Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 201/13289/16-ц

провадження № 61-6193св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - відділ реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 березня 2019 року в складі судді Ткаченко І. Ю.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст вимог заяви про забезпечення позову

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - відділ реєстрації майнових прав у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на 1/2 частини майна та скасування державної реєстрації права власності.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня

2018 року позов задоволено частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 20 липня 2005 року по червень 2011 року та з червня 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1, що складається із: 1 - коридор, 2 - ванна, 3 - туалет, 4 - кухня, 5 - житлова, І, ІІ - лоджії.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль марки «Ford», модель «Fiesta 1.1», 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрованого 02 березня 2013 року.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельну ділянку № НОМЕР_2 у садівничому товаристві «Виноградарь» для індивідуального садівництва (кадастровий номер НОМЕР_3 ), площею 0,0509 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на квартиру

АДРЕСА_1, проведену на підставі договору купівлі-продажу від 22 серпня 2005 року ВСІ № 550292, реєстровий № 5540, посвідченого Дніпропетровським міським нотаріальним округом Бондар І. М.

Скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2

(РНОКПП: НОМЕР_4 ) транспортного засобу марки «Ford», модель «Fiesta 1.1», 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2

(РНОКПП: НОМЕР_4 ) на земельну ділянку № НОМЕР_2 у садівничому товаристві «Виноградарь» для індивідуального садівництва (кадастровий номер НОМЕР_3 ), площею 0,0509 га, за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом укладення договору купівлі-продажу від 04 вересня 2015 року, НАР 124849, реєстровий номер 1669, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шевченко В. В.

У порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнано за

ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини наступного майна:

квартири АДРЕСА_2, що складається із:

1 - коридор, 2 - ванна, 3 - туалет, 4 - кухня, 5 - житлова, І, ІІ - лоджії;

автомобіля марки «Ford», модель «Fiesta 1.1», 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрованого 02 березня 2013 року;

земельної ділянки № НОМЕР_2 , розташованої у садівничому товаристві «Виноградарь» для індивідуального садівництва (кадастровий номер НОМЕР_3 ), площею 0,0509 га, за адресою: АДРЕСА_2 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із указаним рішенням, ОСОБА_2 звернулася із апеляційною скаргою до апеляційного суду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 15 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2018 року залишено без руху та надано десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме: сплати судового збору та надання копій скарги та доданих матеріалів у відповідності до кількості учасників справи.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 березня 2019 року вказану апеляційну скаргу визнано неподаною та повернуто заявнику.

Повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанцій виходив із того, що заявником у встановлений судом строк вимоги суду не виконані, у зв`язку із чим були застосовані положення статті 185 ЦПК України.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У березні 2019 рокупредставник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу апеляційного суду та передати справу до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття провадження.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що копію ухвали апеляційного суду

від 15 лютого 2019 року про залишення її апеляційної скарги без руху вона отримала лише 14 березня 2019 року, проте в оскаржуваній ухвалі суду

від 11 березня 2019 року судом помилково зазначено, що ухвалу від 15 лютого 2019 року заявником отримано 21 лютого 2019 року, оскільки 21 лютого

2019 року заявником було отримано іншу ухвалу апеляційного суду, зокрема ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 04 лютого 2019 року, яка була направлена судом на адресу ОСОБА_2 11 лютого 2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Заявник вважала, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що заявником у встановлений строк не виконано вимоги суду, у зв`язку із чим протиправно визнав неподаною скаргу та повернув її заявникові. Передчасне повернення скарги, унеможливило заявника усунути недоліки апеляційної скарги в частині сплати судового збору та наданні копій скарги та доданих до неї письмових матеріалів відповідно до кількості учасників справи. Оскаржувана ухвала не відповідає засадам законності і обґрунтованості, постановлена з порушенням норм процесуального права та є помилковою.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У травні 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому зазначив, що судове рішення є законним і обґрунтованим.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Визнаючи неподаною та повертаючи ОСОБА_2 апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції виходив із того, що заявник у наданий йому строк не усунув недоліки апеляційної скарги, а саме: не сплатив судовий збір за подання апеляційної скарги та не надав копії скарги та додані письмові матеріали відповідно до кількості учасників справи.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна виходячи з наступного.

Положення статті 185 ЦПК України щодо повернення заяви (апеляційної скарги) застосовуються в тому випадку, коли особа в установлений строк не виконає вимоги ухвали про усунення недоліків.

За змістом наведених норм закону, повернення заяви (апеляційної скарги) з тих підстав, що особа не виконала вимоги ухвали про усунення недоліків, можливо лише в тому випадку, коли особа отримала відповідну ухвалу суду, але ухилилась від виконання вимог, вказаних в ухвалі.

Судом установлено, що ОСОБА_2 копію ухвали Дніпровського апеляційного суду від 15 лютого 2019 року, яка була направлена апеляційним судом на її адресу 19 лютого 2019 року (код поштового ідентифікатору № 781), отримала 14 березня 2019 року, що підтверджується довідкою публічного акціонерного товариства «Укрпошта».

Разом з тим, з матеріалів справи убачається, що відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, на яке посилається апеляційний суд в оскаржуваній ухвалі, ОСОБА_2 21 лютого 2019 року було отримано лист, надісланий їй Дніпровським апеляційним судом 11 лютого

2019 року, код поштового ідентифікатору № 232.

Отже, оскільки ОСОБА_2 копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху отримала 14 березня 2019 року, то десятиденний строк для усунення недоліків зазначених в такій ухвалі припадав на 25 березня 2019 року.

Апеляційний суд, повертаючи 11 березня 2019 року апеляційну скаргу помилково вважав, що ОСОБА_2 21 лютого 2019 року отримала ухвалу від 15 лютого

2019 року і саме від цієї дати почав відраховувати десятиденний строк для усунення недоліків апеляційної скарги, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про те, що заявник не виконав вимоги ухвали суду.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом.

Відповідно до статті 129 Конституції України однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень. Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів

№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити, а справу - передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Керуючись статтями 400, 406, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , задовольнити.

Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 березня 2019 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

В. М. Коротун

В. П. Курило