Справа 206/2987/16-ц
Провадження 2/206/14/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2019 рокув залі суду в м.Дніпрі Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя Сухоруков А.О.,

за участю секретаря Панюшкіної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без шлюбу, поділ майна, що є спільною сумісною власністю,

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , про поділ майна та зобов`язань за договорами позики,

за участі представників:

ОСОБА_1 . Переймивовк Б.В.,

Дуднікової І.Л. Бутенко О.О., Староселець О.О.,

в с т а н о в и в:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

26 травня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 , в якому з урахуванням останніх уточнень від 06.09.2017 року, просить суд встановити факт спільного проживання чоловіка та жінки - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без шлюбу у період з 01.01.2004 року по 27.05.2013 р. Поділити майно, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на: 4-комфорна газова плита «Ardo» 3506,25грн., електрична духова шафа 2624,63грн., LCD-телевізор «Philips» 2053,50грн., пилосос «Philips» модель FC9104 1499,40 грн., холодильник «Samsung» COOLTECH 2695,00грн., посудомийна машина «Ariston» Calgont finish190 389,95грн., 2 одномісних ортопедичних ліжка з матрацами 2880,00 грн. Загалом на майно вартістю 15648,73грн. Поділити майно, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , шляхом стягнення з ОСОБА_2 1/2 частки вартості за проданий автомобіль «Nissan Note» 2007 р.в. р/н НОМЕР_1 , № кузова/шасі НОМЕР_2 у розмірі 76965 гривень. Поділити майно, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , шляхом стягнення з ОСОБА_9 Інші ОСОБА_10 1/2 частки вартості проданого автомобіля «Hyundai Getz», 1341, кузов № НОМЕР_3 , 2004 р.в., д/н НОМЕР_4 у розмірі 64185 гривень. Поділити майно, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , шляхом визнання за ОСОБА_2 права власності на: двоспальний диван і крісло 4350,00грн., кухонні меблі з 4-х навісних шаф та 4-х напільних 3400,00грн., шафа (горка), вбудована в стіну спальні 4020,00грн., кондиціонер «Samsung» D893-03128 719,92грн., чотирьох дверна шафа-купе з дзеркалами 2550,00грн. Загалом майно вартістю 15039,92грн. Утримати з ОСОБА_2 1/2 суми, що була повернута ним згідно договору №49483/07/кЗ від 26.01.2012 у «Акціонерному банку «Експрес-Банк» за період часу з 28 травня 2013 року, а саме: (19432,00+2 541,90)/2=10 986,95 гривень. Стягнути з ОСОБА_2 1/2 суми, що була витрачена на проведення експертиз, сплачених позивачем у сумі - 1 980,80/2=990,40 гри. Вирішити питання про розподіл судових витрат (том 1 а.с.2-6, 82-87, том 2 а.с.25-27, 46-50).

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 посилається на те, що 20 жовтня 1990 року між сторонами було укладено шлюб. 13 липня 1992 року з метою постановки на квартирний облік, було оформлено розірвання шлюбу. Дане розлучення було фіктивним, оскільки вони продовжували шлюбні відносини, вели спільне господарство, не реєструючи шлюб в подальшому. В період сумісного проживання - ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась друга донька ОСОБА_12 . Вони продовжували проживати разом, вели спільне господарство, їздили на відпочинок і разом вирішували всі питання, які пов`язані з життєдіяльністю сім`ї. 27 лютого 1998 року вони продали належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 . Грошові кошти за продану квартиру у розмірі 6 800 доларів СІІІА за наполяганням відповідача були покладені на банківський рахунок відповідача, відкритий спеціально для цієї мети у відділенні КБ «Приват-Банк». Саме за ці грошові кошти (6 500,00 доларів США) через місяць - 31 березня 1998р. була придбана квартира по АДРЕСА_2 , в якій вони були у подальшому зареєстровані та проживали спільно з липня 1998 року. За цим договором покупцями є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 За весь час його з відповідачем спільного проживання поступово за спільні кошти придбавалися меблі та побутова техніка. Також у 2004 році за спільні кошти було придбано автомобіль «Hyundai Getz-1,3» д/н НОМЕР_4 , а у 2007 році за спільні кошти було придбано автомобіль «NissanNote-1,6» д/н НОМЕР_1 , які одноособово відповідачем були відчужені. Спільне життя із відповідачем були складним; ускладнення виникали періодично, після чергового конфлікту із старшою донькою в кінці травня 2013 року відповідач раптом пішла з дому жити до своєї сестри - ОСОБА_13 , де проживала до липня 2013 року. Діти за період її відсутності проживали з ним у їх квартирі. Після повернення відповідача до дому обстановка у сім`ї стала ще складнішою і з метою уникнення сварок з серпня по листопад 2013 року він був вимушений проживати у своєї сестри - ОСОБА_14 , а також практично весь свій вільний час проводити на роботі та у своїх батьків. Наполягає, що джерелом набуття зазначеного вище майна є спільні сумісні кошти сторін в даній справі, через що й просить поділити дане майно, виходячи з рівності часток.

Відповідач ОСОБА_2 відзив на позовну заяву не подала.

22 листопада 2016 року відповідачем ОСОБА_2 подано до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в якій просить суд здійснйти поділ майна спільної сумісної власності: визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_3 . Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_3 . Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку гаражу № 27, розташований АДРЕСА_4 : депо АДРЕСА_5 -Дніпровськ узєл, гаражний кооператив «Експрес». Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку гаражу № НОМЕР_5 , розташований АДРЕСА_4 : депо АДРЕСА_5 -Дніпровськ узел, гаражний кооператив «Експрес». Виділити ОСОБА_2 рухоме майно: кухонні меблі з 4-х тумбочок + 4-х навісних шаф + кухонний стіл - 10000,00 грн; вбудована шафа в дитячій кімнаті - 7 500,00 грн; 4-х комфортна плита + електрична духовка 2 500,00+3500,00; чотирьох дверну шафу купе - 10000,00грн.; сервант - 25 000,00 (нею оцінюється 17000 грн.) Загальна сума майна 50500,00 грн. Виділити ОСОБА_1 рухоме майно: двоспальний диван і крісло 20 000,00 грн.; два одномісні (дитячі) ліжка - 10 000,00грн.; Пилосос філіпс 1500,00 грн.; кондиціонер ОСОБА_15 3000,00 грн.; холодильник самсунг - 3 000,00грн.; посудомийну машинку - 2 500,00грн.; пральна машина вірпул - 1500 грн., яку в січні 2016р. забрав відповідач від сусідки; фотоапарат філіпс 2 500,00грн. знаходиться у відповідача; фотоапарат придбаний у 2012 році за ціною 4500,00 грн.; відео камера canon DC 100, 2008р. - вартістю 3 000,00 грн.; елекртична дріль - 2000,00 грн. Загальна сума майна 50500,00 грн. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4750грн. в якості 1/2 частини витрат, понесених нею на ремонт гаражу № 27, розташований за адресою: депо Нижнє-Дніпровськ узел, гаражний кооператив «Експрес».Здійснити поділ спільного боргу, шляхом: виділити на користь ОСОБА_2 1/2 частину заборгованості перед кредитором ОСОБА_3 , визначивши обв`язок ОСОБА_2 сплатити на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 19.09.2001 і 31.07.2006 року в розмірі 5350,00 дол. США. Виділити на користь ОСОБА_1 1/2 частину заборгованості перед кредитором ОСОБА_3 , визначивши обов`язок ОСОБА_1 сплатити на користь ОСОБА_3 заборгованість за договорами позики від 19.09.2001 і 31.07.2006 року в розмірі 5350,00 дол. США. Виділити на користь ОСОБА_2 1/2 частину заборгованості перед кредитором ОСОБА_4 , визначивши обов`язок ОСОБА_2 сплатити на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 15.08.2006 року в розмірі 2250,00 дол. США. Виділити на користь ОСОБА_1 1/2 частину заборгованості перед кредитором ОСОБА_4 , визначивши обов`язок ОСОБА_1 сплатити на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 15.08.2006 року в розмірі 2250,00 дол. США. Виділити на користь ОСОБА_2 1/2 частину заборгованості перед кредитором ОСОБА_5 , визначивши обов`язок ОСОБА_2 сплатити на користь ОСОБА_5 заборгованість за договором позики від 03.01.2012 року в розмірі 950,00 Євро. Виділити на користь ОСОБА_1 1/2 частину заборгованості перед кредитором ОСОБА_5 , визначивши обов`язок ОСОБА_1 сплатити на користь ОСОБА_5 заборгованість за договором позики від 03.01.2012 року в розмірі 950,00 Євро. Виділити на користь ОСОБА_2 1/2 частину заборгованості перед кредитором ОСОБА_6 , визначивши обов`язок ОСОБА_2 сплатити на користь ОСОБА_6 заборгованість за договором позики від 14.01.2013 року, 21.03.2013, 30.04.2013 в розмірі 450,00 Євро. Виділити на користь ОСОБА_1 1/2 частину заборгованості перед кредитором ОСОБА_6 , визначивши обов`язок ОСОБА_1 сплатити на користь ОСОБА_6 заборгованість за договором позики від 14.01.2013 року, 21.03.2013, 30.04.2013 в розмірі 450,00 Євро (том 1 а.с.68а-74).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилається на те, що відповідачем вірно зазначені обставини про час укладення шлюбу між сторонами і дати народження їх дочок ОСОБА_16 та ОСОБА_17 . Однак обставини щодо продажу та придбання квартир, одержуваних та витрачених сум грошових коштів, повного переліку майна, придбаного під час спільного проживання однією сім`єю не відповідають дійсності. Відповідачем взагалі не зазначені обставини про наявність заборгованості - третіми особами, що виникла під час спільного проживання, яку відповідач фактично поклав лише на неї. З приводу спільного проживання однією сім`єю, фактичного припинення сімейних відносин та наявності майна спільної сумісної власності, зазначає, що фактично з відповідачем вони припинили спільно проживати однією сім`єю з травня 2013 року, між ними припинились взаємні права і обов`язки з приводу придбання харчування, одягу й майна, індивідуалізувався бюджет щодо кожного, в родині відносини стали нестерпними, у зв`язку з чим було припинене спілкування взагалі, що в подальшому призвело до конфліктів та виселення відповідача. Квартира АДРЕСА_3 була придбана внаслідок об`єднання грошових коштів одержаних нею у 1997 році від батька ОСОБА_18 в сумі 3500 дол. США та одержаних відповідачем від продажу квартирй 2 у будинку АДРЕСА_6 (в якій вонии мешкали) в сумі 3500 доларів США. Обставини наявності у неї на рахунку у банку грошових коштів визнаються відповідачем. Обставини наявності у неї грошових коштів на 1/2 частку квартири підтверджуються умовою договору купівлі-продажу квартири від 31.03.1998 року, де п. 1 договору передбачено, що покупці купили квартиру, а п. 3 наголошує на одержанні грошових коштів від покупців, тобто і від неї і від відповідача. Особисто складені відповідачем заперечення на позов від 29.04.2014 року у справі № 206/2277/14-ц (справа про стягнення неустойки за простроченая сплати аліментів) де зазначається про належність позивачу та відповідачу квартири АДРЕСА_3 на праві спільної сумісної власності. Щодо автомобіля NISSAN NOTE 1,6, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , зазначений автомобіль дійсно був придбаний у кредит у 2007 році. З часу припинення спільного проживання (з травня 2013 року по 06.06.2014 рік включно) нею сплачені особисті грошові кошти на погашення кредиту (суми заборгованості 3756,70 доларів США і процентів 315,17 доларів США). У зв`язку з необхідністю термінового пересилання дочці ОСОБА_19 грошових коштів на навчання у Федеративній республіці Німеччина, 23.09.2014 року автомобіль NISSAN NOTE 1,6, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 був знятий з обліку та проданий за ціною 110000 грн., після чого щодо вищезазначеної суми був здійснений обмін на евро і одержані за наслідками обміну грошові кошти в сумі 5950,00 Євро були перераховані дочці у Німеччину. Враховуючи те, що грошові кошти були спрямовані на навчання дочки, відповідач надав усну згоду як на продаж автомобіля, так і на цільове використання грошей - на навчання дочки. Отже грошові кошти від продажу автомобіля витрачені на інтереси сім`ї. Правових підстав для визнання по 1/2 часток на автомобіль за позовом відповідача не вбачається, адже автомобіль не перебуває у власності сторін у справі. Гараж № 27, розташований за адресою: депо Нижнє-Дніпровськ узел, гаражний кооператив «Експрес» був придбаний сторонами у квітні 2001 року. Гараж був придбаний ними за 1000 доларів США. У 2014 році, через аварійний стан гаражу (його конструктивних несучих елементів) між нею та ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 був укладений договір підряду на виконання ремонтних робіт від 20.06.2014 року. Відповідно до акту виконаних робіт від 1.09.2014 року підрядник передав, а замовник прийняв результати робіт, сума робіт і матеріалів склала 8900,00 грн. У 2016 році ОСОБА_23 , діючи за її дорученням і за її рахунок, здійснив оплату внеску члена кооперативу в сумі 600,00 грн. Під час спільного проживання відповідач зазначив про те, що сторонами набуте спільне рухоме майно техніка та меблі, проте відповідачем не зазначена техніка: пральна машина вірпул - 1500 грн., яку в січні 2016р. забрав відповідач від сусідки; фотоапарат філіпс 2 500,00 знаходиться у відповідача; фотоапарат придбаний у 2012 році за ціною 4 500,00 грн.; відео камера 2008р. - вартістю 3 500,00 грн.; елекртична дриль - 2 000,00 грн.; телевізор LG не може приймати участь в розділі, так як він згорів. Окрім цього 19.09.2001 року нею одержані у позику від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 4700,00 дол. США Цільове призначення одержаних грошей: на операцію доньки ОСОБА_24 . Дата повернення: до 19.09.2006 року. 19.09.2006 року між нею та ОСОБА_3 погоджено повернення заборгованості у строк до 19.09.2016 року. Грошові кошти витрачені в інтересах сім`ї. На ці гроші проведена операція щодо вродженого пороку серця. На даний час заборгованість не повернута. 31.07.2006 року нею одержані у позику від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 6000,00 дол. США на ремонт квартири АДРЕСА_3 , що є спільною сумісною власністю сторін. Грошові кошти вона зобов`язана повернути до 31.07.2016 року. На даний час заборгованість не повернута. 15.08.2006 року нею одержані у позику від ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 4500,00 дол. США для закінчення ремонту квартири, що належить їй і відповідачу на праві спільної сумісної власності та замовлення м`якої та корпусної меблів. Строк повернення грошей визначений до 25.08.2015 року. Грошові кошти витрачені сторонами за цільовим призначенням, в інтересах сім`ї. На даний час заборгованість не повернута. 03.01.2012 року нею одержані у позику від ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 1900,00 Євро для оплати забезпечення перебування доньки ОСОБА_19 на навчанні у Німеччині. Строк повернення грошей визнаний до 31.12.2017 року. Грошові кошти витрачені сторонами за цільовим призначенням, в інтересах сім`ї. На даний час заборгованість не повернута. 13.01.2013 року нею одержані у позику від ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 900,00 Євро для оплати навчання доньки ОСОБА_19 у Німеччині. Строк повернення грошей визначений до 31.12.2017 року. Грошові кошти витрачені сторонами за цільовим призначенням, в інтересах сім`ї. На даций час заборгованість не повернута. Загальна сума заборгованості за договорами позики, що не виконані нею та відповідачем складає 15200,00 дол. США та 2800,00 Євро.

У листопаді 2017 року відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 подав до суду відзив на зустрічний позов (заперечення), в якому зазначає, що відповідач по справі за основним позовом ОСОБА_2 визнає факт проживання та припинення спільного проживання однією сім`єю з кінця травня 2013 року. Щодо твердження про придбання квартири, то зазначені твердження не достовірні, адже квартира при придбанні була оформлена на двох співвласників і в основному позові, спору щодо часток у квартирі не зазначено. А обставини щодо придбання квартири у основному позові не оспорюються. У зустрічному позові зазначається про виселення відповідача, що не відповідає дійсності. Він був вимушений піти з квартири з причини постійних скандалів, ініціатором яких була ОСОБА_2 і вимушений шукати житло, маючи у власності 1/2 квартири. Щодо автомобілів, то у зустрічному позові підтверджується факт їх придбання у період їх спільного проживання однією сім`єю. Твердження, що автомобіль NISSAN NOTE 1,6 .був проданий у зв`язку із необхідністю надавати допомогу старшій доньці для навчання у Німеччині не підтверджуються жодним доказом, при цьому слід зазначити, що ніякої згоди, ні усної, ні письмової, ніхто не надав і не просив. Посилання у зустрічному позові на переважне право володіння та розпорядження окремими видами майна та отримання у позику грошових коштів на потребу сім`ї викладено емоційно, але бездоказово. Якщо один з подружжя уклав правочин щодо цінного майна без згоди другого одружжя, то останній має право звернутись до суду з позовом про визнання правочину недійсним, як такого, що укладено без його згоди. Також слід додати, що як і в попередньому випадку, письмова згода подружжя необхідна не лише для відчуження, а й для придбання цінного майна, оскільки у такому випадку використовуються спільні грошові пошти подружжя. Що стосується гаражу № НОМЕР_5 , що придбаний сторонами у квітні 2001 року, то ОСОБА_2 не обгрунтовуючи свої дії відносно цього об`єкту спільної власності, до речі у якому на момент припинення сумісного проживання (травень 2013) року, та в якому вона тримала автомобіль, розпорядилась гаражем на свій розсуд та фактично продала його громадянину ОСОБА_23 , який за її дорученням здійснив оплату внеску члена кооперативу в сумі 600 гривень. Виникає питання, з яких підстав за дорученням ОСОБА_2 оплату за гараж здійснював саме ОСОБА_23 .? При цьому слід зазначити, що гараж був оформлений на члена кооператива, ким являється ОСОБА_1 , а ніяких угод ні усних, ні тим більше письмових між колишнім «подружжям» щодо гаражу не укладалось. Ніяких ремонтів гараж не потребував - він був у хорошому стані та придатний для експлуатування, що й робилось. До справи не додано жодного висновку спеціаліста, що підтверджував би необхідність ремонту цієї будівлі. У зустрічному позові зазначається про гаражний кооператив «Експрес», розташований у депо Нижнє-Дніпровськ узел, а в матеріалах справи до основного позову додано членську книжку кооперативу, що видана на ім`я ОСОБА_1 , який є членом іншого кооперативу «АВТО-ЕКСПРЕСС». Щодо твердження про поточну заборгованість, слід зазначити, що борги, на які посилається ОСОБА_2 , не підтверджені жодними доказами. До зустрічного позову не додано жодної розписки про отримання коштів, а докази додані після поданого зустрічного позову не містять таких доказів взагалі. Окрім цього такі займи нібито відбувались у період спільного проживання, але згода другого з подружжя на укладення договору та форми її виявлення, потребують письмової згоди та нотаріального посвідчення, про що у зустрічному позові немає жодного слова. Крім того, взагалі не надано доказів на що витрачені кошти. Просить відмовити у вимогах викладених у зустрічному позові ОСОБА_2 (том 2 а.с.78-81).

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_25 в судовому засіданні наполягали на задоволенні первісного позову з підстав викладених у ньому. У задоволенні зустрічного позову просили відмовити.

Позивач ОСОБА_1 пояснив, що з травня 2013 року він з відповідачем припинив спільне проживання, як чоловік та дружина. У 2016 році почалися розмови про поділ майна. На дітей він сплачує аліменти за рішенням суду. Зазначене у позові майно він вважає спільним, тому воно повинно бути поділене порівну. Він не був присутнім при написанні розписок і отриманні відповідачем коштів у позику. Вважає дані розписки сфальсифікованими. До нього треті особи з проханням овернути борг наданий відповідачу не зверталися. Квартира є спільною сумісною власністю за договором купівлі-продажу. Автомобіль Ніссан спільне майно, яке відповідач відчужила без його згоди. Він також погашав кредит за машину, відповідач з червня 2013 року погашала кредит сама. Автомобіль ОСОБА_26 був придбаний у 2004 році під час сумісного роживання і проданий у 2016р. відповідачем. Про переказ коштів доньці йому не відомо. Гаражом наразі користується інша особа, гараж ремонту не потребував і він не просив цього робити. Щоб дочка поїхала навчатися у Німеччину він особисто брав борг у знайомих під чесне слово та кредит у банку. Кошти він повернув у 2015р.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 та її представники ОСОБА_27 , ОСОБА_28 в судовому засіданні заперечували проти задоволення первісного позову та наполягали на задоволенні зустрічного. Щодо поділу рухомого майна (меблів та техніки) залишили питання на розсуд суду.

Відповідач ОСОБА_2 , яка також була допитана у якості свідка, пояснила, що молодша дитина народилася хворою, необхідні були кошти, тому вона в сім місяців дитини вишла на роботу. Їй за її роботу дали премію і вона купила машину. Операція дитині обійшлася в 5000,00 дол. США, які вона взяла у борг у свого начальника Колесника + 1500,00дол. США на реабілітацію. Квартиру вони купили у дуже поганому стані, тому вирішили робити ремонт. Вона отримала премію за 10 років роботи, але грошей не вистачило, тому знову взяла у борг. Автомобіль Хундай було продано та зроблено перший внесок за Нісан за кредит. З 2013 року в сім`ї почалися серйозні розлади. ОСОБА_1 платив аліменти на дітей. У 2001 році було придбано гараж у кооперативі «Експрес». Гараж був в аварійному стані, завалений мотлохом. У 2013-14 р. їй подзвонили і повідомили, що задня стінка гаражу рушиться і тому вона відремонтувала гараж за власні кошти. Гараж вона не продавала. Квартира є спільною власністю, кожен вніс свої кошти на її придбання. Вона кошти брала в борг на ремонт квартири, на операцію молодшої доньки і на навчання старшої доньки у ОСОБА_29 . До Експрес банку вона не має ніякого відношення. Ремонт квартири робився у 2006 році за кошти, які вона взяла в борг та отриману нею премію на роботі. Автомобіль Ніссан купувався в кредит, частина платилася, коли проживали разом, частину вона сплатила особисто. Коли експертизою були втрачені оригінали розписок, вона всім кредиторам написала нові, що вона не відмовляється від боргів. Загальна сума заборгованості перед третіми особами на момент пред`явлення позову була 15200 дол. і 2800 євро. 3000 дол. і 250 євро наразі нею повернуто у серпні, грудні 2018р. З березня по травень 2013р. вона проживала у своєї матері у Дніпродзержинську, бо були створені такі умови, що вони не могли проживати разом. Діти мешкали у м. Дніпрі з батьком. У 2006 році дитина захворіла на коклюш і з липня по серпень 2006р. вони проживали на турбазі. В квартирі ОСОБА_1 не проживає з 2014р. Коли в квартирі робили ремонт також проживали окремо: ОСОБА_1 у своїх батьків, а вона з дітьми в санаторії.

Третя особа ОСОБА_6 , яка також була допитана у якості свідка, питання щодо позовних вимог залишила на розсуд суду. Пояснила, що вона кума сторін. Сторони проживали після розлучення багато років, приблизно до 2013р. ОСОБА_2 брала у неї кошти в борг для навчання дитини у Німеччині. 13.01.2013р. вона позичила 900євро, ОСОБА_2 наполягала, щоб була написана розписка. 26.12.2018р. їй ОСОБА_2 було повернуто 100 євро. У сторін була машина, потім її продали і купили іншу в кредит. Письмової згоди від ОСОБА_1 на отримання позики не було, але він знав, заперечень від нього не було.

Третя особа ОСОБА_5 , яка також була допитана у якості свідка, питання щодо позовних вимог залишила на розсуд суду. Пояснила, що вона давала у позику ОСОБА_2 кошти на навчання доньки ОСОБА_16 у Німеччині. Гроші давала в євро, передавала особисто ОСОБА_2 у себе вдома, розписку писали відразу.

Представник третьої особи ОСОБА_3 , за довіреністю ОСОБА_30 в судовому засіданні питання щодо позовних вимог залишила на розсуд суду. Пояснила, що вона до суду надавала розписки, які писала ОСОБА_2 ОСОБА_3 Куди витрачалися кошти взяті у позику ОСОБА_2 їй невідомо. Вказано у розписках, що ОСОБА_2 повернула два рази по 1500 дол. за двома розписками. Оригінали розписок, які були втрачені експертною установою зберігалися до надання до суду у ОСОБА_3 Обставини передачі коштів їй невідомі. Загалом ОСОБА_2 брала 10400 дол., повернула 3000 дол.

Треті особи ОСОБА_7 і ОСОБА_8 не використали своє право бути присутніми у судовому засіданні, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду даної справи згідно з вимогами Цивільного процесуального кодексу України.

Третя особа ОСОБА_4 в судові засідання не з`являвся, 30.01.2019р. представником відповідача ОСОБА_2 , за довіреністю ОСОБА_31 надано копію свідоцтва про смерть ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , заяв про виключення його з числа третіх осіб або залучення правонаступників до суду не надходило.

В судове засідання з`явилася дружина померлого ОСОБА_4 ОСОБА_32 повідомила, що вона і двоє дітей є спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 , спадщину ще не отримували та до нотаріуса не зверталися. Їй відомо, що її чоловік з її дозволу давав ОСОБА_2 кошти у позику 4500 дол. Коли це було вона не пам`ятає. Гроші давалися на ремонт квартири. Вона свідком передачі коштів не була. ОСОБА_2 писала розписку. Чоловік пояснював, що ОСОБА_2 так довго не повертає кошти, бо у неї дитина вчиться за кордоном. Після смерті чоловіка ОСОБА_2 повернула їй 150 дол.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.05.2016р., цивільна справа була розподілена в провадження судді Зайченко С.В.

Ухвалою судді від 27.05.2016 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху (том 1 а.с.13).

06.06.2016 року позивачем ОСОБА_1 подано заяву про усунення недоліків (том 1 а.с.18).

17.06.2016 року у даній справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду (том 1 а.с.22).

17 серпня 2016 року позивачем ОСОБА_1 до суду подано клопотання про призначення судово-товарознавчої експертизи (том 1 а.с.33-35).

11.10.2016р. позивачем ОСОБА_1 до суду подано клопотання про витребування доказів з Територіального Сервісного Центру № 1241 (том 1 а.с.42-43).

12.10.2016 року ухвалою судді клопотання про витребування доказів з Територіального Сервісного Центру № 1241 задоволено та направлено запит (том 1 а.с.44, 47).

18.10.2016 року від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання про забезпечення позову (том 1 а.с.49-51).

Ухвалою судді від 18.10.2016 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні заяви про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту сумісного проживання та про поділ майна подружжя (том 1 а.с.52).

22.11.2016 року відповідачем ОСОБА_2 подано зустрічну позовну заяву (том 1 а.с.68а-74).

Ухвалою судді від 21 грудня 2016 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , терті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про поділ майна спільної сумісної власності та обов`язків зі сплати заборгованості за договором позики прийнято до спільного розгляду з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та про поділ майна, що є спільною сумісною власністю. Позовні вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом (том 1 а.с.76).

21 грудня 2016 року позивачем ОСОБА_1 через канцелярію суду подано уточнену позовну заяву (том 1 а.с.82-87).

21 грудня 2016 року від позивача ОСОБА_1 через канцелярію суду надійшло клопотання про призначення авто товарознавчої експертизи (том 1 а.с.95).

Ухвалою судді від 31 січня 2017 року призначено у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та про поділ майна, що є спільною сумісною власністю, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , терті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про поділ майна спільної сумісної власності та обов`язків зі сплати заборгованості за договором позики, товарознавчу експертизу на розгляд якої поставлено наступні питання: Яка вартість майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: 4-комфорної газової плити; електричної духової шафи; двоспального дивана та крісло; LCD-телевізора «Філіпс»; кухонних меблів з 4 тумбочок і 4 навісних шаф і кухонного столу; вбудованої в стіні шафи; пилососу «Філіпс»; кондиціонеру « ОСОБА_15 »; холодильник « ОСОБА_15 »; посудомийної машини «Арістон»; 2 одномісних ортопедичних ліжка з матрацами; телевізора LG з плоским екраном; чотирьох дверної шафа-купе. Проведення експертизи доручено експертам Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз (том 1 а.с.106).

Ухвалою судді від 31 січня 2017 року залучено третю особу ОСОБА_7 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та про поділ майна, що є спільною сумісною власністю (том 1 а.с.107).

13.03.2017 року позивачем ОСОБА_1 подано клопотання про залучення третьої особи, допит свідків та витребування у ОСОБА_2 документів на гараж (том 1 а.с.205-206).

Ухвалою судді від 13 березня 2017 року залучено третю особу ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та про поділ майна, що є спільною сумісною власністю, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_33 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про поділ майна спільної сумісної власності та обов`язків зі сплати заборгованості за договором позики (том 1 а.с.209).

13 червня 2017 року позивачем ОСОБА_1 подано уточнену позовну заяву (том 2 а.с.25-27).

06.09.2017 року позивачем ОСОБА_1 подано уточнену позовну заяву (том 2 а.с.46-50).

У листопаді 2017 року позивачем ОСОБА_1 подав заперечення на зустрічну позовну заяву (том 2 а.с.78-81).

14 листопада 2017 року позивачем ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення доказів шляхом призначення судової почеркознавчої експертизи про встановлення абсолютної давності написання тексту (том 2 а.с.85-87).

Ухвалою судді від 14.11.2017 року призначено у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, про поділ майна, що є спільною сумісною власністю, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про поділ майна та обов`язків зі сплати заборгованості за договорами позики судову почеркознавчо-технічну експертизу документів. На вирішення експертизи поставлені наступні питання: 1)Чи дійсно текст розписки датованої 15 серпня 2006 року та підписи під нею, були виконані 15 серпня 2006 року або пізніше? 2)Чи дійсно текст розписки датованої 13 січня 2013 року та підписи під нею, були виконані 13 січня 2013 року або пізніше? 3)Чи дійсно текст розписки датованої 03 січня 2012 року та підписи під нею, були виконані 03 січня 2012 року або пізніше? 4)Чи дійсно текст розписки датованої 19 вересня 2001 року та підписи під нею, були виконані 19 вересня 2013 року або пізніше? 5)Чи дійсно відмітка у розписці датованої 19 вересня 2001 року про узгодження нової дати повернення боргу була виконана саме 18 вересня 2006 року ОСОБА_34 або іншою особою та в інший час? 6)Чи дійсно текст розписки датованої 31 липня 2006 року та підписи під нею, були виконані 31 липня 2006 року або пізніше? Проведення експертизи доручено експертам Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. Надано в розпорядження експертів п`ять копій боргових розписок датованих 15 серпня 2006 року, 13 січня 2013 року, 03 січня 2012 року,19 вересня 2001 року, 31 липня 2006 року. Зобов`язано ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_35 , ОСОБА_3 надати в розпорядження експертів оригінали боргових розписок датованих 15 серпня 2006 року, 13 січня 2013 року, 03 січня 2012 року,19 вересня 2001 року, 31 липня 2006 року. Провадження у справі на час проведення експертизи зупинено (том 2 а.с.94).

14 листопада 2017 року ухвалою судді виправлено описку в ухвалі Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2017 року про призначення судової почеркознавчо-технічної експертизи документів зазначивши п`яте питання таким змістом «Чи дійсно відмітка у розписці датованої 19 вересня 2001 року про узгодження нової дати повернення боргу була виконана саме 18 вересня 2006 року ОСОБА_3 або іншою особою та в інший час?» (том 2 а.с.95).

05 грудня 2017 року судом направлено до Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз дві ухвали суду від 14.11.2017р. та оригінали розписок від 15.08.2006р., 31.07.2006р., 13.01.2013р. та заяву про втрату оригіналу розписки від 05.12.2017р. (том 2 а.с.100).

10.01.2018р. Дніпропетровський науково-дослідний інституту судових експертиз направив до суду повідомлення, що у зв`язку з відсутністю експертів відповідної галузі знань, направили дві ухвали суду від 14.11.2017р. про призначення експертизи та оригінали розписок від 15.08.2006р., 31.07.2006р., 13.01.2013р. та заяву про втрату оригіналу розписки від 05.12.2017р. до Запорізького відділення Дніпропетровського НДІСЕ для проведенняґ судової експертизи (том 2 а.с.102).

Згідно розпорядження керівника апарату Самарського районного суду м. Дніпропетровська № 125-р від 10.04.2018р. «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ» та відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, у зв`язку із звільненням ОСОБА_36 з посади судді у відставку, здійснено повторний автоматизований розподіл даної справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.04.2018 цивільну справу розподілено судді Сухоруков А.О.

05 червня 2018 року від Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшло повідомлення про втрату оригіналів розписок, службовою перевіркою не встановлено місцезнаходження матеріалів, які надійшли 07.12.2017р., тому проведення експертизи неможливе (том 2 а.с.105-106).

12 липня 2018 року від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про продовження слухання справи при не проведеній судовій почеркознавчій експертизі про встановлення абсолютної давності написання тексту призначеної ухвалою судді від 14.11.2017р. (том 2 а.с.113-115).

Ухвалою від 12.07.2018р. прийнято цивільну справу до свого провадження і поновлено провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, про поділ майна, що є спільною сумісною власністю, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про поділ майна та обов`язків зі сплати заборгованості за договорами позики. Розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 07 серпня 2018 року (том 2 а.с.117-118).

07 серпня 2018 року, 29.08.2018р., 10.10.2018р., 08.11.2018р. судом було зроблено запити щодо втрачених експертною установою розписок, проте встановити їх місцезнаходження виявилось безрезультатним (том 2 а.с.196, 214-218, 236-237, 241-242).

Ухвалою від 10 жовтня 2018 року закрито підготовче судове засідання і призначено справу до судового розгляду по суті (том 2 а.с.233).

16 квтіня 2019 року позивачем ОСОБА_1 подано клопотання про витребування доказів (том 3 а.с.54-56).

Ухвалою судді від 16.04.2019р. в задоволенні клопотання позивача за первісним позовом ОСОБА_1 про витребування доказів відмовлено (том 3 а.с.59).

06 травня 2019 року від свідка ОСОБА_23 надійшла заява з проханням заслухати його пояснення надані в судовому засіданні при розгляді даної справи суддею Зайченко С.В., оскільки він перебуває на території Польщі по роботі. Його покази були надані під присягою і відповідають обставинам його участі у ремонті гаражу за його кошти в сумі 8900,00грн. (том 3 а.с.62-66).

Також сторонами неодноразово подавалися клопотання про відкладення/перенесення розгляду справи з різних причин (хвороби, відрядження, тощо).

Під час розгляду справи судом досліджені всі письмові докази, заслухано пояснення сторін і їх представників, допитано свідків.

21 червня 2019 року у судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 20 жовтня 1990 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб із ОСОБА_37 (після шлюбу прізвище ОСОБА_38 ), що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданого 20 жовтня 1990 року серії НОМЕР_6 , актовий запис 933 (том 1 а.с.7).

13 липня 1992 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_39 леонідівною розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_7 від 13.07.1992 року, запис № 254 (том 1 а.с.8).

27 лютого 1998 року ОСОБА_1 продав ОСОБА_40 квартиру АДРЕСА_7 . Ця квартира належала ОСОБА_1 на підставі реєстраційного посвідчення виданого та зареєстрованого 22.03.1996 року Дніпрпоетровським міським бюро технічної Інвентаризації в реєстровій книзі № ХХХ під реєстровим № 46. Продаж квартири вчинено за сім тисяч гривень, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 27.02.1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіною Н.М., зареєстровано в реєстрі за № 290 (том 1 а.с.9).

31 березня 1998 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 купили у ОСОБА_41 , яка діяла в своїх інтересах та як законний представник неповнолітнього сина ОСОБА_42 квартиру АДРЕСА_8 . АДРЕСА_9 квартири вчинено за десять тисяч дев`ятсот шістдесят гривень, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 31.03.1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіною Н.М., зареєстровано в реєстрі за № 1458 (том 1 а.с.10).

15 жовтня 2007 року ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_43 розпоряджатися від її імені (продати, передати в оренду, обміняти, заставляти, керувати) належним їй автомобілем ОСОБА_44 , 2004 року випуску, колір зелений, реєстраційний № НОМЕР_4 , що підтверджується довіреністю від 15.10.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Перфіловою О.А. (том 22 а.с.84).

17 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 014/2636/73/05682 за умовами якого остання отримала кредит в сумі 17429,50 дол. США строком до 16.10.2014р. із сплатою 10,99 відсотків річних (том 1 а.с.116).

Відпоідно до п. 2.1 цього договору кредитні кошти призначені на придбання автомобілю Nissan Note, 2007р.в.

Згідно п.3.6 цього договору забезпеченням цього договору є автомобіль Nissan Note, 2007р.в. вартістю 113019,00грн.

З наданих виписок по особовим рахунком кредит від 17.10.2007р. сплачувала ОСОБА_2 Кредит погашено (том 1 а.с.167-183).

26.01.2012р. між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний банкт «Експрес-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 49483/07/к3, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 35000,00грн. строком на 36 місяців, з 26.01.2012р. по 26.01.2015р. зі сплатою відсотків в розмірі 24% на рік. Кредит погашався ОСОБА_1 (том 1 а.с.88-94).

З наданих копій документів, переклад з німецької мови на українську мову, засвідчений приватним нотаріусом донька сторін ОСОБА_19 навчається в університеті у Німеччині, орендує житло, сплачує страховку (том 1 а.с.125-161).

З наданих відповідачем ОСОБА_2 платіжних доручень в іноземній валюті, платіжних доручень на купівлю квитків на літак за 2014-2016рр. ОСОБА_2 перераховувала кошти ОСОБА_45 , купувала квитки на літак (том 1 а.с.184-200).

20 червня 2014 року між ОСОБА_2 (замовник) та членами кооперативу (підрядники) ОСОБА_23 , ОСОБА_22 , ОСОБА_21 укладено договір підряду на виконання ремонтних робіт. Предметом договору є відновлення та ремонт аварійного гаражу № НОМЕР_5 , розташованого за адресою депо Нижнє-Дніпровськ узел «Експрес». У додатку до договору підряду від 20.06.2014р. перелічені необхідні роботи для відновлення гаражу включаючи «вскрытие гаража+ремонт замка» (том 1 а.с.201-202).

Згідно акту виконаних робіт від 01 вересня 2014 року до договору підряду від 20.06.2014р. загальна сума витрат по відновленню гаражу складає 8900,00грн. (том 1 а.с.203).

З квитанції до прибуткового касового ордера (без номеру і без зазначення номеру гаражу) у 2016р. ОСОБА_23 сплатив у кооператив «Авто-Експрес» членські внески за 2011-2015рр. у сумі 600,00грн. (том 1 а.с.204).

З відповіді Територіального сервісного центру № 1241 наданого на запит суду 24.10.2016р. за вих. № 31/4-1241-1334 станом на 24.10.2016р. транспортний засіб Hyundai Getz 1341, 2004р/в, 29.09.2004 року було зареєстровано на правах приватної власності за ОСОБА_2 з видачею свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 та номерних знаків НОМЕР_4 . 05.09.2016р. автомобіль було перереєстровано по договору укладеному в ТСЦ 1241 РСЦ МВС у Дніпропетровській області з видачею свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_9 та номерних знаків НОМЕР_4 на ОСОБА_7 (том 1 а.с.56).

З відповіді Територіального сервісного центру № 1241 наданого на запит суду 10.02.2017р. за вих. № 31/4-1241-172 станом на 10.02.2017р.: 16.10.2007р. транспортний засіб Nissan Note, 2007р.в., номерні знаки НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_10 , № двигуна НОМЕР_11 , зареєстрований на ОСОБА_2 . 23.09.2014р. даний транспортний засіб знятий з обліку і перереєстрований на нового власника ОСОБА_8 (том 1 а.с.114).

Відповідно до відповіді № 86/17 на адвокатський запит про ринкову вартість транспортного засобу від 26 квітня 2017 року складеної судовим експертом Пилипенко ОСОБА_46 . ОСОБА_47 . середня по Україні вартість продажу використовуваного транспортного засобу Nissan Note 1.6і, 2007р.в., вид палива бензин, двигун 1598см.куб., № двигуна ОСОБА_48 у співвідношенні з роком його випуску, пробігу та комплектації, згідно довідкової літератури на 23.09.2014р. складає 153930,00грн. (том 2 а.с.4-9).

Відповідно до відповіді № 87/17 на адвокатський запит про ринкову вартість транспортного засобу від 26 квітня 2017 року складеної судовим експертом Пилипенко ОСОБА_49 . середня по Україні вартість продажу використовуваного транспортного засобу Hyundai Getz 1.3і, 2004р/в., вид палива бензин, двигун 1341см.куб. у співвідношенні з роком його випуску, пробігу та комплектації, згідно довідкової літератури на 05.09.2016р. складає 128370,00грн. (том 2 а.с.10-19).

19.09.2001 року ОСОБА_2 взяла в борг 4700,00 дол. США у ОСОБА_3 на операцію доньки ОСОБА_50 строком до 19.09.2006р., який подовжено до 19.09.2016р., повернуто 1500 дол. США 25.07.2018р., що підтверджується копією розписки, оригінал якої втрачено експертною установою, та відновленою розпискою від 16.01.2019р. (том 2 а.с.20, том 3 а.с.34).

03 січня 2012 року ОСОБА_2 взяла в борг 1900,00 Євро у ОСОБА_5 для забезпечення оплати перебування її доньки на ОСОБА_19 на навчанні у Німеччині строком до 31.12.2017р., повернуто 150 Євро 25.12.2018р., що підтверджується копією розписки, оригінал не надавався, та відновленою розпискою від 16.01.2019р. (том 2 а.с.21, том 3 а.с.36).

31.07.2006 року ОСОБА_2 взяла в борг 6000,00 дол. США у ОСОБА_3 на ремонт квартири за адресою АДРЕСА_2 , строком до 31.07.2016р., повернуто 1500 дол. США 20.09.2018р., що підтверджується копією розписки, оригінал якої втрачено експертною установою, та відновленою розпискою від 16.01.2019р. (том 2 а.с.22, том 3 а.с.33).

15.08.2006 року ОСОБА_2 взяла в борг 4500,00 дол. США у ОСОБА_4 для завершення ремонту та заказу меблів у квартиру 97, де вона проживає з дітьми строком до 25.08.2015р., повернуто 150дол. США 01.08.2018р., що підтверджується копією розписки, оригінал якої втрачено експертною установою, та відновленою розпискою від 16.01.2019р. (том 2 а.с.23, том 3 а.с.35).

13.01.2013 року ОСОБА_2 взяла в борг 900 Євро у ОСОБА_6 для забезпечення навчання своєї доньки ОСОБА_51 у Німеччині строком до 13.01.2017р., повернуто 100 Євро 25.12.2018р., що підтверджується копією розписки, оригінал якої втрачено експертною установою, та відновленою розпискою від 16.01.2019р. (том 2 а.с.24, том 3 а.с.37).

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи№ 659-17 від 20.07.2017р. вартість майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: 4-комфортної газової плити 2005 рік придбання; електричної духової шафи 2005 рік придбання; двоспального дивану та крісла; LCD телевізор «Філіпс» 2007 рік придбання; кухонних меблів з 4 тумбочок і 4 навісних шаф і кухонного столу 2005р.; вбудованої в стіні шафи; пилососу «Філіпс»; кондіционеру «Самсунг» 2006 рік придбання; холодильнику «Самсунг» 2003 рік придбання; посудомийної машини «Арістон» 2008 рік придбання; 2 одномісних ортопедичних ліжка з матрацами; чотирьох дверної шафи-купе, складає 30688,65грн. Телевізор «LG» з плоским екраном на експертне дослідження не предоставлено (том 2 а.с.35-43).

Також допитані в судовому засіданні свідки зі сторони відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_24 пояснила, що вона є рідною донькою сторін, з 2013 року у батьків почалися напружені стосунки. У них були роздільні бюджети. Батьки зробили ремонт у квартирі, купили їй з сестрою дитячі меблі-ліжка, шафу, які мати два роки тому продала та зробила новий ремонт у дитячій і купила меблі нові. З 2014 року батько мешкає окремо. Кухонні меблі у квартирі наявні, телевізор є, але не працює. Диван та крісла наявні, купувалися, коли батьки ще мешкали разом. Пилосос поламався, купили вже новий. Їй відомо, що на навчання сестри у Німечинні батьки брали у борг кошти. Батько в кредит, мама під розписку. Автомобіль Ніссан був проданий, бо були труднощі з грошима. Гроші від продажу пішли на навчання сестри у ОСОБА_29 . Всі затрати на навчання сестри батьки обговорювали. Автомобіль купувала мама в кредит. Гараж є, але хто його купив і кому належить їй невідомо.

Свідок ОСОБА_52 пояснив, що у 2007 року він купив автомобіль Хюндай для своєї дружини за 9000 дол. США. Гроші передавали у нотаріуса під час складання довіреності. Дуднікови обоє були у нотаріуса, ніхто не заперечував проти продажу. Оформили генеральну довіреність на його дружину. У 2009 році він розлучився з дружиною, але йому відомо, що автомобіль нею вже продано іншій особі. Після продажу автомобілю його дружиною гроші ОСОБА_2 не передавались.

Свідок ОСОБА_53 пояснила, що вона є мачухою ОСОБА_54 . У 1997 році батько ОСОБА_55 працював у Росії, він давав кошти ОСОБА_56 на поліпшення житлових умов. Квартиру по вул. Ладозькій сторони купували разом. Квартира була у поганому стані, тому потребувала ремонту. Вони дарували на день народження ОСОБА_56 кошти на які вона купила телевізор. Коли старша донька поїхала на навчання за кордон у сторін почалися скандали, бо не вистачало грошей. ОСОБА_57 займала кошти на навчання доньки.

Також було заслухано пояснення свідка ОСОБА_23 , який був заявлений, як позивачем ОСОБА_1 так і відповідачем ОСОБА_58 ОСОБА_23 пояснював, що він у 2014 році ремонтував машину в сусідньому гаражі, ОСОБА_2 попросила допомогти їй відкрити її гараж, бо заржавів замок. Гараж був в аварійному стані. ОСОБА_2 попросила його відремонтувати гараж і він погодився. Стосовне внесків за гараж, він сплатив кошти, яка дала йому ОСОБА_2 В гаражі знаходиться його інструмент, він користувався гаражом по усній домовленості.

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України і ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Виходячи із змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частини 1, 2 ст. 77 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Стаття 80 ЦПК України презюмує, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (стаття 16 Закону «Про власність», стаття 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункт 1 стаття 17, стаття 18, пункт 2 стаття 17 Закону України «Про власність»), тощо.

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.

Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання майна спільним сумісним майном подружжя.

Тільки в разі встановлення цих фактів положення частини 1 статті 17 Закону України «Про власність» вважається правильно застосованим.

Вказаний висновок узгоджуються з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року № 6-135цс13 та від 23 вересня 2015 року № 6-1026цс15, постанові Верховного Суду від 06 червня 2019 року справа №757/41827/15-ц, провадження № 61-28916св18.

Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України.

За змістом наведеної вище норми, правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу є встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі статті 74 СК України.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, з метою вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно.

Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. п. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Так, судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 13 липня 1992 року було розірвано шлюб.

Згідно чинної на той час ст. 44 Кодексу про шлюб та сім`ю України шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану.

Отже сторони перед державою юридично зареєстрували розірвання шлюбу.

Твердження позивача проте, що розірвання шлюбу було фіктивним для становлення на квартирний облік свого підтвердження не знайшли.

Окрім цього з 01 січня 2004 року сторони мали право поновити шлюбні відносини, або знову зареєструвати шлюб.

Так дійсно сторони фактично проживали у одній квартирі АДРЕСА_3 , проте дане проживання перш за все зумовлено тим, що дана квартира належить їм на праві спільної сумісної власності за договором купівлі-продажу від 31.03.1998 року та є єдиним житлом кожного зі сторін.

Також всупереч ст. 81 ЦПК України позивачем ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того ведення з ОСОБА_2 спільного господарства, побуту та бюджету, що виключає можливість встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу відповідно до норм СК України та визнання права власності на спільно придбане майно у цей період із 2004 року по 2013 рік.

Крім цього дане твердження спростовується і показами свідків, а також показами відповідача ОСОБА_2 даними у якості свідка, які підтвердили той факт, що дійсно сторони мешкали в одній квартирі, але в цей період тривалий час мешкали і окремо.

У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

У відповідності до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України віди 12.06.2009 N 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду слід розрізняти визнання відповідачем позову від визнання ним обставин позову.

Суд не бере до уваги визнання ОСОБА_2 обставин спільного проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу з 2004 року по 2013 рік, оскільки дане визнання зумовлено поділом боргів за зустрічним позовом.

Окрім цього визнання певних обставин не тягне за собою задоволення позову.

Також слід зазначити, що автомобіль Nissan Note, 2007р.в. взагалі був придбаний в кредит особисто ОСОБА_2 і нею сплачувався.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 суд виходив з наступного.

Крім не доведеного факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу з 2004 року по 2013 рік, позивачем ОСОБА_2 в супереч ст. 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що кошти взяті в борг були витрачені на лікування дитини, на ремонт квартири, придбання меблів, тощо.

Взагалі відповідно до ст. 49 Конституції України кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно; існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена. Держава сприяє розвиткові лікувальних закладів усіх форм власності.

В матеріалах справи наявні лише докази того, що ОСОБА_2 перераховувала кошти дитині ОСОБА_59 у ОСОБА_29 .

Сторони самостійно вирішили відправити на навчання дитину у Німеччину, що потребує значних затрат.

З ОСОБА_1 рішенням суду стягнуті аліменти на утримання повнолітньої дочки на період навчання, а отже згідно чинного законодавства він зобов`язаний їх сплачувати, а інші витрати ОСОБА_1 не зобов`язаний нести.

Що стосується позовних вимог про визнання права власності на гараж по Ѕ частині та стягнення коштів на його ремонт, то дані вимоги також не підлягають задоволенню, оскільки позивачем ОСОБА_2 взагалі не надано жодного доказу, що гараж перебуває на праві власності ОСОБА_1 , рік його предбання, що ОСОБА_1 , як власник просив його ремонтувати.

Щодо позовних вимог про визнання за кожним права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 , то вони також не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Частиною 1 ст. 369 ЦК України встановлено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У відповідності до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_3 належить сторонам на праві спільної сумісної власності за договором купівлі-продажу від 31.03.1998 року, отже кожен з них і так є власником 1/2 частини квартири, протилежного доведено не було.

Вимог про припинення спільної сумісної власності, виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, поділ, тощо ОСОБА_2 заявлено не було.

Вирішуючи позов по суті, суд, також, звертає увагу, що відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 за первісним позовом і позовні вимоги ОСОБА_2 за зустрічним позовом задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 3-13, 141, 235, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 липня 2019 року.

Суддя А.О. Сухоруков