Постанова

іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 757/3794/17-ц

провадження № 61-14523св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Журавель В. І., Русинчука М. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Таскомбанк»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Таскомбанк» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 червня 2017 року у складі судді Гладун Х. А. та рішення апеляційного суду міста Києва від 17 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Желепи О. В., Іванченка М. М., Рубан С. М., та касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду міста Києва від 17 жовтня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду позовом, у якому, з урахуванням уточнень, просила стягнути в примусовому порядку на свою користь з Публічного акціонерного товариства «Таскомбанк» (далі по тексту - ПАТ «Таскомбанк») пеню за прострочення повернення відповідачем суми вкладу за договором банківського вкладу від 16 вересня 2016 року № ДВ-027/181072 за період з 19 грудня 2016 року по 28 лютого 2017 року, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у розмірі 42 1596,04 грн, а також у відшкодування моральної шкоди 50 000,00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що відповідачем, в порушення договору банківського вкладу від 16 вересня 2016 року № ДВ-027/181072 та норм чинного законодавства, протиправно утримувалися її кошти та нараховані проценти до 28 лютого 2017 року, хоча строк дії договору сплинув 18 грудня 2016 року.

Вказувала, що протиправними діями відповідача їй була заподіяна моральна шкода, яка полягала у неможливості реалізації морального обов`язку з облаштування надмогильної споруди померлому чоловікові, оскільки вона не отримувала доходів від депозитного вкладу, на які розраховувала. Безпідставне звинувачення її відповідачем у вчиненні шахрайських дій також викликало моральні страждання, стало сильним потрясінням. З урахуванням похилого віку, поганого стану здоров`я, складних сімейних обставин, пов`язаних із смертю чоловіка, оцінила розмір морального відшкодування у 50 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 01 червня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Таскомбанк» на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 3 % річних за період з 19 грудня 2016 року по 27 лютого 2017 року у розмірі 1 123,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції виходив із того, що ПАТ «Таскомбанк» у встановлений договором банківського вкладу строк кошти ОСОБА_1 не повернув, у зв`язку чим з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 3 % річних, відповідно до правил статті 625 ЦК України.

Також суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди, оскільки вказані позовні вимоги не були доведені позивачем належними та допустимими доказами.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду міста Києва від 17 жовтня 2017 року рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 червня 2017 року в частині позовних вимог про стягнення неустойки скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ПАТ «Таскомбанк» про стягнення пені задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Таскомбанк» на користь ОСОБА_1 пеню за період з 19 грудня 2016 року по 27 лютого 2017 року у розмірі 10 000,00 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд виходив із того, що оскільки вкладник за договором банківського вкладу (депозиту) є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем і несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені в розмірі 3 % вартості послуги за кожен день прострочення.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернулась з касаційною скаргою до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції в частині стягнення пені у розмірі 10 000,00 грн і відмови у відшкодуванні моральної шкоди, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на її користь пеню за кожен день прострочення у розмірі 421 596,04 грн та 50 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

У листопаді 2017 року ПАТ «Таскомбанк»звернулось з касаційною скаргою до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені за невиконання договору банківського вкладу відмовити, судові витрати стягнути з позивача.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 листопада 2017 року та від 27 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 і за касаційною скаргою ПАТ «Таскомбанк», відповідно, витребувано її матеріали з Печерського районного суду міста Києва.

Ухвалою цього ж суду касаційної інстанціївід 13 грудня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

На виконання вимог підпункту 4 першого розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства та інших законодавчих актів» 23 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційна скарга ОСОБА_1 аргументована тим, що апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для зменшення її розміру.

Рішення суду в частині відмови у стягненні моральної шкоди також є незаконним, оскільки в підтвердження позовних вимог в цій частині нею були надані всі необхідні докази, проте суд не дав їм належної правової оцінки.

В касаційній скарзі ПАТ «Таскомбанк»вважає помилковим висновок про покладення на відповідача обов?язку по сплаті пені, оскільки кошти позивача на поточному рахунку були заблоковані на законних підствах.

Аналіз доводів касаційних скарг свідчить, що судові рішення оскаржуються в частині вирішення вимог про компенсацію моральної шкоди та стягнення пені. В іншій частині рішення судів попередніх інстанцій не оскаржуються, а тому й не переглядаються судом в силу ст. 400 ЦПК України

Відзив/заперечення на касаційні скарги не надходили

Позиція Верховного Суду

Касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що 16 вересня 2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Таскомбанк» було укладено договір № ДВ-027/181072 банківського вкладу для фізичних осіб «Стабільний» на строк до 18 грудня 2016 року, згідно з яким позивач передала відповідачу грошову суму у розмірі 187 957,77 грн, а останній зобов`язався повернути цю суму, сплативши позивачу відсотки у розмірі 19% річних.

28 грудня 2016 року, 29 грудня 2016 року, 16 січня 2017 року, 17 січня 2017 року позивач та її представник зверталися до відповідача з вимогами про повернення суми вкладу та нарахованих процентів, проте відповідач відмовив у видачі суми вкладу та процентів, мотивувавши блокуванням рахунку проведенням перевірки природи походження грошових коштів на підставі п. 47 розділу V Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 26 травня 2015 року № 417.

Щодо стягнення пені

Відповідно до статті 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що уразі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Оскільки відповідно до статей 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг, а клієнтом банку є будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що відмова відповідача виконати розпорядження позивача (вкладника) з видачі належних йому за договором банківського вкладу сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені в розмірі 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі.

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, особливості предмета спору, ціни позову (стаття 11 ЦПК України).

Частиною третьою статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Такого висновку дійшли Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 4 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15, і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц.

Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що оскільки розмір пені за прострочення у два з половиною місяці значно перевищує розмір збитків (інфляційні втрати, упущена вигода у вигляді відсотків за вкладом тощо), які зазнала позивач через затримку повернення їй вкладу та відсотків, він підлягає зменшенню до 10 000,00 грн.

Доводи позивача про те, що суд може зменшувати розмір пені лише за умови подання відповідачем заяви про це, колегія суддів відхиляє, оскільки стаття 551 ЦК України не пов`язує таке право суду із зазначеною умовою.

Арґументи відповідача про законність дій банку щодо затримки видачі вкладу позивачці та про відсутність у зв`язку з цим підстав для стягнення з нього пені є необґрунтованими, оскільки, як правильно зазначив апеляційний суд, у відповідача не було встановлених Положенням про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 26 травня 2015 року, підстав не видавати вклад, так як передбачені цим Положенням заходи з верифікації особи клієнта або його представника повинні відбуватись на стадії до укладення договору банківського вкладу, а не після закінчення його дії, що мало місце в цьому випадку.

Щодо відшкодування моральної шкоди

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц, відшкодування моральної шкоди у разі порушення зобов`язання (стаття 611 ЦК України) може здійснюватися виключно у випадках, що прямо передбачені законом, а також якщо умови про відшкодування передбачені укладеним договором. Відповідно до положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законом.

Позивач пов'язувала вимоги про компенсацію моральної шкоди із порушенням відповідачем зобов'язань щодо своєчасного повернення вкладу.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди, виходили з недоведеності факту заподіяння позивачу такої шкоди, однак у цьому випадку, враховуючи наведений висновок Великої Палати Верховного Суду, підставою для відмови є те, що така відповідальність не передбачена законом та умовами згаданого договору банківського вкладу. У зв`язку з цим оскаржувані судові рішення в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог про компенсації моральної шкоди належить змінити.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною третьою статті 410 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 409, частини 1 статті 412 цього Кодексу суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги може змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд з підстав неправильного застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права.

Оскільки суди першої і апеляційної інстанцій при вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди виходили з недоведеності цих вимог, а не з їх безпідставності (відсутності такого права за законом чи договором), оскаржувані судові рішення в цій частині щодо мотивів відмови належить змінити.

Рішення апеляційного суду в частині вирішення вимог про стягнення пені постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його в означеній частині належить залишити без змін.

Частиною третьою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанцій у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 грудня 2017 року було зупинене виконання оскаржуваних рішень до закінчення касаційного провадження. Оскільки касаційне провадження у справі закінчено, виконання вказаного судового рішення необхідно поновити.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Таскомбанк» залишити без задоволення.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 червня 2017 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 17 жовтня 2017 року в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди змінити, виклавши мотиви відмови в редакції цієї постанови касаційного суду.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 17 жовтня 2017 року в частині стягнення пені залишити без змін.

Поновити виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 червня 2017 року та рішення апеляційного суду міста Києва від 17 жовтня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

В. І. Журавель

М. М. Русинчук