Справа № 348/2314/16-ц
Провадження № 22-ц/4808/806/19
Головуючий у 1 інстанції Грещук Р. П.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Мелінишин Г.П., Ясеновенко Л.В.

секретаря Бойчук Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Надвірнянського районного суду, ухвалене суддею Грещуком Р.П. 1 квітня 2019 року в м. Надвірна, повний текст якого виготовлено 11 квітня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном. Позовні вимоги мотивувала тим, що у батьківській хаті в АДРЕСА_1 мала окрему кімнату, яку вирішила умеблювати. Протягом останніх років придбала за власні кошти меблеву стінку «Фаворит», диван та два крісла «Президент», також здійснила заміну чотирьох вікон. Крім того, їй на праві власності належить холодильник «Норд» та пральна машинка автомат «Ардо». Після смерті її брата - ОСОБА_6 її відносини з матір`ю - ОСОБА_1 , другим братом та двома сестрами погіршились, оскільки вони заявили, що усе вищеперераховане майно не її, а їх, заборонили їй ним користуватись та розпоряджатись. Більше того, заборонили їй навідуватись до родинного обійстя та забрали ключі від батьківської хати.

З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог позивач просила суд ухвалити рішення, яким зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкод у користуванні та розпорядженні належним їй на праві особистої власності майном, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: меблевою стінкою «Фаворит», диваном і двома м`якими розкладними кріслами «Президент», холодильником «Норд», пральною машиною-автоматом «Ардо», побутовою газовою чотирьохпальниковою плитою ПГ-4-1493; стягнути з ОСОБА_1 в її користь 3780 грн., витрачених на заміну чотирьох вікон у вказаному будинку.

Ухвалою Надвірнянського районного суду від 13.04.2019 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Рішенням Надвірнянського районного суду від 1 квітня 2019 року позов задоволено. Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкод у користуванні та розпорядженні належним ОСОБА_3 на праві особистої власності майном, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: меблевою стінкою «Фаворит», диваном і двома м`якими розкладними кріслами «Президент», холодильником «Норд», пральною машиною-автомат «Ардо», побутовою газовою чотирьохпальниковою плитою ПГ-4-1493. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 3780 грн., витрачених на заміну чотирьох вікон у будинку, що розташований в АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 .

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Вважає дане рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим за неповного з`ясування обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що будинок АДРЕСА_4 належить на праві власності по 1/2 частині ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Відповідач по справі проживає в даному будинку разом зі своїм сином ОСОБА_4 .

На його думку, суд помилково прийшов до висновку про стягнення з відповідача в користь позивача 3780 грн., витрачених на заміну чотирьох вікон в будинку, так як позов було заявлено про усунення перешкод у користуванні майном, а не про сплату компенсації за встановлені вікна. Крім того, наданий ОСОБА_3 товарний чек на придбання даних вікон не свідчить про те, що вони були встановлені саме у спірному будинку. Також судом не враховано, що в своїх поясненнях позивач не заперечувала, що заміну вікон вона робила з власної ініціативи.

З приводу чинення перешкод у користуванні меблями зазначає, що суду не було надано жодних доказів з даного факту. Своє рішення суд мотивує даними, які містяться в актах обстеження матеріально-побутових умов, однак дані акти не є належними доказами, не відповідають обставинам справи. Так, в актах зазначено, що ОСОБА_1 чинить перешкоди в користуванні майном та міститься перелік речей. При цьому такі акти складені зі слів позивача, депутат селищної ради в будинку не була, оскільки ОСОБА_1 їх не впустила.

Поза увагою суду залишено і те, що в акті від 12.09.2017 року вказується, що позивач зі своїм чоловіком проживала в одній із кімнат будинку протягом 17 років, хоча згідно свідоцтва про шлюб остання уклала шлюб з ОСОБА_7 28.08.2007 року.

Допитані в судовому засіданні свідки не повідомили суду конкретних фактів як, коли та яким чином відповідач чинить перешкоди в користуванні майном.

