30 липня 2008 року, що станом на 17 листопада 2015 року становить: 31 464,00 дол. США-заборгованість а кредитом, 27 545,73 дол. США - заборгованість за відсотками; 15 000, 72 дол. США - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 9 841, 82 дол. США -пеня за несвоєчасне повернення відсотків, - на загальну суму 83 852 дол. США 26 центів, що еквівалентно 1 945 961 грн 61 коп. та стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача ПАТ "Укрсоцбанк" суму сплаченого судового збору в розмірі 29 189 грн 42 коп.

У судове засідання представник Банку, - адвокат Ружицький О.А. не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача за наявними у справі матеріалами, позовні вимоги підтримував у повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судове засідання не з`явились.

Представник відповідачів Хахіна Є.В. у судовому засіданні проти позову заперечувала. Вказувала, що долучений до позовної заяви розрахунок заборгованості за кредитним договором не може бути належним доказом, з огляду на наступне. Вказаний документ не містить інформації щодо розрахунку заборгованості, що утворилась по тілу кредиту та розрахунку відсотків з посиланням на конкретні періоди виникнення такої. Також не зазначено дати та розміри погашення кредиту та відсотків по кредиту відповідача, з посиланням на відповідні платіжні документи. Довідка також містить розрахунок заборгованості по відсоткам в доларах США, не вказавши еквіваленту такого розрахунку в гривнях, без зазначення курсу НБУ та дати такого курсу.

З приводу неправомірного обрахунку та вимоги про стягнення з відповідачів пені, обчисленої в доларах США, представник відповідачів зазначила, що у порядку ст. 192, ч. 1, 3 ст. 533 ЦК України пеня має обчислюватись та стягуватись за судовим рішенням лише у національній валюті України, - гривнях, однак у порушення вимог чинного законодавства, остання обчислена позивачем у доларах США.

Крім того, позовні вимоги банку в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, пені за несвоєчасне повернення кредиту, пені за несвоєчасне повернення відсотків за період з 15 листопада 2009 року, задоволенню не підлягають. Як вбачається із матеріалів справи, 15 жовтня 2009 року № 27-02/96-4267 на адресу відповідачів позивачем направлено вимогу про повернення всієї суми заборгованості в розмірі 34450 дол. США та 3493 грн 26 коп. Таким чином, позивач змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором з 29 липня 2015 року (п.1.1.1 договору) на 15 листопада 2009 року. Тобто, після направлення відповідачам письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості кредитний договір припинив свою дію, а позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 564/2199/15-ц.

З приводу правомірності нарахування позивачем пені за період з 2008 року по 2015 рік представник відповідачів зазначила, що аналіз норм статті 266 ЦК України, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі № 6-3006цс15. Таким чином, нараховуючи пеню за несвоєчасне повернення кредиту та за несвоєчасне повернення відсотків, позивач протиправно охоплює період з 2008 року по 2015 рік, за який підлягає до стягнення пені з відповідачів.

З приводу стягнення з відповідачів заборгованості в доларах США представник відповідачів зазначала, що відповідно до п.1.1. Кредитного договору, Кредитор надає Позичальнику 33 882, 00 дол. США, однак, в порушення вимог статті 533 ЦК України, не вказано еквівалент в гривнях). Згідно пункту 2.1 Договору купівлі-продажу автомобіля № 9586/07/08 від 21 липня 2008 року, ціна Товару становить 205 117, 00 грн. Пунктом 2.4.1 Договору визначено, що 10, 53% ціни товару, що становить 21 591, 00 грн. сплачується протягом трьох днів з дня підписання цього Договору. Відповідачем-1 виконано вимоги вказаного пункту. Відповідно до пункту 2.4.2, 89,47% ціни Товару, що становить 152 938, 33 грн. + 30 587, 67 грн. ПДВ сплачується протягом 15 днів з моменту повідомлення покупця про готовність товару. Вказана сума мала бути сплачена на користь покупця позивачем, як кредитором. Так, відповідно до квитанції Старокиївського відділення АКБ «Укрсоцбанк» № ав/8110634 банком прийнято від відповідача-1 суму у розмірі 153 824, 28 грн. з призначенням платежу «Придбання авто згідно Договору № 031/696282-KR від 30 липня 2008 року, для подальшого перерахування «ТОЙОТА-Україна». Враховуючи, що вказана сума є сумою кредиту, що надавався кредитором відповідачу-1, остання фактично і внесена самим кредитором. Звертала увагу суду, що сума в квитанції зазначена саме в гривнях, а не в доларах США, як визначено кредитним договором.

