САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа № 206/3362/19
4-с/206/24/19
УХВАЛА

26 червня 2019 року у залі суду у м. Дніпрі Самарський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя Сухоруков А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області Тищенка Олександра Олександровича щодо повернення виконавчого листа, виданого Самарським районним судом м.Дніпропетровська 07.05.2019 №206/2688/18, заінтересована особа - Комунальне підприємство «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради»,

за участю заявника ОСОБА_1 ,

державного виконавця Тищенка О.О.,

представника КП «ДКПЛ`ДОР» Шило Т.В.,

встановив:

14 червня 2019 року від заявника ОСОБА_1 до суду поштою надійшла скарга, в якій просить визнати незаконним повернення Головним державним виконавцем Самарського ВДВС м. Дніпро ГТУЮ у Дніпропетровській області Тищенко О.О. виконавчого листа № 206/2688/18, від 07.05.19, виданого Самарським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з КП «ДКПЛ ДОР» 50000,00 грн. і зобов`язати Самарський ВДВС м. Дніпро ГТУЮ у Дніпропетровській області негайно почати виконання судового рішення.

В обґрунтування вимог скарги заявник посилається на те, що супроводжувальним листом від 10.05.19 № 10386 Головний державний виконавець Самарського ВДВС м. Дніпро ГТУЮ у Дніпропетровській області Тищенко О.О. повідомив його про направлення йому постанови від 10.05.19, винесеної при примусовому виконанні виконаного листа № 206/2688/18, від 07.05.19, виданого Самарським районним судом м. Дніпропетровська. Замість постанови до цього листа були додані повідомлення про повернення виконавчого документу стягувану без виконання від 10.05.19 і сам виконавчий лист про стягнення з КП «ДКПЛ ДОР» 50000,00 грн. Свої дії суб`єкт оскарження обґрунтовує тим, що стягувач не заплатив виконавцю гроші (авансовий платіж). Вказані дії державного виконавця є не правовими, порушують законодавство України та її міжнародні зобов`язання, згоду на які надало ВРУ, порушують права стягувача. Обов`язковість остаточного судового рішення для всіх органів влади та посадових осіб проходить червоною стрічкою через усе законодавство України. Так саме усіма нормами матеріального та процесуального права передбачено звільнення жертви злочину від оплати будь-яких судових витрат при відшкодування завданої злочином шкоди. Так саме закон передбачає, що витрати, включно з виконавчими, несе боржник, а не стягувач. В даних правовідносинах ключовим є те, що суб`єкт оскарження разом з боржником (спеціалізованою державною установою) представляють у них державу, щодо якої рішенням від 26.02.15 ЄСПЛ у справі «Заїченко проти України № 2» визнано порушення нею ст. 5 КЗПЛОС стосовно права скаржника на свободу. Стягнута судовим рішенням у справі № 206/26/88/18 компенсація за завдану від імені держави шкоду є складовою частиною компенсації за незаконне позбавлення стягувача свободи й відповідно при виконанні цього рішення держава в особі її спеціалізованої установи повинна платити гроші жертві грубого порушення громадянських прав. На думку ж суб`єкта оскарження, навпаки, постраждалий від порушення основоположних прав людини повинний платити представнику держави, яким є держвиконавець.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав вимоги скарги і просив задовольнити. Зазначив, що наразі відкрито виконавче провадження, оскільки рішенням Конституційного суду України 15.05.2019 року визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404?VIII. Він подав заяву 10.05.2019р.

Головний державний виконавець Самарського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровскій області Тищенко О.О. в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги. Пояснив, що документи були подані з порушенням вимог ЗУ «Про виконавче провадження», а саме не було квитанції про сплату авансового внеску. Він 10.05.2019р. виніс повідомлення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання і направив стягувачу. Повторно від стягувача 06.06.2019р. надійшла заява про відкриття виконавчого провадження, виконавче провадження відкрито і розпочато примусове виконання, оскільки 15.05.2019р. прийнято рішення КСУ.

Представник боржника Комунального підприємства «Дніпропретровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради» Шило Т.В. в судовому засіданні у задоволенні скарги просила відмовити.

Так, вислухавши пояснення боржника, стягувача, державного виконавця, дослідивши письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

В силу ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цьогоЗакону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Серед засад виконавчого провадження зазначені: верховенство права; обовязковість виконання рішень; законність (ч. 1 ст. 2 Закону).

Тобто, метою виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження є примусове виконання судових рішень у спосіб та порядку, визначеному законом (стаття 1 і 2 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до змісту ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Тому, державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб та здійснювати заходи, необхідні для своєчасного виконання рішення в порядку та спосіб, встановленому виконавчим документом і Законом «Про виконавче провадження».

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст.ст. 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Такого ж висновку дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у своїй постанові від 16 січня 2018 року справа № 520/17779/14-ц, провадження № 61-1082 св 17.

Крім цього в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 визначено, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997).

