ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 року

м. Черкаси

Справа № 705/5522/18 Провадження № 22-ц/793/964/19
Категорія: 304090000

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів:

головуючого: Василенко Л.І.

суддів: Єльцова В.О., Карпенко О.В.

секретаря: Анкудінова О.І.

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач: ОСОБА_1

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02 квітня 2019 року (ухвалене в приміщенні Уманського міськрайонного суду Черкаської області під головуванням судді Кормана О.В.) у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

17 грудня 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 16 липня 2014 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 28 листопада 2018 року має заборгованість 12 304,62 грн., яка складається з: 3 298,64 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом; 7 943,86 грн. - нараховано пені; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 562,12 грн. - штраф (процентна складова).

На час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «ПриватБанк».

За таких обставин АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 12 304,62 грн. за кредитним договором б/н від 16 липня 2014 року, яка складається з наступного: 3 298,64 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом; 7 943,86 - нараховано пені; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 562,12 грн. - штраф (процентна складова).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02 квітня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що Анкета-заява, копія якої додана позивачем до позовної заяви, не містить посилань на розмір кредитного ліміту, умови користування кредитом та його погашення, порядок нарахування та сплати відсотків за користування кредитом, порядок нарахування та сплати штрафу і пені за невиконання умов Договору. Долучений до позовної заяви Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не містить підпису позичальника, тому суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, що під час підписання Анкети-заяви відповідач був ознайомлений саме з цими Умовами та Правилами. Позивач не довів і того, що відповідач був ознайомлений саме з тими Тарифами обслуговування кредитних карток «Універсальна», що долучені до позовної заяви.

Крім того, суду не надано доказів того, яку саме картку клієнт мав намір оформити, як і того, що відповідачу взагалі була видана картка будь-якого виду (дата видачі якої, згідно Умов та правил, вважається датою укладання договору), не надано відомостей у підтвердження строку дії картки, доказів зарахування кредитних коштів на картку, номеру карткового рахунку боржника.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 16 травня 2019 року, АТ КБ «ПриватБанк» вважаючи, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм матеріального і процесуального права, недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи, що мають значення для справи, просило суд скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02 квітня 2019 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 в повному обсязі, стягнути з відповідача судові витрати.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач не приймав участі у розгляді справи, заперечень проти позову Банку не подав, розмір обчисленої позивачем заборгованості, в т.ч. нарахованих відсотків не оспорював, факт укладення договору, отримання кредитних коштів, ознайомлення з Умовами та правилами, Тарифами банку не заперечував, клопотання про призначення економічної експертизи не заявляв, власного розрахунку заборгованості по процентам не навів, але суд першої інстанції став на бік відповідача та звільнив останнього від майнової відповідальності, чим порушив права Кредитора.

Скаржник зазначає, що в підтвердження позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» надано належні та допустимі докази в розумінні ст. ст. 77, 78 ЦПК України, а саме: кредитний договір підписаний особисто відповідачем, розрахунок заборгованості станом на 28 листопада 2018 року, відповідно до якого відповідачем здійснювалися платежі в рахунок погашення заборгованості за кредитом, та який не спростований відповідачем.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 31 травня 2019 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 26 червня 2019 року розгляд апеляційної скарги призначено у порядку письмового провадження на 04 липня 2019 року на 10:00 год.

Фактичні обставини справи

16 липня 2014 року ОСОБА_1 було підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (далі - Анкета-заява). У вказаній Анкеті-заяві зазначено, що підписант згоден з тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між клієнтом і банком договір про надання банківських послуг.

На обґрунтування фактичної суми заборгованості, позивачем по справі АТ КБ «ПриватБанк» надано суду розрахунок заборгованості за договором №б/н від 16 липня 2014 року, укладеного між ПриватБанк та клієнтом - ОСОБА_1 , станом на 31 травня 2015 року та станом на 28 листопада 2018 року.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду Черкаської області

Відповідно до пункту 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц від 18.05.2018).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Звертаючись до суду з даним позовом позивач, на підтвердження своїх позовних вимог, надав наступні докази: Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 16.07.2014 (а.с. 8); розрахунок заборгованості за договором № б/н від 16.07.2014, укладеним між ПриватБанком та клієнтом - ОСОБА_1 , станом на 31.05.2015 (а.с.5) та станом на 28.11.2018 (а.с. 6); витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт (а.с. 9) та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в якому зазначено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» діє на підставі Ліцензії Національного банку України № 22 від 29.07.2009 (а.с. 10 - 24); копію Банківської ліцензії № 22 від 05.10.2011 (а.с. 28).

Судом встановлено, що 16 липня 2014 року ОСОБА_1 було підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, у якій заповнено графи особистих даних. У графі вибору кредитних карток та бажаного кредитного ліміту відсутні відомості.

У вказаній Анкеті-заяві зазначено, що підписант згоден з тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між клієнтом і банком договір про надання банківських послуг.

При цьому зазначена Анкета-заява не містить посилань на умови користування кредитом та його погашення, порядок нарахування та сплати відсотків за користування кредитом, порядок нарахування та сплати штрафу і пені за невиконання умов Договору.

До позовної заяви не додані документи, які б підтверджували, що на момент підписання Анкети-заяви 16.07.2014 відповідач був ознайомлений саме з тими Умовами та правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, витяг з яких долучено до позовної заяви в підтвердження заявлених вимог.

У свою чергу, у підтвердження заявлених вимог, позивачем подано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» (а.с. 9).

У даному Витязі зазначено про те, що з 01.09.2014 змінено процентну ставку по кредитним карткам «Універсальна» та «Універсальна GOLD», а з 01.04.2015 змінено тарифи обслуговування даних кредитних карток, розмір процентної ставки, пені того, при тому, що Анкета-заява заповнена відповідачем 16.07.2014, тобто до внесення наведених змін.

В загальних положеннях долученого до позовної заяви витягу із Умов та Правил надання банківських послуг, вказано, що АТ КБ «ПриватБанк» діє на підставі ліцензії Національного банку України № 22 від 29.07.2009 (а.с. 10).

Разом з тим, як вбачається із доданої до позовної заяви копії Банківської ліцензії на час укладення спірного кредитного договору, Банк діяв на підставі ліцензії № 22 від 05.10.2011, що свідчить про те, що додані до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг, на момент укладення спірного договору вже не діяли (а.с. 28).

Водночас Умовами та Правилами надання банківських послуг ПриватБанку, які долучені до позовної заяви, визначено наступні умови надання банківських послуг широкому та необмеженому колу осіб.

Так, у відповідності до п. 2.1.1.2.1. для надання послуг Банк надає Клієнту картку, її вид визначений у Пам`ятці Клієнта/Довідці про умови кредитування і Заяві, підписанням якого Клієнт і Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладання Договору є дата отримання Картки, зазначена в Заяві.

При звернені до суду позивач не надав суду підписаних відповідачем Умов та Правил надання банківських послуг, Умов надання банківських послуг та Правил користування відповідною платіжною карткою. Не надано будь-яких відомостей про номер карткового рахунку, дати вручення картки відповідачеві, повідомлення йому пін-коду, строку дії картки саме за цим позовом та наданим розрахунком заборгованості.

Отже з наданих позивачем документів суд позбавлений можливості встановити дійні обставини справи які б слугували підставою для задоволення заявлених позовних вимог, оскільки не відомо який тип картки було видану відповідачу, відповідно неможливо вірно встановити умови користування виданою карткою, розмір обов`язкового щомісячного платежу, розмір пені за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів та розмір штрафу.

Правовідносини між сторонами у справі, які ґрунтуються на вищенаведених положеннях кредитного договору, регламентуються наступними правовими нормами.

Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦПК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди - ст. 638 ЦК України.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі - ч. 1 ст. 1055 ЦК України.

За статтями 526 та 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованою договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Особливостями договору приєднання є те, що позичальник приймає і погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Виходячи з позовних вимог, саме про такий договір зазначав банк.

Підписом у Анкуті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, що є договором приєднання, відповідач погодився з Умовами та Правилами, однак, як зазначалось, з наданої Анкети-заяви не вбачається суми наданого кредитного ліміту, крім того і застосування долучених до позовної заяви Умов та Правил, за встановлених судом обставин, також не є можливим.

Доводи скаржника про те, що АТ КБ «ПриватБанк» надано належні та допустимі докази щодо наявної визначеної позивачем заборгованості відповідача по договору №б/н від 16 липня 2014 року спростовуються матеріалами справи та є безпідставними з огляду на наступне.

Стаття 2 ЦПК України, передбачає, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право порушено. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, особа має суб`єктивне матеріальне право на їх задоволення.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, яка регламентує змагальність сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому у відповідності до ч. 4 приведеної статті кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

До позовної заяви Банком була додана заява про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, в якій просив суд розглядати справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с. 33).

Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29.12.2018 клопотання АТ КБ «ПриватБанк» задоволено, розгляд справи призначено на 30.01.2019 у порядку спрощеного провадження за наявними матеріалами без виклику сторін (а.с.38).

У позовній заяві не вказано, що позивач не має змоги надати відповідні докази разом з позовною заявою. Надалі будь-яких письмових звернень до суду із зазначенням доказів, які бажає долучити позивач із зазначенням об`єктивних причин неможливості їх надання останній не подавав.

Частина 2 ст. 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом третім вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1050 ЦК України з урахуванням ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, банк повинен довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та, відповідно, на умовах встановлених договором.

Однак, банком це зроблено не було, внаслідок чого апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову за встановлених судом обставин.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, апеляційний суд не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 258, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий Л.І. Василенко

Судді: В.О. Єльцов

О.В. Карпенко