Справа №601/1083/16
Провадження № 2/601/5/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2019 року м. Кременець

Кременецький районний суд Тернопільської області у складі:

головуючої судді Мочальської В.М.,

за участю секретаря Римар Л.І.,

представника відповідача позивача адвоката Дзюбана А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 23 листопада 2012 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики у розмірі 100 000 гривень на строк до 01 липня 2013 року, про що відповідач видав йому розписку. Взяті на себе зобов`язання ОСОБА_2 не виконав, борг не повернув.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 100 000 гривень, суму втрат від інфляції в розмірі 105 531 гривень 39 копійок, 3% річних в розмірі 22 940 гривень 64 копійки, судові витрати в розмірі 2 284 гривні 34 копійки.

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що договір позики був вчинений ним проти його справжньої волі внаслідок застосування до нього психічного тиску ОСОБА_3 , жителем м. Березань Київської област вказавши, що в період з липня 2011 року по грудень 2011 року він разом з своїми родичами та знайомими виконували різноманітні будівельні роботи на об`єктах в м. Березань Київської області, що належали ОСОБА_3 .. ОСОБА_1 виконував функції виконроба на цих будівельних об`єктах, наглядав за робітниками та являвся довіреною особою ОСОБА_3 ..

Враховуючи те, що розцінки за такі роботи, які в подальшому встановив ОСОБА_3 , на той час були суттєво нижчими ринкових, а також беручи до уваги постійні факти затримки із виплатою зароблених коштів, він та інші члени його будівельної бригади у 2012 році відмовились їхати в м. Березань та продовжувати роботи на зазначених будівельних об`єктах ОСОБА_3 ..

Після цього, ОСОБА_3 періодично дзвонив до нього та наполягав на тому, щоб він приїжджав до нього та доробляв роботу. У відповідь на це, він відмовлявся від продовження роботи, оскільки пропоновані замовником розцінки та умови праці не влаштовували ні його, ні членів його будівельної бригади.

Через деякий час у 2012 році в м. Березань на об`єкти ОСОБА_3 поїхав знайомий його двоюрідного брата ОСОБА_4 разом ще з якимись невідомими людьми. ОСОБА_4 їхав на роботу до ОСОБА_3 за власним бажанням, окремо від нього та не за його вказівкою.

Приблизно через місяць після цього до нього зателефонував ОСОБА_3 та безпідставно почав звинувачувати в тому, що ОСОБА_4 неякісно виконує роботи, перевитрачає будматеріали і що в цьому є його вина. Окрім цього, ОСОБА_3 наполягав на тому, щоб він приїжджав до нього в м. Березань та виправляв недоліки в роботі, допущені Вихованцем.

Приблизно наприкінці літа чи на початку вересня 2012 року до нього додому в АДРЕСА_1 Почаїв, АДРЕСА_2 , де він проживає з дружиною, трьома дітьми та батьками, приїжджав раніше невідомий йому чоловік та вимагав, щоб він приїхав у м.Березань та доробив необхідну роботу. Незадовго після цієї зустрічі до нього особисто в черговий раз зателефонував ОСОБА_3 , який сказав, що тепер він знає де він живе і якщо добровільно не приїде у м. Березань, то за ним приїдуть і силою привезуть. Крім цього, ОСОБА_3 встановив чітку дату коли він повинен був приїхати до нього в м. Березань.

Сприймаючи такі погрози реально, переживаючи за своє життя та здоров`я, а також за життя та здоров`я своїх близьких, враховуючи те, що ОСОБА_3 вже знав місце його проживання, він поїхав у м. Березань на зустріч до ОСОБА_3 разом зі своїм знайомим ОСОБА_5 .. На територію домогосподарства ОСОБА_3 його пустили одного. Там його зустрів ОСОБА_3 та ще якийсь невідомий чоловік, який знімав весь цей процес на відеокамеру. На території цього домогосподарства в м. Березань ОСОБА_3 почав безпідставно звинувачувати його у неякісно виконаних будівельних роботах ним та його бригадою, а також в тому, що ОСОБА_4 та його люди використали забагато дорогої фасадної фарби та шпаклівки, неякісно виконали роботу. У відповідь на це він намагався відкидати всі безпідставні звинувачення ОСОБА_3 , від чого останній шаленів та погрожував спричинити йому тілесні ушкодження. На завершення цієї розмови ОСОБА_3 зробив йому ультиматум про те, що він, як бригадир будівельної бригади, повинен понести за це відповідальність у розмірі 100 000 гривень, тобто компенсувати начебто збитки ОСОБА_3 ..

Приблизно у вересні - жовтні 2012 року він повторно поїхав на зустріч з ОСОБА_3 в м. Березань, оскільки той перед тим запевнив, що вони разом підрахують суму «реальних» збитків, щоб розійтися «по-людськи». На території домоволодіння ОСОБА_3 в цей час знаходився відповідач ОСОБА_1 та ще один незнайомий йому чоловік.

ОСОБА_3 сказав усім зайти до будинку і вони разом зайшли до підвального напівтемного приміщення, в якому була розміщена сауна. Там ОСОБА_3 наказав йому сісти за стіл. В цьому приміщенні також знаходився ОСОБА_1 , який інколи кудись відходив. ОСОБА_3 знову почав звинувачувати його у неякісно виконаних роботах, у надмірно використаних будматеріалах. Після цього ОСОБА_3 сказав, що за це він заборгував йому 100 000 гривень, з яких 50 000 це матеріальні збитки, а решта 50 000 - моральна шкода. У відповідь він повідомив, що таких коштів у нього немає, на що ОСОБА_3 відповів, що це йому відомо, а далі наказав йому власноручно написати розписку про те, що начебто він позичив (отримав) у нього 100 000 гривень. Крім цього, ОСОБА_3 запитав у нього чи має він паспорт.

Оцінюючи такий стан речей та обстановку, в якій він знаходився, приймаючи до уваги події, що передували цьому (в тому числі попередні погрози ОСОБА_3 ), він змушений був погодитися та проти своєї справжньої волі написати розписку, яку вимагав ОСОБА_3 Окрім цього, він розумів, що ОСОБА_3 відоме його місце проживання та його сім`ї у м. Почаїв, і що у випадку якщо він відмовиться написати таку розписку наслідки можуть бути вкрай негативні та непередбачувані для нього.

Текст розписки йому диктував сам ОСОБА_3 , який перед цим сказав, що розписку потрібно писати на позикодавця ОСОБА_1 , щоб сам ОСОБА_3 у цьому не фігурував. За своїм паспортом він вертався до машини у супроводі незнайомого йому чоловіка за вказівкою ОСОБА_3 ..

Жодних коштів в якості позики він ні від ОСОБА_3 , ні від ОСОБА_1 не отримував, тобто ця розписка була написанною під впливом психічного тиску на нього зі сторони ОСОБА_3 ..

Розписку, в якості начебто свідків, за вказівкою ОСОБА_3 підписали цей невідомий позивачу чоловік та ще один робітник, який на той час працював на об`єкті ОСОБА_3 ..

Після написання розписки ОСОБА_3 сказав, що у нього є ще один об`єкт, де потрібно утеплити фасад і, якщовін це безкоштовно зробить, то віддасть йому розписку. Зі слів ОСОБА_3 ці роботи по утепленню фасаду реально було завершити до 01 липня 2013 року, тому і в розписці ОСОБА_3 наказав, що начебто борг в сумі 100 000 грн. він повинен повернути до 01 липня 2013 року. На завершення ОСОБА_3 сказав, що якщо він добровільно не приїде до нього «відробляти» роботу по цій розписці, то його знайдуть та привезуть туди насильно.

Будучи юридично необізнаною людиною, він вважав, що написана ним під впливом психічного тиску зі сторони ОСОБА_3 розписка не має юридичної сили, оскільки вона не посвідчена нотаріально.

Також зазначав, що розписка не містить дати отримання коштів, що підтверджує спотвореність обставин про отримання ним грошових коштів.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_2 на підставі ст. 231 ЦК України просив визнати недійсним договір позики у формі розписки, укладений між ним та ОСОБА_1 ..

30 червня 2017 року за клопотанням представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Дзюбана А.І. Кременецьким районним судом Тернопільської області винесено ухвалу про призначення у даній цивільній справі судову семантико-лінгвістичну та почеркознавчу експертизи та зупинено провадження у справі на час проведення експертиз.

06 червня 2018 року ОСОБА_1 подав відзив на зустрічний позов ОСОБА_2 пославшись на те, що між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики.

27 червня 2018 року представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 - адвокат Дзюбан А.І. подав відповідь на відзив пославшись на те, що заперечення проти зустрічного позову зведено виключно до констатації факту наявності розписки ОСОБА_2 .. Жодних доказів на спростування наведених ОСОБА_2 у зустрічному позові обставиних справи не надано.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилися, хоча про кожне судове засідання повідомлялися належним чином. 22 червня 2019 року від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, свій позов підтримує.

В судовому засіданні відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 , який допитаний в судовому засіданні як свідок, його представник адвокат Дзюбан А.С. позов ОСОБА_1 не визнали, зустрічний позов підтримали з підстав наведених у зустрічному позові та запереченні на відзив.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 , його представника, свідків, дослідивши подані докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає до задоволення, а зустрічний позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Як вбачається з розписки, ОСОБА_2 в присутності свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 взяв в борг 100 000 гривень у ОСОБА_1 і зобов`язався віддати до 01 липня 2013 року.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред`явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

За правилами ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. ст. 526, 527 ЦК України належним виконанням зобов`язання є, зокрема, виконання його належними сторонами або уповноваженими особами, під якими слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження сторони зобов`язання, про що може бути зазначено у договорі або виданій відповідно до закону довіреності.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки (Постанова Верховного Суду України від 2 липня 2014 року № 6-79цс14).

У п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснено, що встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 вказував, що розписка, на яку посилається ОСОБА_1 , не містить дати її складання, тобто момент передачі грошових коштів у ній не встановлено та розписку написано ним під впливом психічного тиску (погроз) зі сторони ОСОБА_3 у зв`язку з чим суд вважав за необхідне застосування спеціальних знань та за його клопотанням ухвалою від 30 червня 2017 року призначив комплексну судово-лінгвістичну та почеркознавчу експертизу, проведення якої доручив експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

У висновку судово-почеркознавчої експертизи від 27 квітня 2018 року № 14849/17-32/14850/17-32/7646/18-32 встановлено, що при виконанні ОСОБА_2 рукописного тексту розписки, що починається словами « ОСОБА_9 …» та закінчується словами « ОСОБА_2 », на процес письма чинили вплив тимчасові збиваючі фактори природного характеру (до яких, зокрема, можуть відноситись операційна напруга (установка на швидке письмо при диктуванні тексту), незвичайний психофізіологічний стан (стан алкогольного сп`яніння, стан емоційної напруги хвилювання, стресу, у тому числі й спричинений тиском, погрозами тощо).

У висновку лінгвістичної (автотоварознавчої) експертизи від 12 березня 2019 року № 5142/18-39 встановлено, що вирішити питання, чи складено текст розписки від імені ОСОБА_2 , що починається та, відповідно, закінчується словами ОСОБА_9 … … ОСОБА_2 », ОСОБА_2 самостійно, або за участі іншої особи, не виявилося можливим з причин, викладених у п.1 (2, 2) дослідницької частини висновку. У даному тексті спостерігаються ознаки, які свідчать про незвичний психофізіологічний стан деякої емоційної напруги його виконавця, яка може бути наслідком хвилювання, стресу, психологічного тиску тощо.

Згідно зі ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Як видно з матеріалів справи, суд погодив залучення до проведення експертизи фахівця, що володіє необхідними для вирішення поставлених питань спеціальними знаннями, досвідом та кваліфікацією, попередивши його про кримінальну відповідальність.

Крім цього, згідно зі ст. 113 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Проте, позивач за первісним позовом ОСОБА_1 не надав обґрунтованих заперечень щодо висновку судово-почеркознавчої експертизи від 27 квітня 2018 року №14849/17-32/14850/17-32/7646/18-32 та лінгвістичної (автотоварознавчої) експертизи від 12 березня 2019 року № 5142/18-39.

Будь-які докази, що підтверджують наявність підстав вважати вказаний висновок експерта необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, в матеріалах справи відсутні.

Як визначено ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

А відтак, суд не вбачає підстав для неврахування висновку експертиз під час розгляду даної справи.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_10 підтвердили пояснення відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 про обставини щодо написання ОСОБА_2 оспорюваної розписки.

Показання відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 , свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_10 узгоджуються з висновками експертиз.

Відповідно до ч.1 ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

На підставі викладеного та з урахуванням висновків судово-почеркознавчої експертизи від 27 квітня 2018 року №14849/17-32/14850/17-32/7646/18-32 та лінгвістичної (автотоварознавчої) експертизи від 12 березня 2019 року № 5142/18-39, пояснення відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 , який допитаний як свідок, показань свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_10 суд дійшов висновку про необхідність задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 оскільки в судовому засіданні встановлено, що оспорюваний договір позики був вчинений ОСОБА_2 проти його справжньої волі внаслідок застосування до нього психічного тиску ОСОБА_3 ..

Доводи відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 та його представника адвоката Дзюбана А.С. позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 у судовому засіданні не спростовано.

За правилами ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

У своїй позовній заяві ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики. У зв`язку із недійсністю вказаного договору, суд вважає, що підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 2 цієї статті, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача.

Відповідно до квитанції АТ «Ощадбанк» №13 від 01.03.2017 ОСОБА_2 сплачено судовий збір в розмірі 640 гривень.

Відповідно до акту № 14849/17-32/14850/17-32/7646/18-32 здачі - приймання висновку судового експерта № 14849/17-32/14850/17-32/7646/18-32 ОСОБА_2 сплачено за виконання експертизи 6 292 гривні.

Відповідно до акту № 5142/1839 здачі - приймання висновку судового експерта № 5142/1839 ОСОБА_2 сплачено за виконання експертизи 2860 гривень.

Отже, з ОСОБА_1 слід стягнути на користь ОСОБА_2 9792 гривень судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. ст.ст. 12, 13, 76-83, 141, 265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - відмовити.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати недійсним правочин договір позики у формі розписки, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на суму позики 100 000 (сто тисяч ) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 9792 (дев`ять тисяч сімсот дев`яносто дві) гривні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошеня.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач відповідач: ОСОБА_1 , житель АДРЕСА_3 .

Відповідач позивач: ОСОБА_2 , житель АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 05 липня 2019 року.

Головуючий