Постанова

Іменем України

04 липня 2019 року

м. Київ

справа № 127/3402/15-ц

провадження № 61-19867св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Вінницької області, у складі колегії суддів: Сопруна В. В., Медяного В. М., Матківської М. В., від 23 лютого 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю, усунення перешкод у користуванні власністю.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що з 20 листопада 1999 року по 16 лютого 2015 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Згідно договору купівлі-продажу від 22 грудня 2010 року вона продала

ОСОБА_4 належну їй на підставі договору дарування від 12 липня

2001 року квартиру АДРЕСА_1 за 447 000 грн, на які 15 травня 2011 року за договором купівлі-продажу придбала у ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

квартиру АДРЕСА_3 за 262 000 грн. Посилаючись на те, що спірна квартира придбана за її особисті кошти та відповідач продовжує проживати в ній, змінив замки на вхідних дверях, просила суд визнати квартиру АДРЕСА_3 її особистою приватною власністю та усунути перешкоди в її користуванні вказаною квартирою шляхом вселення.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 травня

2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 17 вересня 2015 року, позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на квартиру

АДРЕСА_3 . Усунено ОСОБА_1 перешкоди в користуванні, що чиняться ОСОБА_2 , шляхом її вселення до цієї квартири. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з вищевказаними судовими рішеннями ОСОБА_2 оскаржив їх в касаційному порядку.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 касаційну скаргу ОСОБА_2 , задоволено частково. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області

від 17 вересня 2015 року у частині вирішення позову ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю скасовано, а справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення попередніх інстанцій в частині вирішення позову ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю, та направляючи справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказав про те, що суди першої та апеляції інстанції, увалюючи рішення в цій частині, не дали оцінки пункту 5 договору купівлі-продажу від 15 травня

2011 року, в якому зазначено, що придбання квартири за цим договором вчинено за письмовою згодою чоловіка ОСОБА_1 , - ОСОБА_2 , викладеною у вигляді заяви, справжність підпису на якій засвідчена приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Конюк В. О. 15 травня 2011 року за реєстровим № 879.

Вирішуючи спір, суди змісту заяви про надання згоди відповідача не досліджували, не з`ясували, яка була необхідність отримання згоди чоловіка, якщо квартира, як зазначає позивач, придбавалась за її власні кошти. Крім того, в запереченнях на позовну заяву представник ОСОБА_2 -

ОСОБА_8 зазначав, що позивачем не надано доказів факту наявності коштів від продажу квартири, яка належала їй на праві особистої власності, на час придбання спірної квартири, а також не надано відповідних доказів, що саме ці кошти були нею сплачені під час укладення договору купівлі-продажу

від 15 травня 2011 року.

У червні 2016 року ОСОБА_2 , пред`явив до ОСОБА_1 зустрічний позов в якому, просив здійснити поділ спільного майна подружжя, виділити у власність йому та ОСОБА_1 по 1/2 частині квартири АДРЕСА_3 , посилаючись на те, що

з 20 листопада 1999 року по 16 лютого 2015 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 Під час шлюбу за спільні кошти 15 травня 2011 року ними було придбано квартиру АДРЕСА_3 , яка була зареєстрована за ОСОБА_1 Наголошував на тому, що в договорі купівлі-продажу квартири зазначено, що придбання квартири вчинюється за письмовою згодою чоловіка

ОСОБА_2 згоди щодо поділу вказаної квартири між подружжям не досягнуто.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області

від 20 січня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано трикімнатну квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 87,9 кв. м, житловою площею 51,9 кв. м, особистою приватною власністю ОСОБА_1

Відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до

ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Висновки суду першої інстанції обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_3 за особисті кошти, які вона отримала від продажу квартири

АДРЕСА_1 , що належала їй на праві особистої власності, тому спірна квартира є її особистою приватною власністю.

При цьому, суд першої інстанції зазначив, що кошти від продажу квартири

АДРЕСА_1 , яка перебувала у особистій приватній власності ОСОБА_1 , були отримані нею законно, за дійсним, нотаріально посвідченим договором. Спірна квартира придбана через невеликий проміжок часу після продажу квартири

АДРЕСА_1 . Докази про те, що в період після продажу квартири АДРЕСА_1 до придбання квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_1 чи членами її родини витрачались кошти на придбання якогось іншого цінного майна, суду не надано.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 23 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 січня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволені позову ОСОБА_1 до

ОСОБА_2 про визнання майна - квартири

АДРЕСА_3 особистою приватною власністю.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задоволено.

Здійснено поділ спільного майна подружжя, квартири

АДРЕСА_3 .

Визнано право власності за ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 .

Визнано право власності за ОСОБА_1 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 .

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що квартира АДРЕСА_3 є спільним сумісним майном подружжя, оскільки купувалась в інтересах сім`ї, використовувалась тривалий час в інтересах сім`ї, чоловік ОСОБА_2 надав письмову згоду на укладення договору купівлі-продажу спірної квартири, яка нотаріально посвідчена, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що вказана квартира підлягає поділу між подружжям.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Апеляційного суду Вінницької області від 23 лютого 2017 року, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 січня 2017 року залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи

№ 127/3402/15-ц з місцевого суду.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

07 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 127/3402/15-ц передано судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суд апеляційної інстанції увалюючи оскаржене судове рішення безпідставно відхилив докази отримання позивачем коштів від продажу попередньої квартири.

Стверджувала, що наявність нотаріально посвідченої заяви відповідача про надання згоди на придбання квартири АДРЕСА_3 не змінює юридичної природи її коштів, як особистої власності.

Посилалася на положення частини третьої статті 65 Сімейного кодексу України (далі - СК України) та вказувала на відсутність обов`язку повідомлення іншого з подружжя про купівлю майна за особисті кошти.

Докази надані відповідачем на підтвердження розміру його доходів вважала неналежними. Звертала увагу суду на те, що відповідач в ході розгляду справи неодноразово змінював свою позицію щодо фактичних обставин придбання спірної квартири.

Суду апеляційної інстанції не було надано жодного доказу, який би спростовував факт використання ОСОБА_1 коштів отриманих від продажу квартири АДРЕСА_1 для придбання спірної квартири. Проміжок часу між укладенням договорів не може бути доказом обставин їх укладення, в тому числі використання певних коштів.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на касаційну скаргу

У червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення ОСОБА_2 на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому відповідач, посилаючись на правильне застосування норм права, просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін. Наголошував на тому, що квартира АДРЕСА_3 придбавалася сторонами за спільні кошти. Він надавав згоду на придбання спірної квартири в спільну власність подружжя, а не особисту приватну власність позивача. Докази використання на придбання спірної квартири особистих коштів ОСОБА_1 в матеріалах справи відсутні.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 20 листопад 1999 року.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 лютого

2015 року шлюб між сторонами розірвано.

Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу

від 22 грудня 2010 року позивач ОСОБА_1 продала належну їй на підставі договору дарування від 12 липня 2001 року квартиру

АДРЕСА_1 за 447 000 грн.

Згідно договору купівлі-продажу від 15 травня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Конюк В. О., ОСОБА_5, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 продали, а ОСОБА_1 купила трикімнатну квартиру АДРЕСА_3 за 262 000 грн.

У пункті 5 договору купівлі-продажу від 15 травня 2011 року зазначено, що придбання квартири за цим договором вчиняється за письмовою згодою чоловіка ОСОБА_1 , - ОСОБА_2 , викладеною у вигляді заяві, справжність підпису на якій засвідчена приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Конюк В. О. 15 травня 2011 року.

Приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Конюк В. О., допита в судовому засіданні в якості свідка, пояснила, що посвідчуючи договір купівлі-продажу від 15 травня 2011 року, вона отримала від чоловіка ОСОБА_1 , - ОСОБА_2 заяву-згоду на придбання квартири. Під час оформлення договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_1 не повідомляла, що квартира купується за її особисті кошти.

Вінницька ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області листом за №37383/10/02-28-13-02 від 15 вересня 2016 року повідомила, що ФОП ОСОБА_2 на податковому обліку Вінницької ОДПІ перебуває з 13 лютого 2013 року, тому надати інформацію про задекларовані доходи ОСОБА_2 за період до 2011 року немає можливості.

Згідно копій договорів про надання послуг від 01 квітня 2009 року, 01 січня 2010 року, 01 січня 2011 року, між ФОП ОСОБА_10 і ОСОБА_2 були укладені договори про перевезення одягу.

Згідно актів приймання передачі за договорами про надання послуг

від 01 квітня 2009 року, 01 січня 2010 року, 01 січня 2011 року вартість послуг ОСОБА_2 складає: 10000 євро (акт від 30 червня 2009 року), 8000 євро (акт від 30 вересня 2009 року), 14000 євро (акт від 30 грудня 2009 року),

10000 євро (акт від 30 березня 2010 року), 12000 євро (акт від 30 червня

2010 року), 10000 євро (акт від 30 вересня 2010 року), 6000 євро (акт

від 30 грудня 2010 року), 10000 євро (акт від 30 березня 2011 року), 8000 євро (акт від 30 червня 2011 року), 10000 євро (акт від 30 вересня 2011 року),

10000 євро (акт від 30 грудня 2011 року).

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень статті57 ЦПК України (в редакції, що діяла на час ухвалення оскаржуваних судових рішень) доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до частини третьої статті 10, статті 60 ЦПК України (в редакції, що діяла на час ухвалення оскаржуваних судових рішень)кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно із частиною першою статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте ними до шлюбу; майно, набуте ними за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно набуте ними за час шлюбу, але за кошти, які належали їм особисто; житло, набуте ними за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором

(стаття 70 СК України ).

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України

від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц, а також постанові Великої Палати Верховного Суду

від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що квартира АДРЕСА_3 підлягає поділу у рівних частках між колишнім подружжям, оскільки придбана під шлюбу

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а останньою не спростовано презумпції спільності майна подружжя.

Обставини, які б давали підстави для відступу від рівності часток подружжя, у розглядуваній справі судом не встановлено.

ОСОБА_2 не визнає належність особисто ОСОБА_1 грошових коштів, які були використані на придбання спірної квартири.

Належних та допустимих доказів придбання квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_1 за її особисті кошти суду не надано.

Договір купівлі-продажу спірної квартири укладено більш ніж через чотири місяці після продажу квартири, яка належала ОСОБА_1 на підставі договору дарування.

Показанням свідка ОСОБА_11 (матері позивачки) про те, що та зашила в подушку кошти отримані ОСОБА_1 від продажу квартири, у грудні

2010 року та віддала їх доньці перед купівлею спірної квартири, апеляційний суд надав оцінку в оскаржуваному рішенні.

Посилання у касаційній скарзі на те, що ОСОБА_2 не надав доказів участі у придбанні спірного майна суд відхиляє, оскільки докази на спростування презумпції спільності майна подружжя має надавати той із подружжя, хто її заперечує.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно встановлення обставин справи, спрямовані на переоцінку доказів у справі.

В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування судового рішення, оскільки суд апеляційної інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскарженого судового рішення без змін.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Щодо розподілу судових витрат

Підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій відсутні.

Керуючись статтями 401, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 23 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович Є. В. Синельников С. Ф. Хопта