Постанова

Іменем України

05 червня 2019 року

м. Київ

справа № 753/9826/14-ц

провадження № 61-16577св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Приватне акціонерне товариство «Фармацевтична фірма «Дарниця»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» на рішення Апеляційного суду міста Києва від 04 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Стрижеуса А. М., Антоненко Н. О., Шкоріної О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2014 року Приватне акціонерне товариство «Фармацевтична фірма «Дарниця» (далі - ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача суми заборгованості за договором купівлі-продажу квартири.

Позовна заява мотивована тим, що 14 лютого 1997 року між сторонами укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до пункту 4 указаного договору продаж квартири здійснено за 19 275 грн, що на момент здійснення операції складало 10 178 доларів США (умовних одиниць) за курсом Національного банку України (далі - НБУ) на день укладення договору. Відповідно до пункту 5 договору купівлі-продажу від 14 лютого 1997 року покупець повинен сплатити продавцю повну вартість квартири протягом п`ятнадцяти років з моменту укладення договору, тобто кінцевий строк виконання покупцем зобов`язання з оплати повної вартості квартири настав 14 лютого 2012 року.

Станом на 14 лютого 2012 року ОСОБА_1 не сплатила повну вартість квартири з розрахунку її ціни у розмірі 10 178 доларів США, визначеної еквівалентом у гривнях від зазначеної суми на дату здійснення платежу. Розмір заборгованості станом на 14 лютого 2012 року та на момент звернення до суду з указаним позовом складає 5 714,00 доларів США за курсом НБУ на дату здійснення платежу.

Враховуючи викладене, ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суму заборгованості у розмірі 148 049,74 грн, що в еквіваленті до долара США з урахуванням курсової різниці на момент звернення до суду з позовом становить 5 714 доларів США (25,91 грн за 1 долар США згідно з офіційним курсом НБУ станом на 13 лютого 2015 року), а також 3 % річних відповідно до частини другої статті 625 ЦК України за період з 14 лютого 2012 року по 13 лютого 2015 року у розмірі 13 312,30 грн, а всього - 161 362,04 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05 травня 2015 року позов ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» 161 362,04 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач повинен був сплатити вартість квартири, виходячи з курсу долара США станом на день здійснення платежу, а не на час укладення договору купівлі-продажу квартири в національній валюті. Тому стягненню з відповідачки на користь позивача підлягає залишок заборгованості у розмірі 5 714 доларів США, що в еквіваленті становить 148 049,74 грн. Враховуючи прострочення виконання зобов`язання, обґрунтованими також є вимоги про стягнення 3 % річних відповідно до частини другої статті 625 ЦК України у розмірі 13 312,30 грн.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 04 жовтня 2017 року заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 травня 2015 року скасовано та відмовлено ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» у задоволенні позову.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що умовами договору купівлі-продажу від 14 лютого 1997 року сторонами не було встановлено, що умовною одиницею виконання зобов`язання є саме долар США.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» просить скасувати рішення апеляційного суду, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням апеляційним судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що належним виконанням зобов`язань за спірним договором є внесення грошових коштів у національній валюті України у сумі, що станом на день сплати відповідає еквіваленту визначеної вартості квартири в умовних одиницях - доларах США. Сума вартості квартири, яка підлягає сплаті, визначається у гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу. Відповідачі не надали доказів відсутності своєї вини у порушенні зобов`язань за договором та доказів належного виконання зобов`язань з оплати вартості квартири.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу, поданому у травні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 заперечувала проти її доводів та вказувала на їх безпідставність, а рішення Апеляційного суду м. Києва від 04 жовтня 2017 року вважала законним і обґрунтованим. При цьому зазначила, що висновки апеляційного суду узгоджуються зі змістом постанови Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17).

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця».

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2018 року цивільну справу № 753/9826/14-ц передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 25 квітня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанції

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Статтею 213 ЦПК України 2004 року передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції та рішення суду апеляційної інстанції не відповідають.

Судами встановлено, що 14 лютого 1997 року між ЗАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця», правонаступником якого є ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця», та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , згідно з яким ОСОБА_1 придбала однокімнатну квартиру житловою площею 19,1 кв. м, загальною площею 35,3 кв. м. Зазначений договір 14 лютого 1997 року було посвідчено державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори Іваненко Р. С. за реєстровим № 3у-897 (а. с. 6-7).

Відповідно до пункту 4 договору продаж квартири здійснено за 19 275 грн, що на момент здійснення операції складає 10 178 умовних одиниць за курсом НБУ на день укладення договору.

Згідно з пунктом 5 договору купівлі-продажу від 14 лютого 1997 року покупець виплачує продавцю повну вартість квартири протягом 15 років з моменту укладення цього договору; до виплати покупцем повної вартості квартири на неї накладається заборона на відчуження; після повного виконання покупцем зобов`язань по оплаті вартості квартири, продавець письмово повідомляє про це нотаріальній конторі.

Таким чином, кінцевим строком виконання покупцем свого обов`язку щодо сплати продавцеві повної вартості квартири відповідно до умов договору є 14 лютого 2012 року.

Указаний спір стосується питання застосування частин першої та другої статті 533 ЦК України і статті 169 ЦК Української РСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, щодо можливості встановлення та виконання грошового зобов`язання у гривні за офіційним курсом іноземної валюти станом на дату кожного платежу чи на дату укладення договору купівлі-продажу квартири, виходячи з можливості або неможливості визначити шляхом тлумачення умов правочину справжній зміст відповідної його умови щодо порядку проведення розрахунку.

Суд першої інстанції, надаючи правову оцінку обставинам справи, здійснюючи тлумачення пунктів 4 і 5 договору купівлі-продажу квартири від 14 лютого 1997 року, керувався висновками Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеними у рішенні від 11 липня 2012 року у справі № 6-26110св12 (а. с. 17-21).

З урахуванням положень ЦПК України 2004 року про преюдиційність обставин, які не підлягають доведенню (частина третя статті 61 ЦПК України 2004 року), суд встановив, що згідно з умовами договору купівлі-продажу квартири ціна квартири виражена у національній валюті України - гривні. Визначення у вказаних договорах грошового еквівалента цих зобов`язань покупців в умовних одиницях законом не заборонено. А належним виконанням зобов`язань за цими договорами є сплата позивачеві коштів у національній валюті України у сумі, що на день сплати відповідає еквіваленту визначеної вартості квартир в умовних одиницях. При цьому належним виконанням відповідачами грошових зобов`язань за договорами купівлі-продажу квартир слід вважати сплату ними такої суми у гривнях, яка розраховується, виходячи з еквіваленту вартості квартири, зазначеної у договорах в умовних одиницях, перерахованої у гривню за курсом долара США до гривні на день здійснення платежів.

Разом з тим рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 липня 2012 року у справі

№ 6-26110св12 не має преюдиційного значення для вирішення справи, що переглядається, оскільки відповідачі не були учасниками цивільної справи № 6-26110св12.

З огляду на вказане у справі, що переглядається, суд першої інстанції неправильно застосував частину третю статті 61 ЦПК України 2004 року у відповідній редакції, встановивши на підставі судових рішень, які не мають преюдиційного значення, необхідні для вирішення спору обставини справи, зокрема стосовно тлумачення змісту пункту 4 договору купівлі-продажу квартири та наявності факту порушення відповідачами їх обов`язків за цим договором щодо повної сплати вартості квартири, а також звільнивши позивача від доказування цих обставин.

Суд апеляційної інстанції, не даючи правову оцінку наведеним вище доводам суду першої інстанції, виходив з того, що сторони не довели, яка саме іноземна валюта визначена ними у договорі.

При цьому апеляційний суд вказав, що районний суд неповно встановив обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, зокрема на надав належну правову оцінку змісту спірного договору.

Тобто апеляційний суд, формально відмовляючи у задоволенні позову ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця», спір по суті не вирішив.

Відповідно до частини першої статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього кодексу.

З метою правильного вирішення цього спору суди першої й апеляційної інстанцій мали, враховуючи вимоги статті 213 ЦК України, витлумачити пункт 4 договору купівлі-продажу квартири, встановити наявність або відсутність факту порушення відповідачами їх обов`язків за цим договором щодо повної сплати вартості квартири, а у разі встановлення факту такого порушення - визначити суму коштів, яку слід стягнути з відповідачів.

Таким чином, суди попередніх інстанцій у порушення вимог статей 212-214, 316 ЦПК України 2004 року не встановили повністю фактичних обставин справи, від яких залежить правильне вирішення спору, не перевірили доводів і наданих сторонами доказів, тому справу необхідно направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, збирати та надавати оцінку доказам, порушення норм процесуального права допущені обома судами, то справу необхідно передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді суд повинен усунути наведені вище недоліки розгляду справи, виконати вимоги процесуального закону, врахувати викладені у постанові висновки суду касаційної інстанції, на підставі належних і допустимих доказів встановити фактичні обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та впливають на права й інтереси учасників спору, зокрема, встановити згідно з визначеними правилами тлумачення договорів, враховуючи звичаї ділового обороту, попередню та наступну поведінку сторін договору купівлі-продажу квартири, їх майнові інтереси, права й обов`язки, дійсний зміст, природу та мету цього договору, валюту зобов`язання його сторін, особливості проведених розрахунків між ними, а також надати належну оцінку наданим учасниками спору доказам, їх аргументам і постановити законне й обґрунтоване рішення.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною четвертою статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» задовольнити частково.

Заочне рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05 травня 2015 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 04 жовтня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк