Головуючий у І інстанції Плахотнюк К.Г.
Провадження №22-ц/824/8112/2019 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 червня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Іванової І.В., Сержанюка А.С.,

при секретарі: Ярмак О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про стягнення страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» про стягнення страхового відшкодування,в якому просив стягнути з ПрАТ «СК «ВУСО» на його користь 88 633,24 грн. страхового відшкодування та 1 000,00 грн. витрат за проведення експертного дослідження, посилаючись на те, що 23.09.2013 року о 15:10 год. на дорозі с.Добропілля Добропільського району Донецької області - м. Красноармійськ Донецької області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «GREAT WALL HAVAL H5», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 Дана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_2 , яка на законних підставах керувала вищевказаним автомобілем.

26.09.2012 року між ОСОБА_1 та ПрАТ СК "ВУСО" було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів щодо автомобіля марки «GREAT WALL HAVAL H5», д.н.з. НОМЕР_1 , який діяв на час дорожньо-транспортної пригоди за участю даного транспортного засобу.

На виконання умов договору добровільного страхування наземних транспортних засобів водій ОСОБА_2 в цей же день повідомила ПрАТ СК «ВУСО» про дорожньо-транспортну пригоду по телефону, а 08.10.2013 року до ПрАТ СК «ВУСО» позивачем було подано заяву про виплату страхового відшкодування.

Однак листом від 06.11.2013 року відповідачем було відмовлено позивачу у виплаті страхового відшкодування з тих підстав, що він невчасно повідомив страховика про настання страхового випадку, що, однак, суперечить п. 5 Страхового акту від 06.11.2013 року, в якому ДТП кваліфіковано як страховий випадок.

За даними дослідження щодо визначення вартості матеріального збитку від 05.11.2013 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого під час дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 23.09.2013 року, складає 88 633 грн. 24 коп.

Не погоджуючись з рішенням ПрАТ СК "ВУСО" про відмову у виплаті страхового відшкодування та посилаючись на те, що пошкодженням автомобіля «GREAT WALL HAVAL H5», д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивачу, як власнику автомобіля, завдано збитків, останній і звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 88 633,24 грн. страхового відшкодування та 1 000,00 грн. витрат по оплаті за проведене експертне дослідження.

Під час розгляду справи представник позивача неодноразово подавав заяви про уточнення розміру позовних вимог, в яких доповнив позов вимогами про стягнення з відповідача пені, інфляційних втрат та 3% річних. В кінцевому варіанті просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 218 556,28 грн., що складається з 88 633,24 грн. страхового відшкодування, 1 000,00 грн. витрат за проведене експертне дослідження, 12 512,80 грн. пені, 106 125,75 грн. інфляційних втрат та 10 284,49 грн. 3% річних (а.с146-149).

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким його вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення з викладених у ній підстав.

Представник відповідача у судове засідання 27.06.2019 року не з`явився, подав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності; у клопотанні просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 23.09.2013 року о 15:10 год. на дорозі с.Добропілля Добропільського району Донецької області - м.Красноармійськ Донецької області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «GREAT WALL HAVAL H5», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , в результаті якої транспортний засіб отримав механічні пошкодження.

Постановою судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 24.10.2013 року встановлено, що ОСОБА_2 23.09.2013 року в порушення вимог п.п. 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху на а/ш м.Добропілля - м.Красноармійськ, керуючи транспортним засобом Грет Вол, д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрала безпечну швидкість руху, не впоралася з керуванням та виїхала за межі проїзної частини і скоїла наїзд на перешкоду, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження. ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. (а.с.63).

За даними дослідження №01/01-33 по факту заподіяння матеріального збитку власнику транспортного засобу, складеного 05.11.2013 року судовим експертом Дегтярь О.І., вартість відновлювального ремонту автомобіля «GREAT WALL HAVAL H5», д.н.з. НОМЕР_1 , становить 88 633 грн. 24 коп. (а.с.79-108).

Судом також встановлено, що транспортний засіб марки «GREAT WALL HAVAL H5», д.н.з. НОМЕР_1 , на праві власності зареєстровано за позивачем ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 (а.с.6).

