Провадження №2/521/97/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2019 року м.Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Мазун І.А.

за участю секретаря судового засідання Кіліян О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист прав споживачів, визнання кредитного договору, договорів поруки та договору іпотеки недійсними, -

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м.Одеси звернулася ОСОБА_1 з позовом до акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист прав споживачів, визнання кредитного договору, договорів поруки та договору іпотеки недійсними, в якому вказувала на те, що 30.01.2008р. між нею та відповідачем було укладено кредитний договір №0, згідно якому позивачу були надані кредитні кошти в сумі 44500дол.США зі сплатою 13,40% річних за користування кредитними коштами на строк до 30.01.2015р. В якості забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_1 умов вказаного кредитного договору 30.01.2008р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, відповідно якому в іпотеку відповідачу було передано квартиру АДРЕСА_1 . Також 30.01.2008р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №176276, відповідно якому поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з договору №0 від 30.01.2008р., укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Аналогічний договір поруки №243467 12.07.2010р. було укладено і між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2

Позивач вважає, що кредитний договір є недійсним у зв`язку з тим,що пунктами 1.5 та 1.2.2 договору встановлено, що банк встановив умови надання та повернення кредиту. Згідно п.1.5 кредитного договору передбачений порядок надання кредиту а саме - шляхом видачі готівки з каси банку. Для повернення суми кредиту використовується транзитний рахунок 296, однак згідно заяви про видачу готівки №14 від 30.01.2008р. кредит було надано з рахунку НОМЕР_1 , який не є поточним рахунком позичальника та який взагалі не передбачений умовами кредитного договору. Також згідно цієї заяви не зрозуміле призначення платежу, так як найменування договору та призначення платежу взагалі відсутні, що на думку позивача підтверджує той факт, що отримана позивачем сума не є сумою кредиту а сумою коштів, виданою з поточного рахунку ОСОБА_1 , який також в свою чергу відкритий останній не був, адже відсутній договір про відкриття саме цього поточного рахунку між позивачем та відповідачем. Таким чином позивач зазначає, що нею так і не отримано кредит згідно умов договору та не має жодних зобов`язань перед відповідачем, оскільки останній не виконав своїх зобов`язань щодо законної видачі позичальнику кредитних коштів в іноземній валюті та не виконав предмету договору, а тому кредитний договір є недійсним. Крім того, посилалася на те, що транзитний рахунок 296 призначений лише для внутрішньобанківського обліку, ці рахунки відкриваються банками для власних потреб і на власний розсуд і до зберігання коштів не мають жодного стосунку. Таким чином, положення кредитного договору про повернення суми кредиту позичальником шляхом зарахування коштів на вказаний рахунок суперечить діючому законодавству України. Крім того, відповідач ввів позивача в оману через свідомо ненадану інформацію, а саме в договорі вказано процент за користування кредитом у розмірі 13,40, в той час коли реальна процентна ставка складала 16,887% у доларах США, що в свою чергу тягне за собою подорожчання кредиту на 30366,47 дол.США, а відтак кредитний договір №0 від 30.01.2008р., укладені договори поруки від 30.01.2008р. та 12.07.2010р. а також договір іпотеки від 30.01.2008р. підлягають визнанню недійсними.

Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Представник ПАТ «УкрСиббанк» з позовними вимогами не погодився, вказуючи на їх необґрунтованість.

Треті особи в судове засідання не з`явилися, сповіщені належним чином.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд прийшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що згідно з умовами Договору про надання споживчого кредиту № 0 (при застосуванні ануїтетної схеми погашення) від 30.01.2008р. АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») надав ОСОБА_1 кредит в сумі 44500дол.США зі сплатою 13,40% річних за користування кредитними коштами на строк до 30.01.2015р. Відповідно до абзацу 4 п. 1.2.2 Розділу 1 Договору позичальник зобов`язується повернути суму кредиту та сплатити проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 820 доларів США 00 цент. в день сплати ануїтетних платежів. Розмір ануїтетних платежів може змінюватись у випадку зміни процентної ставки згідно із п.п. 1.3.1, 10.2 цього Договору. Згідно п. 1.3.1 Договору за користування кредитними коштами протягом перших 30 (тридцяти) календарних днів рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 13,40 % річних. Кредит надається Позичальнику для його особистих потреб (безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконання обов`язків найманого працівника), а саме на споживчі потреби, що прописано в п. 1.4 спірного договору. (т.1 а.с.35-38)

Крім того, 30.01.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 30.01.2008 року, пунктом 1.1 якої передбачено, що сторони погодили додати до договору Додаток №2 «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту». (т.1 а.с.40)

В якості забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_1 умов вказаного кредитного договору 30.01.2008р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю.Д., відповідно якому в іпотеку відповідачу було передано квартиру АДРЕСА_1 . (т.1 а.с.10-13)

30.01.2008р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки №176276, згідно якому поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з договору №0 від 30.01.2008р., укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. (т.1 а.с.54)

27.04.2009р. між сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 30.01.2008 року, згідно якої сторони домовилися про зміну ануїтетного платежу за договором, а саме позичальник зобов`язався повертати в день сплати ануїтетних платежів, передбачений договором, суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у таких розмірах: у період з 28.04.2009р. сплачує нараховані проценти; у період з 28.04.2010р. по 28.02.2014р. платіж у розмірі 820 дол.США; у період з 28.02.2014р. до кінця терміну дії договору у розмірі 1415дол.США якщо інший розмір ануїтетного платежу не буде встановлений згідно умов договору. (т.1 а.с.43)

12.07.2010р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №2 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 30.01.2008 року, згідно якої сторони домовилися про зміну ануїтетного платежу за договором, а саме позичальник зобов`язався повертати в день сплати ануїтетних платежів, передбачений договором, суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у таких розмірах: у період з 28.07.2010р. по 29.06.2011р. у розмірі 630 дол.США; у період з 28.07.2011р. до кінця терміну дії договору у розмірі 765дол.США якщо інший розмір ануїтетного платежу не буде встановлений згідно умов договору.(т.1 а.с.48)

12.07.2010р. між сторонами було укладено договір про внесення змін №1 до іпотечного договору, посвідченого 30.01.2008р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю.Д.. (т.1 а.с.14-15)

Згідно додаткової угоди №1 від 12.07.2010р. до договору поруки №17626 від 30.01.2008р. поручитель надав свою згоду про зміну розміру ануїтетного платежу за договором: позичальник зобов`язується повертати в день сплати ануїтетних платежів, передбачений договором, суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у таких розмірах: у період з 28.07.2010р. по 29.06.2011р. у розмірі 630 дол.США; у період з 28.07.2011р. до кінця терміну дії договору у розмірі 765дол.США якщо інший розмір ануїтетного платежу не буде встановлений згідно умов договору. (т.1 а.с.55)

12.07.2010р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №243467, згідно якому поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з договору №0 від 30.01.2008р., укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. (т.1 а.с.56-58)

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банківський кредит це будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будьяка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Згідно зі ст. 509 ЦК України (в редакції станом на 30.01.2008р.) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.ст.526-527, 548 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. . Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Недійсність правочину щодо забезпечення виконання зобов`язання не спричиняє недійсність основного зобов`язання.

Згідно зі ст.ст.626-629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. . Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Пунктом 10.13 Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 30.01.2008 року (при застосуванні ануїтетної схеми погашення) передбачено, що підписанням даного Договору позичальник підтвердив, що «….. повністю розуміє та вважає справедливими щодо себе всі умови Договору, свої права та обов`язки за Договором і погоджується з ними, перед підписанням даного Договору Позичальник отримав інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»…….», тобто на момент підписання між сторонами було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов цього кредитного договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави «Позика», якщо інше на встановлено цим параграфом і не виходить із суті кредитного договору.

Таким чином, кредитний договір породжує певні взаємні права та зобов`язання між сторонами, що його уклали.

Відповідно до п.п.1.2.2 Договору про надання споживчого кредиту (при застосуванні ануїтетної схеми погашення) позичальник зобов`язується повернути суму кредиту та сплатити проценти, штрафи та інші платежі згідно умов договору на рахунок №296, відкритий у банку.

Позивачем не заперечується, що відповідачем було надано та позивачем було отримано грошові кошти в сумі 44500дол.США.

