Дата документу 25.06.2019 Справа № 2-3971/2008
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний № 2-3971/2008 Головуючий у 1-й інстанції: Юрлагіна Т.В.
Провадження № 22-ц/807/387/19 Суддя-доповідач Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.

при секретарі Волчановій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 листопада 2008 року по справі за позовом Запорізької обласної кредитної спілки «Довіра» в особі Мелітопольської філії до ОСОБА_1 про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області перебувала цивільна справа за позовом ЗОКС «Довіра» в особі Мелітопольської філії до ОСОБА_1 про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості.

Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 листопада 2008 року позов задоволено.

Розірвано кредитний договір №1719 від 30.03.2006 року, укладений між ЗОКС «Довіра» та ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЗОКС «Довіра» суму заборгованості за кредитним договором №1719 від 30.03.2006 року в розмірі 28800 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 288 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 30 грн., а всього 29118 грн.

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 серпня 2018 року відмовлено у задоволенні заяви про скасування заочного рішення.

ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою на заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 листопада 2008 року, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні позову.

Так, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що в березні 2018 року, при спробі здійснення правочину щодо належного йому на праві власності нерухомого майна ОСОБА_1 стало відомо, що постановами державних виконавців Орджонікідзевського та Жовтневого ВДВС ЗМУЮ в ході здійснення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа від 23.07.2010 № 2-3971/08, на все належне йому майно був накладений арешт. Зазначений виконавчий лист був виданий на виконання заочного рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06.11.2008 року. Зазначає, що жодної повістки про виклик до суду він не отримував, а тому фізично був позбавлений можливості бути присутнім на суді та захищати свої інтереси, подавати заперечення на позов та необхідні докази. Як вбачається з тексту заочного рішення, справу було розглянуто за одне судове засідання, при цьому відповідача повідомлено через оголошення в газеті «Запорізька правда», чим було грубо порушено його права на безпосередній захист своїх інтересів в суді. Також, зазначає, що згідно тексту оскаржуваного заочного рішення судом встановлено, що ОСОБА_1 отримав за кредитним договором 15000 грн., а частково повернув 1500 грн. Проте, при вирішенні розміру заборгованості суд виходив із суми 15000 грн., без врахування частково повернутої суми.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 грудня 2018 року частково відновлено провадження у цивільній справі № 2-3971/2008 за позовом ЗОКС «Довіра» в особі Мелітопольської філії до ОСОБА_1 про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості, що складається з оригіналу рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06.11.2008 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов ЗОКС «Довіра», суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не виконував належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором №1719 від 30.03.2006р., заборгованість за кредитним договором на час вирішення справи відповідачем не сплачена, а отже вона підлягає стягненню в повному обсязі.

З тексту судового рішення вбачається, що справа була розглянута за відсутності відповідача ОСОБА_1 . Так, в заочному рішенні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 листопада 2008 року зазначено, що відповідач в судове засідання не з`явився, про день і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, через оголошення в газеті «Запорізька правда», а отже судом визнано його неявку неповажною.

Проте, погодитися з таким висновком суду неможливо.

Відповідно до частини першої статті 57 ЦПК України 2004 року, дійсного на час ухвалення рішення, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 58 ЦПК України 2004 року належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частиною третьою статті 10, частиною першою статті 60 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 179 ЦПК України 2004 року предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Так, всупереч наведеному, в рішенні суду першої інстанції відсутні будь-які посилання на докази, на підставі яких судом було встановлено факти отримання ОСОБА_1 членської книжки з особистим рахунком та отримання відповідачем самого кредиту.

Також знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги щодо суперечливості нарахованої суми заборгованості. Так, в рішенні суду зазначено, що ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 15000 грн., та частково сплатив 1500 грн., проте під час вирішення розміру стягнення сплачена сума врахована не була, а сума у розмірі 15000 грн. зазначена як частина неповернутого кредиту.

Окрім цього, в рішенні суду відсутній розрахунок, або посилання на розрахунок заборгованості за кредитним договором, зокрема, не зазначено, з якого часу у ОСОБА_1 утворилась заборгованість за тілом кредиту, та яким чином нараховувались відсотки при запізненні строків щомісячної оплати.

Також, судом першої інстанції не було дотримано принципу змагальності сторін, хоча його реалізація в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Ст.1054 ЦК України передбачено, що обов`язком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Листом Запорізького апеляційного суду для повного й всебічного розгляду справи було витребувано у ЗОКС «Довіра» належним чином засвідчені копії кредитної справи ОСОБА_1 (а.с. 115).

Ухвалою колегії суддів Запорізького апеляційного суду від 10 квітня 2019 року було повторно витребувано у ЗОКС «Довіра» належним чином засвідчені копії кредитної справи ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 ); засвідчену копію кредитного договору № 1719, укладеного 30.03.2006 року між ЗОКС «Довіра» та ОСОБА_1 , розрахунку суми боргу ОСОБА_1 за вказаним договором з 30.03.2006 року по 06.11.2008 року ( з обов`язковим зазначенням залишку тіла кредиту, нарахованих та несплачених процентів за користування кредитом, подвійної ставки за кожен місяць запізнення сплати процентів за кредитом до повного погашення суми кредиту) з 30.03.2006 року по 06.11.2008 року (а.с. 125-126).

Однак, зазначену ухвалу не виконано, витребувані докази суду ані не направлено, ані в судовому засіданні не надано, представник довіри в судове засідання не з`являється, а отже апеляційний суд позбавлений можливості перевірити доводи викладені в позовній заяві,правові підстави звернення до суду з позовом та обґрунтованість зазначеної в ньому суми та періоду нарахування процентів.

Отже, позивач не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.2 ст. 78 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права

На підставі викладеного, враховуючи, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, судом визнані встановленими недоведені позивачем обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду є суперечливими, а також порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права,, колегія суддів приходить до висновку, про необхідність скасування заочного рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 листопада 2008 року та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог ЗОКС «Довіра», з вищезазначених підстав.

Керуючись ст. ст. 374,376,381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 листопада 2008 року по цій справі - скасувати, прийняти нову постанову, за якою:

«Позов Запорізької обласної кредитної спілки «Довіра» в особі Мелітопольської філії до ОСОБА_1 про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості - залишити без задоволення.»

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 03 липня 2019 року.

Головуючий:

Судді: