справа № 2-1538/2010
провадження №4-с/489/26/19
УХВАЛА

Іменем України

02 липня 2019 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретаря судового засідання Коденко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва скаргу Акціонерного товариства «Мегабанк» (далі АТ «Мегабанк») на рішення головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м.Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Буділовської Олени Олександрівни (далі державний виконавець) про закриття виконавчого провадження

встановив:

АТ «Мегабанк» в особі представника за довіреністю Скрипніченко Н.М., звернулося до суду із скаргою в якій просило скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 47152017 від 15.04.2019, винесену державним виконавцем та зобов`язати останнього провести виконавчі дії щодо виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Мегабанк» боргу в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Скарга мотивована тим, що на примусовому виконанні державного виконавця перебувало виконавче провадження № 47152017, відкрите на підставі виконавчого листа № 2-1538, виданого 10.06.2010 Ленінським районним судом міста Миколаєва про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 318816,31 грн.; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на житловий будинок АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 шляхом продажу житлового будинку ПАТ «Мегабанк» з укладенням від імені ПАТ «Мегабанк» договору купівлі продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем.

Виконавче провадження відкрито постановою державного виконавця від 09.04.2015. В своїй заяві представник ПАТ «Мегабанк», правонаступником якого є АТ «Мегабанк», просив виконати виконавчий лист лише в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в сумі 318816, 31 грн.

15.04.2019 державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №47152017 на підставі пункту 15 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», яку Банк отримав 24.04.2019.

На думку скаржника, оскаржувана постанова винесена державним виконавцем з порушенням чинного законодавства та підлягає скасування, оскільки відповідно до пункту 15 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню, якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача заставодержателя, а також, якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку» за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки.

Вимоги вказаної норми не дають підстав для закінчення виконавчого провадження, оскільки стягувач просив відкрити виконавче провадження лише в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , як солідарного боржника, в зв`язку із тим що інша частина виконавчого документа - звернення стягнення на предмет іпотеки не передбачала застосування заходів примусового виконання рішення. У даному випадку, після отримання інформації від стягувача про зменшення суми боргу в зв`язку з реалізацією предмета іпотека, державний виконавець повинен був зменшити суму боргу, яка підлягає примусовому стягненню з боржника.

Безпідставне винесення постанови про закінчення виконавчого провадження свідчить про те, що державний виконавець діяв не в спосіб, передбачений законом та на власний розсуд прийняв рішення не виконувати рішення суду.

У судове засідання державний виконавець та сторони виконавчого провадження не з`явилися, про дату, час та місце розгляду скарги повідомленні належним чином, що не перешкоджає розгляду скарги за їх відсутності.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частин 5, 9 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Суд, дослідивши матеріали скарги та наявні в справі докази, дійшов наступного.

На виконанні державного виконавця перебувало виконавче провадження № 47152017, відкрите на підставі виконавчого листа № 2-1538, виданого 10.06.2010 Ленінським районним судом міста Миколаєва про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 318816, 31 грн.; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на житловий будинок АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 шляхом продажу житлового будинку ПАТ «Мегабанк» з укладенням від імені ПАТ «Мегабанк» договору купівлі продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем.

Звертаючись до Заводського відділу державної виконавчої служби м.Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області представник ПАТ «Мегабанк», правонаступником якого є АТ «Мегабанк», у своїй заяві просив відкрити виконавче провадження з виконання виконавчого листа лише в частині стягнення з ОСОБА_1 , як солідарного боржника, заборгованості за кредитним договором в сумі 318816,31 грн. Виконавчий лист в частині щодо звернення стягнення на нерухоме майно ОСОБА_2 просив залишити без виконання.

Виконавче провадження було відкрито постановою державного виконавця від 09.04.2015.

15.04.2019 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №47152017 на підставі пункту 15 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», яку АТ «Мегабанк» отримано 24.04.2019.

Як вказує заявник, рішення до теперішнього часу не виконано та на користь Банку не стягнуто суми боргу за кредитним договором.

Із наданої на запит представника АТ «Мегабанк» відповіді Заводського відділу державної виконавчої служби м.Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 15.04.2019 № 16107/14.23-36/9 вбачається, що за повідомленням стягувача від 19.04.2018 Банком реалізовано житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 за 92000,00 грн., що належав ОСОБА_2 та на який згідно виконавчого документу необхідно звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості, у зв`язку із чим 15.04.2019 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 15 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод .

Відповідно до частини 1 статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», як зазначено у частини першій статті 5 Закону України «Про виконавче провадження».

За змістом частин першої, третьої, п`ятої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За положеннями пункту 15 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у раз, якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку» за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки.

Як вбачається із виконавчого листа та встановлено судом, стягувач звернувся до державного виконавця із заявою про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , як солідарного боржника, оскільки коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки, не достатньо для погашення заборгованості, стягнутої рішенням суду.

Між тим, державний виконавець відкривши виконавче провадження в подальшому закрив провадження з підстав того, що заставне майно було реалізовано АТ «Мегабанк».

За таких обставин, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість скарги та її задоволенню, оскільки державним виконавцем в порушення Закону України «Про виконавче провадження» не вжито заходів з виконання рішення в частині стягнення заборгованості із солідарного боржника, про що просив стягувач, так як отриманих останнім коштів від реалізації предмета іпотеки недостатньо для повного виконання рішення, обов`язковість виконання якого гарантована законом.

Керуючись статтями 447, 450, 451 ЦПК України, суд

ухвалив:

Задовільнити скаргу Акціонерного товариства «Мегабанк» на рішення державного виконавця.

Скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 47152017 від 15.04.2019, винесену головним державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби м.Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Буділовською О.О.

Зобов`язати головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м.Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Буділовську О.О. провести виконавчі дії щодо виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Мегабанк» боргу в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду на протязі п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст рішення складено 02.07.2019.

Суддя І.В.Коваленко