Відповідно до меморіального ордеру від 30 липня 2008 року № ав/8110634, вищезазначена сума, а саме: 153 824, 28 грн перерахована на користь «ТОЙОТА-Україна» ПП як доплата за автомобіль за договором купівлі-продажу автомобіля № 9586/07/08 від 21 липня 2008 року. Тобто Відповідач-1, кошти за кредитним договором фактично не отримував, а останні зараховано на рахунок кредитором та одразу перераховано на користь «ТОЙОТА-Україна».

Крім того, в квитанції № ав/8110634 від 30 липня 2008 року, меморіальному ордері № ав/8110634 від 30 липня 2008, рахунку-фактури № СФ-010809 від 29 липня 2008 року, суми вказані виключно в гривнях без жодних посилань на еквіваленти, а отже кошти за кредитним договором видавались саме в гривні.

Чинним законодавством України передбачено стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, у разі, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима.

Аналогічна правова позиція висловлена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.10.2017 у справі № 754/12040/15-ц.

Тому дії кредитора, вчинені ним після укладення кредитного договору, були спрямовані на надання Відповідачу-1 саме певної грошової суми у національній валюті України - гривні. За таких умов укладений сторонами кредитний договір в частині визначення валюти кредитування як долару США є таким, що вчинений для приховання укладення кредитного договору з надання кредиту саме в національній валюті України - гривні, що має розцінюватись як удаваний правочин, а отже і заборгованість має повертатись саме в гривнях без прив`язки до курсу валюти.

Крім того, представник відповідачів вказувала, що позичальник не є належним відповідачем у справі, згідно наступного. Кредитний договір № 031/696282-КЯ від 30 липня 2008 року укладено між позивачем та Відповідачем-1 з метою купівлі автомобіля. Згідно пункту 1.1. Договору застави № 031/696286-20 від 30 липня 2008 року, укладеного на виконання вимог пункту 3.3.2 Кредитного договору, між Позичальником та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», заставодавець передає у заставу заставодержателю у якості забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту на купівлю автотранспортних засобів № 031/696282-КЛ від 30 липня 2008 року, транспортний засіб марки Тойота, модель РАВ-4, 2008 року випуску. На виконання вимог пункту 3.3.3 кредитного договору, між позичальником, ЗАТ Фінансова група «Страхові традиції» та «Акціонерно-комерційних банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», як вигодонабувачем, 30 липня 2008 року укладено договір добровільного страхування автотранспортних засобів № 06/28317/10701/08 «Повне КАСКО». Відповідно до пункту 1.3 цього договору єдиним Вигодонабувачем за цим договором виступає «Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», тобто позивач. Статтею 581 ЦК України визначено, що якщо предмет застави не підлягає обов`язковому страхуванню, він може бути застрахований за згодою сторін на погоджену суму. У разі настання страхового випадку предметом застави стає право вимоги до страховика.

Тобто, у разі настання страхового випадку, у вигодонабувача - позивача, виникає право вимоги до страховика - ЗАТ ФГ «Страхові традиції». 09 лютого 2009 року автомобіль, що придбавався позичальником за кошти, отримані за кредитним договором, та був предметом застави за договором № 031/696286-ТО від 30 липня 2008 року, було викрадено невстановленими слідством особами, що підтверджується довідкою № 47/303 від 09 лютого 2009 року Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві.

На виконання вимог договору добровільного страхування автотранспортних засобів № 06/28317/10701/08 від 30 липня 2008 року, відповідач-1 09 лютого 2009 року повідомила про страховий випадок ЗАТ ФГ «Страхові традиції» та 10 лютого 2009 року надала всі необхідні документи по страховому випадку до ЗАТ ФГ «Страхові традиції», що підтверджується листом позичальника від 11 березня 2009 року за № 01.11.03.2009 та листом ЗАТ ФГ «Страхові традиції» за вих. № 2711/10 від 16 квітня 2009 року. Вказаний лист від 11 березня 2009 року за № 01.11.03.2009 отримано ЗАТ ФГ «Страхові традиції» за вхідним № 96/143 від 11 березня 2009 року. Отже, відповідач-1 виконав свій обов`язок щодо повідомлення про страховий випадок страхову компанію та надав необхідний пакет документів. Однак, про вказаний страховий випадок ЗАТ ФГ «Страхові традиції» вигодонабувача не повідомила, як зазначено в листі від 23 березня 2009 року №05-17/887 від Старокиївського відділення банку до Київської міської філії.

Проте, Відповідач-1 самостійно повідомив Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» про страховий випадок, що позивачем не спростовується та підтверджується листом позивача від 23 березня 2009 року за вих. № 05-17/887, крім того відповідачем-1 надано ОСОБА_4 всі довідки по кримінальній справі, що підтверджується розпискою відповідача-1 на Акті (аркуш кредитної справи № 84) та підписом ОСОБА_4 . Позивач надіслав лист від 24 березня 2009 року за вих. № 05-17/888 до ЗАТ ФГ «Страхові традиції» з вимогою надати інформацію про те, на якій стадії розгляду знаходиться справа по страховому випадку відповідача-1. ЗАТ ФГ «Страхові традиції» листом за вих. № 2711/10 від 16 квітня 2009 року повідомила позивача про те, що рішення про виплату страхового відшкодування буде прийнято після отримання всіх документів, що підтверджують настання, причини, обставини події, що має ознаки страхового випадку та встановлення розміру збитку в порядку та строки, передбачені договором страхування, звернувши увагу позивача на своє право встановлювати обставини страхового випадку. Вказаний лист надавався у відповідь на заяву позивача від 30 березня 2009 року за вих. № 1749/09, проте, заява в копіях матеріалів кредитної справи відсутня, а отже зміст та вимоги останньої встановити неможливо. Крім того, позивач листом від 28 вересня 2009 року за вих. № 05-17/1609 звернувся до ЗАТ ФГ «Страхові традиції» з проханням повідомити строк та суму виплати страхового відшкодування по страховому випадку, що відбувся 09 лютого 2009 року.

Крім того, вона вважає, що позивач, будуючи прохальну частину заяви вищезазначеним способом, був обізнаний про те, що рішення ЗАТ ФГ «Страхові традиції» про визнання випадку страховим та позитивного рішення (можливо навіть наявності страхового акту) ЗАТ ФГ «Страхові традиції» про виплату коштів за Договором страхування, адже Позивач не просить надати інформацію з приводу того, чи визнано подію страховим випадком і чи прийнято рішення про виплату страхового відшкодування. Відповідно до пункту 10.1.7 договору добровільного страхування автотранспортних засобів № 06/28317/10701/08 від 30 липня 2008 року, якщо вигодонабувачем є кредитор, то для отримання страхового відшкодування він зобов`язаний надати Страховику довідку про наявність/відсутність заборгованості Страхувальника за кредитним договором (угодою), а також лист вигодонабувача-кредитора із зазначенням реквізитів для сплати страхового відшкодування у разі наявності законних підстав для виплати йому страхового відшкодування.

Інформація, про те, чи виконувались позивачем (вигодонабувачем) пункт 10.1.7 договору страхування, матеріали кредитної справи не містять, а отже останнім не надавалась довідка про наявність/відсутність заборгованості страхувальника за кредитним договором. Також матеріали кредитної справи не містить жодних доказів з`ясування позивачем необхідних документів для їх подання до страхової компанії, за результатом розгляду яких, остання змогла б прийняти рішення про виплату страхового відшкодування. Додаткових документів у відповідача-1 ні позивачем, ні ЗАТ ФГ «Страхові традиції» не витребовувалось, матеріали кредитної справи вказані доводи не спростовують.

Крім того, пунктом 10.1.11 даного Договору, встановлено обов`язок подання Вигодонабувачем листа, в якому зазначене його рішення-погодження щодо виплати страхового відшкодування Страхувальнику, Вигодонабувачу чи іншій особі.

Отже, страхове відшкодування міг отримати лише вигодонабувач, рішення-погодження щодо виплати страхового відшкодування страхувальнику матеріали кредитної справи не містять.