Встановлено, що рішенням Європейського суду у справі «Заїченко проти України № 2» від 26 лютого 2015 року скаргу позивача ОСОБА_1 , визнано прийнятною за п. 1 ст. 5 та ст. 8 Конвенції (примусова госпіталізація і тримання заявника у психіатричній лікарні, а також збиранням органами внутрішніх справ відомостей про нього) та на користь позивача, в якості відшкодування моральної, судових та інших витрат, присуджено 5120 євро.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради про зобов`язання вчинення певних дій та стягнення немайнової шкоди відмовлено. Судові витрати віднесено на рахунок держави.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2018 року скасовано. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального підприємства Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня Дніпропетровської обласної ради про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення немайнової шкоди задоволено частково. Зобов`язано Комунальне підприємство Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня Дніпропетровської обласної ради скласти Акт судово-психіатричної експертизи і направити його належно завірені копії ОСОБА_1 . Надати у цьому Акті відповіді на запитання постанови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23.07.2009 року про призначення експертизи. Стягнуто з Комунального підприємства Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня Дніпропетровської обласної ради на користь ОСОБА_1 завдану немайнову шкоду у розмірі 50 000,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Комунального підприємства Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня Дніпропетровської обласної ради на користь держави судові витрати у розмірі 5 285,40 грн.

З цієї ж постанови видно, що в результаті дій працівників Комунального підприємства Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня Дніпропетровської обласної ради ОСОБА_2 В. ОСОБА_3 зазнав моральної шкоди, яка виразилася у тому, що була принижена його честь, гідність, престиж, ділова репутація та завдано моральні страждання.

На виконання зазначеної постанови видано два виконавчих листа.

10 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Самарського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ в Дніпропетровській облшасті з заявою про відкриття виконавчого провадження по виконавчому листу, виданного Самарським районним судом м. Дніпрпоетровська 07.05.2019р. про стягнення з КП «Дніпрпоетровська клінічна психіатрична лікарня» ДОР 50000,00грн.

10 травня 2019 року повідомленням голового державного виконавеця Самарського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровскій області Тищенко Олександра Олександровича повернуто виконавчий лист № 206/2688/18, виданий 07.05.2019 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» ДОР на користь ОСОБА_1 завдану немайнову шкоду в розмірі 50000,00грн., стягувану без прийняття до виконання у зв`язку з ненаданням підтвердження сплати авансового внеску.

10.05.2019 року головним державним виконавецем Самарського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровскій області Тищенко О.О. направлено стягувачу ОСОБА_1 постанову від 10.05.2019р.

06.06.2019 року ОСОБА_1 повторно подав для примусового виконання виконавчий лист, виданий 07.05.2019р. Самарським районним судом м. Дніпропетровська у справі № 206/2688/18 про стягнення з КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» ДОР 50000,00грн., посилаючись на рішення КСУ від 15.05.2019р., яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404?VIII.

20 червня 2019 року постановою голового державного виконавеця Самарського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровскій області Тищенко Олександра Олександровича відкрито виконавче провадження (ВП № 59371746) з примусового виконання виконавчого листа № 206/2688/18, виданого 07.05.2019 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» ДОР на користь ОСОБА_1 завдану немайнову шкоду в розмірі 50000,00грн.

Так, п.8 ч. 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим.

Частиною 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній станом на 10.05.2019р.), (яке визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 2-р(II)/2019 від 15.05.2019) від сплати авансового внеску звільняються стягувачі за рішеннями про: стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин; обчислення, призначення, перерахунок, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг; відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи; стягнення аліментів, заборгованості зі сплати аліментів, додаткових витрат на дитину, неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, суми індексації аліментів, встановлення побачення з дитиною або усунення перешкод у побаченні з дитиною; відшкодування майнової та/або моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Від сплати авансового внеску також звільняються державні органи, особи з інвалідністю внаслідок війни, особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю I та II груп, громадяни, віднесені до категорій 1 та 2 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у разі їх звернення до органів державної виконавчої служби. У разі виконання рішення Європейського суду з прав людини авансовий внесок не сплачується.

Частиною 9 ст. 10 ЦПК України встановлено, що якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Судом встановлено, що формально головним державним виконавцем не порушено зазначені вимоги ЗУ «Про виконавче провадження» станом на 10.05.2019р.

Проте, головним державним виконавцем при поверненні виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання не взято до уваги наступне.

Рішенням постановленим Європейським Судом з Прав Людини від 26.02.2015 року у справі «Заїченко проти України №2», визнано незаконне позбавлення волі ОСОБА_1

Отже, враховуючи специфіку правовідносин, те, що постановою Дніпровського апеляційного суду на користь ОСОБА_1 стягнуто завдану немайнову шкоду у розмірі 50 000,00 грн., яка заподіяна за завдану йому від імені держави шкоду за незаконне позбавлення свободи, заявник звільнений від сплати авансового внеску, тому скарга в частині вимог про визнання незаконним повернення виконавчого листа підлягає задоволенню.

Що стосується вимог скарги про зобов`язання Самарського ВДВС м. Дніпро ГТУЮ у Дніпропетровській області негайно почати виконання судового рішення, то вони не підлягають задоволенню, оскільки постановою від 20.06.2019 року головного державного виконавця Тищенко О.О. відкрито виконавче провадження та розпочато примусове виконання рішення суду.

Згідно із статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи викладене суд дійшов висновкупро визнання неправомірним повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 10.05.2019р.

Керуючись ст.ст.10, 258-261, 353, 447-453 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ :

Скаргу задовольнити частково.

Визнати неправомірним повідомлення про повернення виконавчого документа стягувану без прийняття до виконання від 10.05.2019р. Державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області Тищенка Олександра Олександровича щодо виконавчого листа №206/2688/18, виданого 07.05.2019 Самарським районним судом м.Дніпропетровська.

У задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення у формі ухвали складено 02 липня 2019 року.

Суддя А.О. Сухоруков