Крім того, не є належними доказами і товарні чеки. На підтвердження права власності на меблеву стінку «Фаворит» позивачем надано товарний чек, в якому вказано «стінка «Фараон» (яблуня)», також в ньому відсутній її підпис про отримання зазначеного товару. Накладна на купівлю дивану та двох крісел «Президент» №6 від 18.02.2008 року виписана на ім`я ОСОБА_8 , а позивач по справі з 28.08.2007 року носить прізвище ОСОБА_8 . Крім того, у даній накладній також відсутній підпис про отримання товару.

Що стосується пральної машини «Ардо» та газової плити, то вказає, що позивачем не надано жодних доказів на придбання нею даного майна.

На підставі наведеного просив рішення Надвірнянського районного суду від 1 квітня 2019 року скасувати та ухвалити нове, яким у позові відмовити в повному обсязі.

ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що суду було надано два акти обстеження матеріально-побутових умов відповідача, які наглядно вказують де відповідач проживає, стан будівлі до ремонту, який було здійснено позивачем та після нього, а також де знаходяться спірні матеріальні цінності. Крім того, уже другий рік разом з відповідачем проживають її шестеро правнуків, які знищують придбане позивачем майно. З огляду на наведене просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав з мотивів, наведених у ній.

Позивач та треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, повідомлялися про час та місце розгляду справи належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідач ОСОБА_1 з 15.09.1999 року зареєстрована у будинку АДРЕСА_4 (т. 1, а.с. 12).

Позивач ОСОБА_10 народилася у вищевказаному будинку та тривалий час проживала у ньому, користувалась окремою житловою кімнатою.

Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 28.08.2007 року ОСОБА_8 змінила прізвище на ОСОБА_8 (т. 1, а.с. 26).

Встановлено також, що протягом 2007-2012 років ОСОБА_10 було придбано меблеву стінку та диван з розкладними кріслами за ціною 2675,00 грн. та 2000,00 грн. відповідно, що підтверджується накладними від 25.09.2008 року та від 18.10.2008 року, товарним чеком від 18.10.2008 року (т. 1, а.с. 4-6), холодильник «NORD» за ціною 2300,00 грн. (копія товарного чеку від 20.10.2009 року) (т. 1, а.с. 28), чотири вікна ПВХ на суму 3780,00 грн. (копія товарного чеку від 19.03.2012 року) (т. 1, а.с. 27), плиту газову побутову чотирьохпальникову ПГ-4-1493, про що свідчить копія гарантійного талону від 27.07.2007 року (т. 1, а.с. 19).

Наведене підтверджується показами свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , допитаних в суді першої інстанції, та копіями платіжних документів, долучених до матеріалів справи.

Звертаючись до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, стягнення коштів, ОСОБА_3 посилалася на те, що після смерті її брата ОСОБА_6 у лютому 2015 року між нею та її родиною різко погіршилися стосунки, їй заборонили навідуватись до будинку АДРЕСА_4 та забрали ключі від нього, чим створили перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй на праві власності вищевказаним рухомим майном, яке знаходиться в даному будинку.

Відповідно до Акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, складеного депутатом Делятинської селищної ради Гадзіковської А.М., засвідченого селищним головою Якимець Л.О . 24.04.2017 року, ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_5 будинку з 14.01.1982 року після розлучення з чоловіком ОСОБА_14 Будинок знаходиться в задовільному стані після кап. ремонту у березні 2012 року. Будинок оббито пластиком, встановлено чотири євро вікна. У 2008 році придбано нову меблеву стінку «Фаворит», м`який куток «Президент», холодильник «NORD», пральну машину «ARDO», газову плиту «ЗЭГО». 1/2 будинку має три кімнати та кухню. Будинок газифікований, має водопровід, телефон. ОСОБА_1 користується субсидією (т. 1, а.с. 140-141).

Згідно копії Акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, складеного депутатом Делятинської селищної ради Гадзіковської А. М ., засвідченого селищним головою ОСОБА_13 . 12.05.2017 року, ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1 . В одній із кімнат, де проживала ОСОБА_3 з чоловіком протягом 17 років, на даний час проживають правнуки ОСОБА_1 , які користуються майном ОСОБА_3 (м`яким кутком «Президент», стінкою «Фаворит», холодильником «NORD», газовою плитою, пральною машиною). Диван знаходиться в непридатному для користування стані. ОСОБА_1 не дозволяє ОСОБА_3 забрати та користуватися своїм майном, а також не пускає до будинку (т. 1, а.с. 142-143).