Також зазначала, що надані позивачем виписки по особовому рахунку відповідача-1 жодним чином не можуть підтверджувати наявність чи відсутність отримання коштів по страховому випадку відповідачем-1, вказані кошти, за відсутності рішення-погодження, мав би отримати саме банк на свій відповідний рахунок. Отже, Відповідач-1 належним чином виконала свої обов`язки, визначені договором страхування, в свою чергу позивач як вигодонабувач, якому відповідно до статті 581 ЦК України належить право вимоги, можливо, не виконав покладені на нього договором страхування обов`язки та не здійснив заходів для зібрання необхідних документів для прийняття страховою компанією рішення про виплату страхового відшкодування. Вказані доводи матеріали кредитної справи не спростовують. Невиконання вигодонабувачем обов`язків, визначених договором страхування, спричинило негативні наслідки у вигляді неприйняття рішення страховою компанією про виплату страхового відшкодування. Такі негативні наслідки, не можуть бути пов`язані з діями чи бездіяльністю відповідача-1, а зазначені у договорі страхування обов`язки для вигодонабувача не можуть бути перекладені на відповідача-1. Хоча у відповідача-1 є сумніви щодо незадоволення вимоги страхового відшкодування у зв`язку з участю позивача в якості кредитора у справі про банкрутство страхової компанії, що підтверджується ухвалою Господарського суду м. Києва у справі № 50/446-6, де в резолютивній частині за № 51 кредитором зазначений ПАТ «Укрсоцбанк» і 21 травня 2012 року в цій же справі було затверджено реєстр вимог кредиторів на загальну суму 6 765 707,69 грн.

Крім того, зазначила про те, що відповідач-1 позбавлений можливості пред`явлення позову про отримання страхового відшкодування, оскільки останній неналежний позивач у даних правовідносинах, адже саме вигодонабувачу відповідно до договору страхування та відповідно до статті 581 ЦК України належить право такої вимоги.

Також вказувала, що аркуш 48 кредитної справи - анкета позичальника містить помітку олівцем про дві страхові компанії, з якими відповідач-1 мав можливість укласти договір страхування, але пізніше протокольним рішення № 119 від 28 липня визначено обов`язковість страхування заставного майна (придбаного автомобіля) на користь банку саме у "Страхових традиціях". Тобто, кредитор надав право позичальнику обирати лише серед двох страхових компаній, а отже банк мав тісні ділові стосунки з останніми та був впевнений у їх добросовісності, неупередженості та платоспроможності. Крім того, відповідно до пункту 2 витягу з протоколу № 188 засідання Управляючого комітету АКБ «Укрсоцбанк» від 30.05.2008, надано дозвіл філіям спрямовувати наступні комісійні винагороди у повному розмірі на компенсацію відсоткової ставки, а саме: агентську винагороду страхових компаній - 30% від суми платежу. А отже такий розмір винагороди для страхових компаній підтверджує доводи відповідача-1 про тісні ділові стосунки.

Відповідач-1 діяла добросовісно. Зобов`язання, передбачені договором кредиту ОСОБА_1 виконувались сумлінно до настання страхового випадку, про що свідчить довідка №10.1-186/96-21166 від 20 листопада 2015 року від ПАТ «Укрсоцбанк» де період сплати за кредитом з 20 серпня 2008 року до 26 січня 2009 року включно. 26 січня 2009 року було сплачено останній платіж за цим договором кредиту, з настанням страхового випадку (незаконне заволодіння ТЗ) виконання зобов`язань ОСОБА_1 за договором кредиту припинились саме у зв`язку з настанням страхового випадку та передачею страхового випадку на вирішення страхової компанії та позивача.

Також матеріали кредитної справи містять кредитний договір, укладений між відповідачем-1 та АКБ «Укрсоцбанк». Відповідно до довідки АКБ «Укрсоцбанк» № 35-21-15/209 від 11 липня 2008 року у ОСОБА_1 відсутня заборгованість по оплаті основного боргу та відсотків. Отже, умови та обов`язки, визначені кредитним договором, укладеним з АКБ «Укрсоцбанк» відповідач-1 виконувала належним чином.

З приводу законності позовних вимог позивача до поручителя - ОСОБА_2 зазначала наступне. Якщо кредитор змінює на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строк виконання основного зобов`язання, то передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк обчислюється від цієї дати. Враховуючи, що вимогу отримано поручителем 26 вересня 2009 року, з 27 жовтня 2009 року у ПАТ "Укрсоцбанк" було шість місяців для пред`явлення позову до поручителя, цей строк сплив ще 29 квітня 2010 року, а отже вимоги про стягнення заборгованості з відповідача - 2 не можуть бути задоволені.

Крім того, позивачем неналежно оформлені документи, що містяться у матеріалах кредитної справи, а саме: вони місять недоліки та не засвідчені належним чином, тому не можуть бути визнані належними доказами, а отже й не можуть бути враховані судом.

У судовому засідання представник відповідачів - адвокат Хахіна Є.В. заявила клопотання про застосування строків позовної давності. Вказувала на те, що позивач використав право достроково вимагати з позичальника повернення заборгованості за кредитним договором, надіславши 15 жовтня 2009 року претензію (вимогу) боржнику про дострокове негайне повернення всієї суми кредиту і пов`язаних з ним платежів (відсотків). Отже, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про негайне повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня після отримання такої вимоги. Банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором у серпні 2016 року. З жовтня 2009 року по серпень 2016 року сплило майже 7 років, що значно перевищує загальний строк позовної давності в три роки. Таку саму вимогу про дострокове повернення кредиту отримав і ОСОБА_2 Отже, кредитор змінив на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строк виконання основного зобов`язання, тому передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк (строк пред`явлення банком вимоги до поручителя) обчислюється з цієї дати. Тобто, вимогу отримано 26 жовтня 2009 року, з 27 жовтня 2009 року у ПАТ "Укрсоцбанк" було шість місяців для пред`явлення позову до поручителя, цей строк минув ще 29 квітня 2010 року. Враховуючи викладене вище, позовні вимоги ПАТ "Укрсоцбанк" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не підлягають до задоволення у зв`язку з закінченням загальної позовної давності.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.

30 липня 2008 року між АКБСР "Укрсоцбанк" та ОСОБА_1 укладено договір кредиту на купівлю автотранспортних засобів № 031/696282-KR, згідно умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 33 882 доларів США 00 центів під 12,55 % річних (а.с. 4-7 т. 1). 30 липня 2008 року між ПАТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_1 було укладено договір застави, згідно з яким заставодавець передає в заставу заставодержателю у якості забезпечення зобов`язань транспортний засіб марки Toyota модель RAV 4, 2008 року випуску, червоного кольору, загальна вартість якого становить 42 337,56 дол. США 56 центів.

30 липня 2008 року між банком і ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було укладено договір поруки, відповідно до якого ОСОБА_2 зобов`язався перед банком у повному обсязі солідарно відповідати за невиконання ОСОБА_2 усіх зобов`язань перед Банком, що виникли з договору про надання кредиту № 031/696282-KR від 30 липня 2008 року, укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі (а.с. 12-13).

Факт отримання позичальником зазначеної суми підтверджується заявою на видачу готівки № ав/8110633 від 30 липня 2008 року та меморіальним ордером № ав/8118281 від 30 липня 2008 року (а.с. 14).

Згідно квитанцій № ав/8110628 та № ав/8110634 від 30 липня 2008 року встановлено, що 30 липня 2008 року банком було перераховано кошти у розмірі 153 826 грн до "Тойота-Україна", призначення платежу: доплата та автомобіль Toyota модель RAV 4, по договору № 9586/07/08 від 21 липня 2008 року від ОСОБА_1 (а.с.14 т.1).

Згідно розрахунку вимог банку у зв`язку з неповерненням ОСОБА_1 кредитної заборгованості за кредитним договором № 031/696282-KR від 30 липня 2008 року встановлено, що ОСОБА_1 станом на 17 листопада 2015 року має заборгованість: 31 464,00 дол. США-заборгованість а кредитом, 27 545,73 дол. США - заборгованість за відсотками; 15 000, 72 дол. США - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 9 841, 82 дол. США -пеня за несвоєчасне повернення відсотків, - на загальну суму 83 852 дол. США 26 центів, що еквівалентно 1 945 961 грн 61 коп. (а.с.20, 21 т.1).

Згідно з копією постанови про порушення кримінальної справи та прийняття її до свого провадження від 10 лютого 2009 року встановлено, що 10 лютого 2009 року порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України по факту незаконного заволодіння автомобілем марки Toyota, н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 (а.с. 78 т. 1).

Згідно з копією довідки ПАТ "Укрсоцбанк" від 20 листопада 2015 року встановлено, що за період з 30 липня 2008 року по 20 листопада 2015 року було перераховано кошти у розмірі 2 418 дол. США. Останній платіж здійснено 26 січня 2009 року (а.с. 79 т. 1).

Згідно з копією договору страхування автотранспортних засобів від 30 липня 2008 року встановлено, що ОСОБА_1 та ЗАТ Фінансова група "Страхові традиції" уклали договір страхування автомобіля Toyota RAV-4, н.з. НОМЕР_1 (а.с. 80 т. 1).

Відповідно до копії листа ПАТ "Укрсоцбанк" № 27-02/96-4287 від 15 жовтня 2009 року встановлено, що ПАТ "Укрсоцбанк" на адресу ОСОБА_1 надіслав лист, яким повідомлено про заборгованість за кредитним договором, яка станом на 12 жовтня 2009 року становить 34450,98 дол. США. Вказаним листом повідомлено про негайне повернення заборгованості по кредиту та відсоткам, а у разі невиконання вимог, стягнення буде звернено на заставне майно (а.с.81 т.1).

Згідно з копією листа ПАТ "Укрсоцбанк" № 27-02/96-4266 від 15 жовтня 2009 року встановлено, що ПАТ "Укрсоцбанк" на адресу ОСОБА_2 надіслав лист, яким повідомлено про заборгованість за кредитним договором, яка станом на 12 жовтня 2009 року становить 34450,98 дол. США. Зобов`язання ним взяті відповідно до укладеного 30 липня 2008 року договору поруки № 031/696287-РО. Вказаним листом запропоновано ОСОБА_2 як поручителю. негайно сплатити заборгованість за кредитом та відсотки за фактичне використання кредиту. У разі несплати вищезазначеної суми стягнення буде звернено на предмет іпотеки (а.с.145 т.1).

З дослідженої у судовому засіданні копії кредитної справи ОСОБА_1 (договір кредиту № 031/966282-KR від 30 липня 2008 року) встановлено, що справа містить копію кредитного договору, копію договору поруки, копію договору застави. Крім того, згідно копії договору купівлі-продажу № 9586/07/08 від 21 липня 2008 року встановлено, що ОСОБА_1 уклала договір з ПП "Тойота-Україна" про придбання автомобіля Toyota RAV-4, 2008 року випуску. Ціна товару на дату укладання договору становить 205117 грн. Оплата здійснюється у порядку: 10,53 % товару, що становить 21591 грн та 89,47 % ціни товару , що становить 183526 грн. Однак, в кінці договору покупцем вказаний ОСОБА_2 , договір не містить підпису ОСОБА_2 . Крім того, матеріали кредитної справи містять оригінали квитанцій про здійснення валютно-обмінної операції, про перерахунок коштів з банку до "Тойота-Україна" за придбання автомобіля, копії квитанцій щодо передплати за авто тощо, анкету позичальника, заяву на отримання кредиту від 28 липня 2008 року, довідки про доходи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , інформацію щодо кредитної історії цих осіб.

Згідно довідки № 303 від 09 лютого 2009 року встановлено, що ОСОБА_1 дійсно зверталась до Дарницького РУГУ МВС України в м. Києві із заявою про незаконне заволодіння автомобілем Toyota RAV-4, н.з. НОМЕР_1 , подія мала місце 09 лютого 2009 року. 11 березня 2009 року ОСОБА_1 звернулась до ЗАО "ФГ"Страхові традиції" з листом та вимогами надати роз`яснення щодо повідомлення про викрадення власного автомобіля (повідомлення про страховий випадок) та вимогою повідомити ПАТ "Укрсоцбанк" про вказані події. Згідно з копією постанови про зупинення досудового слідства від 21 квітня 2009 року встановлено, що досудове слідство по кримінальній справі зупинено. Листи АКБ "Укрсоцбанк" підтверджують неодноразові звернення банку до ЗАТ "ФК "Страхові традиції" щодо отримання страхового відшкодування по страховому випадку, який відбувся 09 лютого 2009 року. Листом № 2211/10 від 16 квітня 2009 року ЗАТ "ФК "Страхові традиції" повідомило АКБ "Укрсоцбанк" про те, що рішення про виплату (відмову) страхового відшкодування буде прийнято страховою компанією після отримання свіх документів, що підтверджують настання, причини, обставини події, що має ознаки страхового випадку та встановлення розміру збитку в порядку та строк, передбачені договором страхування.

Крім того, матеріали кредитної справи містять документи, які не стосуються ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що між сторонами був укладений договір кредиту на купівлю транспортного засобу (ТЗ) № 031/696282-КЛ від 30 липня 2008 року, договір застави цього транспортного засобу №031/696286-20 від 30 липня 2008 року та договір добровільного страхування цього ж транспортного засобу № 06/28317/10701/08 від 30 липня 2008 року, в якому єдиним вигодонабувачем, при настанні страхового випадку, є ПАТ «Укрсоцбанк» (п.1.3. договору). Договір поруки № 031/696287-РО від 30 липня 2008 року був укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2

Відповідачем ОСОБА_1 було отримано лист - вимогу від ПАТ «Укрсоцбанк» за № 27-02/96-4267 від 15 жовтня 2009 року щодо повернення повної заборгованості по кредиту та відсоткам. Аналогічний лист отримав і відповідач ОСОБА_2 , який є поручителем за договором кредиту № 031/696282-КІІ від 30 липня 2008 року з такою ж вимогою про повернення повної суми кредиту та відсотків по ньому. Вказані листи отримані відповідачами 26 жовтня 2009 року.

Відповідно до договору кредиту на купівлю транспортного засобу № 031/696282-KR від 30 липня 2008 року ОСОБА_1 отримала від ПАТ «Укрсоцбанк» грошові кошти в сумі 33 882.00 доларів США зі сплатою 12,55 процентів річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості до 20 числа кожного місяця. Кінцевим терміном сплати кредиту був липень 2015 року.

ПАТ «Укрсоцбанк», надіславши відповідачам листи-вимоги про повернення заборгованості по кредитному договору, змінив строк виконання кредитного зобов`язання та зумовив перебіг позовної давності. Пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання його умов.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Ввідповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Сторони кредитного договору встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов`язань за щомісячним погашенням платежів.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до п.3.2.3.1. договору кредиту, кредитор має право вимагати повернення кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій у разі затримання позичальником сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць. П.3.3.8. позичальник зобов`язаний з дати одержання повідомлення кредитора повернути в повному обсязі кредит, нараховані проценти з можливою неустойкою.

Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Таким чином, пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює перебіг позовної давності.

Банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором у серпні 2016 року. З жовтня 2009 року по серпень 2016 року минуло близько 7 років, що значно перевищує загальну позовну давність в три роки.

Така ж правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року (справа № 6-2251цс16).

Щодо позовної вимоги про солідарне стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_2 , то договором поруки № 031/696287-РО від 30 липня 2008 року визначено кінцевий термін погашення всієї суми кредиту до 29 липня 2015 року. Як зазначалось вище, листом-вимогою від 15 жовтня 2009 року, який отримав і поручитель також, було змінено строк виконання основного зобов`язання по кредиту, а тому і обчислення строку позовної давності починається з наступного дня після отримання такої вимоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, згідно положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Така ж правова позиція роз`яснена і в постанові Верховного Суду України від 7 вересня 2016 року (справа № 6-691цс16).

Отже, починаючи з жовтня 2012 року строк позовної давності для звернення до суду ПАТ "Укрсоцбанк" із позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сплив. Представник позивача звернувся із позовом 16 серпня 2016 року, - після спливу позовної давності.

Окремо слід зазначити, що на вимогу суду представником позивача не було надано доказів чи іншої інформації щодо отримання страхового відшкодування відповідно до договору добровільного страхування автотранспортних засобів № 06/28317/10701/08 від 30 липня 2008 року внаслідок настання страхового випадку 09 лютого 2009 року, - викрадення автомобіля, вигодонабувачем за вказаним договором є ПАТ "Укрсоцбанк", а лише було повідомлено в усній формі що докази отримання страхового відшкодування у позивача відсутні.

Враховуючи викладене вище, та те, що представник відповідачів просила застосувати до позовних вимог банку позовну давність, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ "Укрсоцбанк" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволенню не підлягають у зв`язку зі спливом позовної давності.

Керуючись ст. 207, 253, 256, 259, 261, 267, 526, 629, 1054 ЦК України, та ст. ст. 2, 4, 12, 81, 82, 141, 223, 265, 273, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідно до пп. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 15.12.2017) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, тобто до Київського апеляційного суду через Ржищівський міський суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 29 березня 2019 року.

Суддя