ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/767/19 Справа № 204/5012/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Дубіжанська Т.О. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Варенко О.П.,

суддів Красвітної Т.П., Лаченкової О.В.,

за участю секретаря Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про виключення відомостей про батьківство з актового запису про народження дитини,

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 05 березня 1994 року між ним та ОСОБА_1 був укладений шлюб. У зв`язку з тим, що їхнє подружнє життя не склалося, за рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2011 року шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу у них народилося троє дітей: донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . На момент народження дітей та здійснення актових записів в книгах громадського стану про народження він був впевнений, що дійсно є їхнім біологічним батьком і жодних сумнівів щодо даного твердження він не мав, оскільки був впевнений у вірності своєї дружини, не зважаючи на той факт, що їх відносини на деякий час переривалися. У 1997 році з січня по травень місяць вони з відповідачем не жили як подружжя. Між ними тривали постійні сварки, більшість часу з цього періоду вони проживали окремо, він з матір`ю, а відповідач у його квартирі. Та незважаючи на це, між ними час від часу були інтимні стосунки, тому згодом, після того, коли їхні з дружиною відносини знову налагодилися у травні 1997 року, дружина його повідомила про свою вагітність. Будь-яких підозр з приводу чи є він батьком їхньої доньки ОСОБА_6 у нього не виникало. З травня 1997 року їхні з відповідачкою відносини знову налагодилися і він вважав, що між ними було знову усе як раніше. Він був впевнений, що виховує своїх дітей і докладав до цього усі свої зусилля. У 2006 році на час, коли була зачата його найменша донька, він не мав постійної роботи. Для того, щоб утримувати сім`ю, йому приходилося часто їздити на заробітки. Так, у серпні-листопаді 2006 року він їздив до Автономної Республіки Крим та по Україні збирати врожай соняшнику і кукурудзи. Приїжджав додому один раз у місяць. Про вагітність дружини дізнався у січні 2007 року. Оскільки він був впевнений, що їхня вірність один одному взаємна, то знову ж таки прийняв їхню доньку ОСОБА_7 за свою. 10 червня 2013 року він від своєї дружини дізнався про те, що його донька ОСОБА_8 не є його дитиною. Після чого він відразу ж звернувся з позовною заявою до відповідачки про оспорювання батьківства та виключення записів про батька з актових записів про народження дітей. В ході розгляду справи судом за його клопотанням була призначена і проведена судово-медична молеклярно-генетична експертиза, відповідно до висновків якої він не може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народженої ОСОБА_1 Тобто, його батьківство у відношенні дитини ОСОБА_2 виключається. Також встановлено, що він може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , народженої ОСОБА_1

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2014 року провадження у справі в частині його позовних вимог про виключення відомостей про батьківство щодо доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 було закрито, у зв`язку з його відмовою від позовних вимог у цій частині.

Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2014 року його позовні вимоги були задоволені частково. Виключено ОСОБА_3 , як батька з актового запису про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за № 277 від 11 травня 1998 року, проведеного відділом реєстрації актів громадського стану виконкому Красногвардійської районної ради м. Дніпропетровська.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 січня 2015 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2014 року залишено без задоволення.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не погодилась з рішенням суду першої інстанції, вона оскаржувала його у апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2015 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2014 року в частині достягнення судового збору у розмірі 128 грн 89 коп. скасоване.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Відповідач дане рішення оскаржила в касаційному порядку і ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 липня 2015 року рішення Красногвардійськогот районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2015 року скасовано та справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Підставою для скасування судового рішення слугувало те, що оскільки дитина народилася до 01 січня 2004 року, то до спірних правовідносин необхідно застосовувати норми КпШС України, а саме ст. 56 КпШС України.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2015 року цивільну справу прийнято до свого провадження суддею Тітовою І.В., але в подальшому ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2016 року його позовну заяву залишено без розгляду на підставі ч. 2 ст. 207 ЦПК України.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2016 року ухвала суду залишена без змін.

Тобто річний строк звернення з повторним позовом до суду у нього виник з 11 січня 2016 року а звернувся він до суду 02 серпня 2016 року, тому ним не було пропущено строки звернення до суду, передбачені ст. 56 КпШС України.

З огляду на зазначене, просив суд поновити йому строк для звернення до суду з даним позовом та ухвалити рішення, яким виключити відомості про ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , як про батька з актового запису про народження дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 14 листопада 2017 року позов задоволено.

Виключено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , як батька з актового запису про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 та ОСОБА_9 просили суд застосувати позовну давність до позовних вимог ОСОБА_3 , скасувати повністю заочне рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовують тим, що позивачу було відомо про вчинення актового запису про його батьківство, а в 2011 році відповідач повідомила, що він не є батьком дитини, що позивачем не заперечувалось, тому згідно ст.56 КпШС він пропустив строк на оспорення батьківства. Крім того, згідно ст.136 СК України, після досягнення дитиною повноліття батьківство оспоренню не підлягає.

Передбаченим ст. 360 ЦПК України правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 05 березня 1994 року (т.1, а.с.25), який був розірваний рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2011 року, яке набрало чинності 29 березня 2011 року (т.1, а.с. 26).

Від даного шлюбу у них є троє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (т.1, а.с.18-21).

Позивач заперечує своє батьківство у відношенні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно висновку судово-генетичної експертизи № 7 від 17 січня 2014 року експерта Бюро судової медичної експертизи управління охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації Івашиної О.Х., громадянин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , не може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народженої громадянкою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Тобто, батьківство громадянина ОСОБА_3 у відношенні дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виключається (т.1, а.с.15-18).

З огляду на вищенаведені обставини, та посилаючись на те, що позивач дізнався про те, що він не є батьком ОСОБА_2 тільки після проведення експертизи в 2014 році, суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги.

Однак колегія суддів не може погодитись з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно частини третьої статті 136 СК України оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття.

Однак, згідно вимог статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно рішення Конституційного Суду України № 1-рп/99 від 09 лютого 1999 року у справі № 1-7/99 в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності.

Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення також в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (стаття 7).

Пунктами 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_7 народилася ОСОБА_2 , батьками якої записані відповідач ОСОБА_1 та позивач ОСОБА_3 .

Оспорений позивачем актовий запис № 277 про народження ОСОБА_2 , в якому зазначено відомості про нього як батька дитини, вчинено відділом реєстрації актів громадянського стану Красногвардійської районної ради м. Дніпропетровська 11 травня 1998 року.

Враховуючий, що оспорюваний актовий запис про народження ОСОБА_2 був вчинений в травні 1998 року, до спірних правовідносин підлягають застосуванню відповідні положення КпШС України, чинні на час їх виникнення, тобто на час вчинення оспореного позивачем актового запису.

Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17 вересня 2018 року у справі № 757/36468/16-ц (касаційне провадження 61-33593св18).

Подібні за своєю суттю правові висновки щодо застосування до вирішення спірних правовідносин законодавства, чинного станом на момент їх виникнення викладено у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц (касаційне провадження № 61-4163св18), у постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 641/9147/15-ц та у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 225/6301/15-ц.

Відповідно до ч.1 ст. 56 КпШС України, особа, записана як батько або як мати дитини в книзі записів народжень, або особа, яка фактично є батьком дитини, в разі смерті матері чи позбавлення її батьківських прав має право оспорити проведений запис протягом року з того часу, коли їй стало або повинно було стати відомо про проведений запис.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ставлять питання про застосування строку позовної давності згідно положень ч.1 ст. 56 КпШС України.

Згідно ст.3 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, на підставі наданих сторонами доказів, повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Позивач оспорює своє батьківство щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Станом на момент звернення позивача до суду із даним позовом у серпні 2016 року ОСОБА_2 вже досягла повноліття.

Положеннями законодавства, яке регулює сімейні правовідносини, зокрема, відносини батьків та дітей, встановлене визначене коло взаємних прав і обов`язків батьків і дітей, обов`язки батьків по захисту прав та інтересів неповнолітніх дітей, права і обов`язки батьків по вихованню дітей, тощо.

Указані обов`язки батьків щодо неповнолітніх дітей діють з метою якнайкращого забезпечення інтересів дитини, піклування про її фізичний і духовний розвиток, її навчання, підготовку до самостійного життя, спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, надання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, сприяння засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, створення умов для отримання дитиною освіти, тощо, надані батькам до досягнення дитиною повноліття, після чого дитина набуває повної правосуб`єктності і необхідність виконання батьками указаних вище обов`язків не є імперативно.

Існування відомостей про батька в актовому записі про народження дитини після досягнення дитиною повноліття саме по собі не призводить до порушення прав особи, яка записана батьком дитини.

Аналогічні висновки викладені в Постанові Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі № 336/2362/16.

Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_3 не надав суду належних обґрунтувань щодо того, чим порушено, оспорено або не визнано його права, свободи чи інтереси внаслідок існування відомостей щодо його батьківства у актовому записі про народження дитини, яка станом на момент звернення до суду із даним позовом досягла повноліття.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно вимог ст.141 ЦПК України, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 826,80 грн.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2017 року - скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про виключення відомостей про батьківство з актового запису про народження дитини.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 826,80 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: Т.П.Красвітна

О.В.Лаченкова