Відповідно до п. 1.2.2 Договору про надання споживчого кредиту (при застосуванні ануїтетної схеми погашення) позичальник зобов`язався повернути кредит у повному обсязі не пізніше 30.01.2015 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного банком терміну (достроково) відповідно до умов розділу 12 цього договору на підставі будь-якого з п.п.2.3, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.10, 8.4, 10.2, 10.14 договору. Позичальник зобов`язався повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом внесення ануїтетних платежів в порядку і на умовах, визначених цим договором.

Судом встановлено, що за період з 28.02.2008р. по 28.08.2014р. позивачем частково погашалося тіло кредиту а також за період з 28.02.2008р. по 11.03.2015р. сплачувалися проценти за кредитним договором №0 від 30.01.2008р., що підтверджується довідкою розрахунком заборгованості за кредитом станом на 15.09.2016р. (т.1 а.с.198-200)

Пунктом 1.6 Договору про надання споживчого кредиту (при застосуванні ануїтетної схеми погашення) сторони погодили наступну черговість погашення заборгованості позичальника за Договором:

1) прострочені комісії (якщо буде мати місце прострочення);

2) строкові комісії;

3) прострочені проценти (якщо буде мати місце прострочення);

4) строкові проценти;

5) прострочена сума основного боргу (якщо буде мати місце прострочення);

6) строкова сума основного боргу;

7) штрафні санкції за Договором.

За заявою позивача ТОВ «Аудиторська фірма «Аудитінформсервіс» 25.09.2015р. складено розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки у відповідності з постановою НБУ №168 від 10.05.2007р., у якому зазначено, що реальна процентна ставка за вказаним кредитом становить 16,887%, абсолютне значення подорожчання кредиту становить 30366,47 дол.США. (т.1 а.с.17-23)

Крім того, у справі була призначена судово-економічна експертиза, проведення якої було доручено Київській незалежній судово-експертній установі.

Згідно висновку цієї експертизи від 03.12.2018р. №2702 на більшість поставлених питань не видається можливим надати однозначну відповідь, однак на питання щодо встановлення реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту на момент укладення спірного договору експертом було встановлено що реальна процентна ставка на момент його укладання становила 17,48%, а абсолютне значення подорожчання кредиту становить 28881,44 дол.США. (т.2 а.с.112-137)

Відповідно до ст.ст.102,110 ЦПК України висновок експерта докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Суд зазначає, що висновки цієї експертизи мають помилки в сумі отриманих кредитних коштів і крім того, фактично цей висновок може слугувати доказом у справі про стягнення з позивача кредитної заборгованості та оскарження дій відповідача щодо виконання умов договору та перерахунку сплачених сум по вказаному договору, однак не є підставою для визнання кредитного договору недійсним з моменту укладення в повному обсязі.

Згідно з ч. 5 ст. 11, ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця, установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору, надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Окрім того, частиною 2 ст. 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Таким чином, відповідно до законодавства України гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак, в той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства.

Частина 1 ст. 533 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого грошове зобов`язання має бути виконане в гривнях. Між тим, диспозиція норми частини 3 цієї статті дозволяє використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Спеціальне законодавство України у сфері банківської діяльності та діяльності небанківських фінансових установ не містить приписів, які б забороняли банкам або іншим фінансовим установам надавати кредити в іноземній валюті.

Загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг встановлює Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Пунктом 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що фінансовий кредит це кошти, які надаються у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під процент.

Статтею 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, які послуги вважаються фінансовими, серед визначень, пунктом 6 ст. 4 є надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.

З наведеного вбачається, що Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» не відокремлює національну валюту від іноземної, а навпаки об`єднує.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» коштами є гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент, а банківським кредитом є будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

З огляду на вищезазначене вбачається, що укладаючи кредитний договір в іноземній валюті банк діяв в межах закону, а відтак вбачається, що укладенням даного договору права позичальника порушені не були.

Згідно з частиною 1 статті 638 та частиною 1 статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Підпунктом д пункту 2 частини 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо.

Судом встановлено, що у відповідності до п. 10.13 Договору перед підписанням даного Договору Позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем дотримано усіх вимог законодавства на момент укладання спірних правовідносин.

Суд не погоджується з твердженнями позивача, що банком не виконано предмет договору та не надано доказів, отримання останнім коштів за кредитним договором №0 від 30.01.2008р, оскільки відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у справі № 6-1103цс16 08 червня 2016 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Що стосується посилань позивача на той факт, що кредит було надано з рахунку НОМЕР_1 , який не є поточним рахунком позичальника, який не був передбачений умовами кредитного договору та між сторонами не було укладено договору про відкриття саме цього поточного рахунку суд зазначає, що згідно Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженою Постановою Правління Національного банку України № 280 від 17.06.2004р., зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26.07.2004р. за 919/9518 рахунок 3739 (АП) - «Транзитний рахунок за іншими розрахунками». Призначення рахунку: облік коштів за іншими розрахунками для розподілу загальних сум між різними рахунками або клієнтами. Залишків за рахунком на кінець місяця не повинно бути. За дебетом та за кредитом рахунку проводяться суми, які на кінець дня або звітного періоду відносяться на відповідні рахунки за призначенням». Рахунок - це транзитний внутрішньобанківський рахунок (єдиний консолідований рахунок 3739 згідно Облікової політики банку) використовується для автоматичної обробки операцій. Для автоматичної обробки безготівкових платежів по погашенню заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 30.01.2008 р. боржника ОСОБА_1 у програмі банку був відкритий технічний аналітичний рахунок 296 для ідентифікації договору в обліковій системі банку. Такий рахунок має наступну структуру - 3739КНННННННН де:

3739 - константа балансового рахунку 3739;

К - ключ, розрахований за правилами роботи СЕП;

НННННННН - номер кредитної угоди.

Відповідно до структури рахунку він відкривається окремо для кожної кредитної угоди і вказується в її тексті як рахунок, на якій клієнт має спрямовувати всі платежі для погашення заборгованості, в разі якщо вони виконуються у безготівковій формі. Таким чином платежі через вказані рахунки здійснюються транзитом з подальшим зарахуванням коштів на відповідні рахунки обліку заборгованості (2203. 2207, 2208, 2209, 3578 та ін.) в той банківський день автоматично.

Відповідно, для відкриття даного рахунку, не потрібно було укладати окремий так як це є внутрішнім рахунком Банку та використовується він виключно для особистих потреб (обліку довгострокових кредитів на поточні потреби, що надані фізичним особам).

Таким чином при розгляді справи не знайшли свого підтвердження будь-які посилання позивача щодо недійсності оскаржуваних договорів, оскільки кредитний договір є укладеним з моменту досягнення його сторонами в письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору. Правове значення для вирішення питання про визнання кредитного договору недійсним має додержання його сторонами вимог закону саме при його укладанні, а не виконанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 215, ст.230 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Позивач посилається на те, що відповідач ввів її в оману, не надавши їй всю необхідну інформацію щодо всебічного і повного ознайомлення з умовами кредитування, ціною, способами розрахунку, перевагами та недоліками існуючих на час укладання договору схем кредитування та ін..

Суд критично ставиться до таких доводів позивача, оскільки договором про надання споживчого кредиту (при застосуванні ануїтетної схеми погашення) № №0 від 30.01.2008р. передбачені гарантії його виконання, зокрема позичальник підтвердив, що повністю розуміє всі умови договору, свої права та обов`язки за договором і погоджується з ними. Крім того, на питання суду позивач відповіла, що вона економістом за фахом, а отже мала змогу перед підписанням оскаржуваного договору та отриманням за цим договором коштів детально вирахувати та дослідити всі фінансові питання з приводу нарахування процентів та інших виплат.

Відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання у розумінні вимог статті 617 ЦК України.

Таким чином, аналізуючи все вищевикладене, оскільки суд прийшов до висновку про те, що вимоги щодо визнання кредитного договору недійсним не підлягають задоволенню, у задоволенні позовних вимог про визнання договорів поруки та договору іпотеки недійсними також слід відмовити.

Керуючись ст..ст.203, 215, 216, 230, 526, 526, 548, 626-628, 638, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст.10-11, 15-16,18-19 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст.76-79, 83, 141, 258-259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист прав споживачів, визнання кредитного договору, договорів поруки та договору іпотеки недійсними залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 04 липня 2019 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ І.А.МАЗУН