26.09.2012 року між ОСОБА_1 та ПрАТ СК «ВУСО» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № -01-01, предметом якого є страхування майнових інтересів страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом марки «GREAT WALL HAVAL H5». Крім того, застрахований транспортний засіб є предметом договору застави та виступає забезпеченням виконання зобов`язань страхувальника перед АТ «Астра Банк» (вигодонабувач) (а.с.10-12).

Встановлено, що 08.10.2013 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ СК «ВУСО» із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування наземного транспорту з метою виплати йому страхового відшкодування у зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди (а.с.38).

За даними страхового акту від 06.11.2013 року № 4810-02 до договору добровільного страхування наземного транспорту №-01-01 від 26.09.2012 року дорожньо-транспортну пригоду було кваліфіковано як страховий випадок (а.с.25).

Листом заступника керівника відділу страхових відшкодувань ПрАТ СК «ВУСО» Романенка Р.А. №5546 від 06.11.2013 року відмовлено позивачу у виплаті страхового відшкодування з підстав недотримання правил п.10.3 договору добровільного страхування наземного транспорту № -01-01 від 26.09.2012 року, відповідно до яких страхувальник зобов`язаний повідомити страховика не пізніше, ніж через 2 години про настання страхового випадку за телефоном страховика і виконати його інструкції, а також до державних органів, в компетенцію яких входить підтвердження факту настання страхового випадку та протягом двох годин з моменту ДТП пройти медичний огляд на предмет алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння в закладах охорони здоров`я, незалежно від результатів огляду, проведеного працівниками ДПІ на місці пригоди з використанням індикаторних трубок (а.с.26).

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з того, що вищевказана ДТП згідно умов договору добровільного страхування наземного транспорту № -01-01 від 26.09.2012 року не є страховим випадком, що виключає можливість виплати страхового відшкодування, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно ч. 1ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За правилами ст.ст. 982, 990 ЦК України істотними умовами договору страхування, відповідно є: предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства; страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

При цьому, правилами ст. 991 ЦК України визначено підстави, за яких страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати, а в ч. 2 ст. 26 Закону України «Про страхування» зазначено, що договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону.

Таким чином, уклавши та підписавши 26.09.2012 року Договір добровільного страхування наземного транспорту №-01-01 від 26.09.2012 року, сторони тим самим засвідчили свою згоду та прийняли умови, які були в ньому закріплені, зокрема, погодились з п. 2.6 Договору страхування, яким передбачено застереження «порушення», а згідно п.13.2.15 зазначеного вище договору встановлено, що «ДТП» з урахуванням умов договору страхування, визначених як «застереження», а саме: - страхування з застереженням «порушення» не є страховим випадком подія, яка відбулась внаслідок порушення Страхувальником (водієм ТЗ) п.10.1, п.12.1, п.13.1 ПДР, а розділом 13 зазначеного вище договору добровільного страхування наземного транспорту, укладеного між позивачем ОСОБА_1 та ПрАТ СК «ВУСО» визначено підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування і виключення із страхових випадків.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим ризиком є певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання, а страховим випадком - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася, і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно ст. 988 ЦК України, ст. 20 Закону України «Про страхування» обов`язок страховика здійснити страхове відшкодування виникає лише у разі настання страхового випадку.

З наявної у справі постанови Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 24.10.2013 року вбачається, що судом встановлено факт порушення ОСОБА_2 вимог п.п.12.1, 12.3 Правил дорожнього руху, що спричинило дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль, належний позивачу.

Порушення страхувальником (водієм ТЗ) вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України згідно умов укладеного між сторонами 26.09.2012 року договору добровільного страхування наземного транспорту №-01-01 не являється страховим випадком, що згідно ст. 988 ЦК України та ст. 20 Закону України «Про страхування» звільняє страховика від обов`язку сплатити страхове відшкодування, в зв`язку із чим законним та обґрунтованим є висновоксуду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» страхового відшкодування.

Доводи апеляційної скарги позивача про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як підставу для скасування рішення суду, законності та обґрунтованості рішення суду не спростовують, оскільки відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення суду лише, якщо ці порушення призвели до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин; ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм належну оцінку у своєму рішенні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і доводи апеляційної скарги позивача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги ОСОБА_1 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий :

Судді: