Постанова

Іменем України

01 липня 2019 року

м. Київ

справа № 299/3404/15-ц

провадження № 61-24898св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

заявник (боржник) - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - старший державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Виноградівського районного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Чонка Діана Василівна,

заінтересована особа (стягувач) - ОСОБА_2 ,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - Розмана Сергія Юрійовича на ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 06 червня 2017 року у складі судді Надопти А. А. та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 25 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Мацунича М. В., Куштана Б. П., Джуги С. Д.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, в якій просила: визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Виноградівського районного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області (далі - Відділ ДВС Виноградівського РУЮ) Чонки Д. В. щодо направлення їй повідомлення від 26 квітня 2017 року про необхідність повторного проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 508327705; зобов`язати державного виконавця закінчити виконавче провадження № 50832705 у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду. Скарга мотивована тим, що на примусовому виконанні у Відділі ДВС Виноградівського РУЮ знаходиться виконавчий лист, виданий на підставі рішення Виноградівського районного суду від 21 грудня 2015 року, яким зобов`язано її не чинити перешкод працівникам Виноградівського районного бюро технічної інвентаризації (далі - Виноградівське РБТІ, Бюро) у проведенні інвентаризації житлового будинку та надвірних споруд по АДРЕСА_1 . У травні 2016 року в присутності державного виконавця працівники Бюро провели всі необхідні заміри в її будинку. Вважає, що вона в повному обсязі виконала вказане рішення суду, у зв`язку з чим державний виконавець повинен був винести постанову про закінчення виконавчого провадження. Однак 26 квітня 2017 року державний виконавець надіслав їй повідомлення про повторне проведення виконавчих дій, що є протиправним та порушує її майнові та житлові права.

Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 06 червня 2017 року в задоволені скарги відмовлено.

Судове рішення місцевого суду мотивоване тим, що в травні 2016 року працівники Виноградівського РБТІ не повністю здійснили інвентаризацію вищевказаного житлового будинку, а обміри господарських будівель та споруд взагалі не проводили. Враховуючи, що на час розгляду цієї справи відсутній предмет спору, то скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 25 жовтня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Розмана С. Ю. задоволено частково. Ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 06 червня 2017 року скасовано та постановлено нову ухвалу, якою відмовлено в задоволенні скарги з інших підстав.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що рішенням Виноградівського районного суду від 21 грудня 2015 року було зобов`язано ОСОБА_1 надати працівникам Виноградівського РБТІ доступ не лише до житлового будинку, а й до господарських будівель та споруд з метою здійснення їх інвентаризації. Оскільки у травні 2016 року всі обміри домоволодіння не були проведені, то відсутні підстави стверджувати про повне та фактичне виконання судового рішення. Тому дії державного виконавця щодо направлення заявнику повідомлення про необхідність проведення додаткових виконавчих дій є правомірними. Таким чином, у задоволенні скарги слід відмовити у зв`язку з її безпідставністю, а не через відсутність предмета судового розгляду.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи.

У листопаді 2017 року представник ОСОБА_1 - Розман С. Ю. подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 06 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 25 жовтня 2017 року, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та постановити нову ухвалу, якою задовольнити скаргу, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 в повному обсязі виконала рішення Виноградівського районного суду від 21 грудня 2015 року, у зв`язку з чим державний виконавець повинен був винести постанову про закінчення виконавчого провадження. Заявник не допустила працівників Виноградівського РБТІ лише до тієї частини домоволодіння, що була збудована нею самочинно і не відносилася до господарських будівель і споруд. Враховуючи, що ОСОБА_1 здійснила самочинне будівництво нового будинку і всіх його частин, таке майно не є нерухомим майном в розумінні вимог чинного законодавства, а є лише будівельними матеріалами. Таким чином, державний виконавець не мав права здійснювати додаткові виконавчі дії.

У грудні 2017 року ОСОБА_2 подав заперечення на касаційну скаргу, в якому просив відмовити в її задоволенні, посилаючись на те, що висновки апеляційного суду за результатами розгляду справи є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з Виноградівського районного суду Закарпатської області.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

15 травня 2018 року справу № 299/3404/15-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Відповідно до статті 383 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року), сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судами встановлено, що рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 21 грудня 2015 року у справі № 299/3404/15-ц позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкод працівникам Виноградівського РБТІ у проведенні інвентаризації житлового будинку та надвірних споруд, які розташовані по АДРЕСА_1 . Надано працівникам Виноградівського РБТІ право зайти у вказане житло з метою проведення замірів спадкового будинку з надвірними спорудами.

У квітні 2016 року Відділом ДВС Виноградівського РУЮ було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом, виданим на підставі вищевказаного рішення суду.

Відповідно до статті 1 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження», чинного на час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (далі - Закон № 606-XIV), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом частини першої, другої статті 11 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 49 Закону № 606-XIV виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

У травні 2016 року в присутності державного виконавця та ОСОБА_1 працівники Бюро провели обміри житлового будинку по АДРЕСА_1 .

При цьому через чинення ОСОБА_1 перешкод не було здійснено інвентаризації господарських будівель та споруд, що підтвердила допитана в суді першої інстанції як свідок ОСОБА_4 , яка є працівником Виноградівського РБТІ та проводила необхідні заміри житлового будинку.

Зазначене узгоджується з технічним паспортом на ім`я ОСОБА_2 (за результатами проведеного у травні 2016 року обміру), в якому відображено лише план житлового будинку (без технічних характеристик господарських будівель та схематичного плану земельної ділянки).

26 квітня 2017 року державний виконавець направив на адресу ОСОБА_1 повідомлення про необхідність проведення додаткових виконавчих дій щодо замірів спірного домоволодіння.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Скасовуючи ухвалу місцевого суду та відмовляючи в задоволенні скарги у зв`язку з її необґрунтованістю, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що дії державного виконавця щодо повідомлення боржника про додаткове проведення інвентаризації домоволодіння були спрямовані на своєчасне і в повному обсязі виконання рішення суду, тобто державний виконавець діяв у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом та Законом України «Про виконавче провадження».

Доводи касаційної скарги про те, що державний виконавець зобов`язаний був винести постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 8 частини першої статті 49 Закону № 606-XIV, не заслуговують на увагу, оскільки судами встановлено, що рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 21 грудня 2015 року було виконане не в повному обсязі.

Аргументи касаційної скарги про те, що заявник не допустила працівників Виноградівського РБТІ лише до тієї частини домоволодіння, що була збудована нею самочинно, є неспроможними, оскільки державний виконавець не наділений повноваженнями визначати приналежність майна до самочинного будівництва. При цьому рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 21 грудня 2015 року було надано дозвіл на проведення інвентаризації не лише житлового будинку, а й господарських будівель і споруд. Таким чином, державний виконавець був зобов`язаний переконатися в тому, чи були на земельній ділянці по АДРЕСА_1 будівлі, які призначені для обслуговування спірного житлового будинку.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки цим судом, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог вищезгаданої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно з частиною третьою статті 401 та статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для їх скасування. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Вимога заявника про скасування ухвали місцевого суду не підлягає задоволенню, так як це судове рішення правильно скасоване апеляційним судом.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - Розмана Сергія Юрійовича залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 25 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

М. Ю. Тітов