Згідно копії Акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, складеного депутатом Делятинської селищної ради Гадзіковської А.М., підписаного також свідками ОСОБА_11 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , засвідченого секретарем виконкому ради ОСОБА_21 29.05.2017 року, а також Акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, складеного депутатом ОСОБА_20 , керуючим справами ОСОБА_22, ОСОБА_1 проживає в 1/2 частині будинку по АДРЕСА_2 , в користуванні має три кімнати та кухню. Її дочка ОСОБА_10 за власні кошти придбала меблеву стінку, холодильник, диван, крісла, газову плиту, пральну машину. На даний час з ОСОБА_1 проживають її шестеро правнуків. Свою дочку ОСОБА_10 мати до хати не пускає, поміняла замок на вхідних дверях. Майно, яке придбала ОСОБА_10 , забрати з будинку категорично забороняє, про що свідчать свідки, та зі слів ОСОБА_10 (т. 1, а.с. 175-176, т. 2, а.с. 14-15).

Як вбачається із вищевказаних актів, ОСОБА_3 проживає разом з чоловіком ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_7 (а.с. 140-143).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що факт придбання позивачем спірного майна, яке знаходиться у будинку АДРЕСА_4 підтверджено матеріалами справи, а відповідач по справі ОСОБА_1 створює їй перешкоди у користуванні даним майном. Відтак, позивач як власник майна, має право вимагати усунення перешкод у користуванні об`єктами свого права власності.

Однак, погодитися з такими висновками апеляційний суд не може з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

У ч. 1 ст. 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст. 317 ЦК України).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

За приписами ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В силу вимог ст.ст. 386, 387, 391 ЦК України власник майна має право звернутися до суду з вимогою про захист права власності як шляхом витребування майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, згідно ст. 387 ЦК України (віндикаційний позов), так і вимагаючи усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном згідно ст. 391 ЦК України (негаторний позов).

З аналізу наведених норм слідує, що негаторний позов пред`являється у випадках, коли власник має свою річ у володінні, але дії інших осіб перешкоджають йому вільно її використовувати або розпоряджатися нею.

Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення третьої особою перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження та користування належним йому майном.

Предмет негаторного позову становитиме вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом.

Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення.

Тобто, негаторний позов - це позов про захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння.

В той же час, віндикація - це позов неволодіючого власника про витребування майна від володіючого невласника.

Відтак, віндикаційний і негаторний позови є взаємовиключними.

Переглядаючи справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції невірно визначено юридичну природу спірних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувала сама позивач в суді першої інстанції, спірне рухоме майно знаходиться у житловому будинку, власниками якого є інші особи, а вона позбавлена права володіння ним ще з 2015 року.

З огляду на викладене, позивачем невірно обрано спосіб захисту права власності на таке майно щляхом пред`явлення позову про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном.

Крім того, слід зазначити, що посилання ОСОБА_3 на те, що 1/2 частина вказаного житлового будинку належить на праві власності ОСОБА_1 не заслуговують на увагу, оскільки згідно копії Довідки Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації від 28.08.2006 року, копії Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.03.2007 року та Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №78836220 від 25.01.2017 року, право власності на житловий будинок АДРЕСА_4 було зареєстровано по половині за ОСОБА_14 та ОСОБА_5 . Після смерті ОСОБА_14 1/2 частка даного будинку належить на підставі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_4 (т. 1, а.с. 57-58, 177).

Таким чином, вимога позивача про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 коштів, витрачених на заміну чотирьох вікон у будинку, також не підлягає до задоволення.

Зазначеного суд першої інстанції не врахував, а тому помилково прийшов до висновку про задоволення позову.

Відповідно до п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Надвірнянського районного суду від 1 квітня 2019 року скасувати, ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, стягнення коштів відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 5 липня 2019 року.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: Г.П. Мелінишин

Л.В. Ясеновенко