Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 352/143/16-ц

провадження № 61-25045 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Кривцової Г. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Милуванська сільська рада Тисменицького району Івано-Франківської області,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Милуванської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання рішення сільської ради незаконним та визнання акту земельної комісії недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Фединяка В. Д., Девляшевського В. А., Матківського Р. Й.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Милуванської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області про визнання рішення сесії Милуванської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 13 травня 2014 року «Про розгляд звернення громадянки ОСОБА_1 »,незаконним.

Під час розгляду справи, у березні 2017 року, ОСОБА_1 збільшила позовні вимоги і такожпросила суд визнати акт земельної комісії від 26 квітня 2012 року, який став підставою для прийняття оскаржуваного рішення сільської ради, недійсним.

Позовна заява вмотивована тим, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину від 30 жовтня 2009 року належить будинковолодіння АДРЕСА_1 . Поряд з належним їй будинковолодінням розташований житловий будинок частина якого за життя належала її чоловікові - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а друга частина належить третій особі - ОСОБА_2 . Рішенням Милуванської сільської ради народних депутатів від 30 жовтня 1993 року її чоловікові - ОСОБА_3 , була передана у власність земельна ділянка, якою вони користувались, площа якої у рішенні не вказана.

Згідно записів у погосподарських книгах та в земельно-облікових документах сільської ради вона продовжує користуватись земельною ділянкою загальною площею 1,07 га, з якої 0,25 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,82 га - для ведення особистого селянського господарства.

Рішенням Милуванської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 09 жовтня 2009 року затверджено акт земельної комісії сільської ради від 15 вересня 2009 року, згідно якого встановлено заїзд та межу до земельної ділянки ОСОБА_2 .

Рішенням Милуванської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 28 листопада 2013 року їй надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок, якими вона користується. Однак, рішенням Милуванської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 13 травня 2014 року їй відмовлено у приватизації частини присадибної земельної ділянки шириною 1,40 кв. м, оскільки це є стежка, яка призначена для спільного користування та проходу до її та ОСОБА_2 . господарств і проходу до криниці.

ОСОБА_1 зазначала, що вказані обставини не відповідають дійсності, акт земельної комісії комісії від 26 квітня 2012 року, який став підставою для прийняття незаконного рішення сільської ради яким відмовлено у приватизації частини присадибної земельної ділянки шириною 1,40 кв. м, у порушення вимог пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в України», не затверджений сесією сільської ради.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд визнати рішення сесії Милуванської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 13 травня 2014 року «Про розгляд звернення громадянки ОСОБА_1 », яким відмовлено у наданні доволу на приватизацію стежки, незаконним та визнати акт земельної комісії від 26 квітня 2012 року недійсним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 10 серпня 2017 року у складі судді Хоминець М. М., позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано рішення Милуванської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 13 травня 2014 року «Про розгляд звернення громадянки ОСОБА_1 » незаконним та визнано акт від 26 квітня 2012 року недійсним.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що скаржуване рішення сільської ради порушує права ОСОБА_1 , як належного землекористувача, оскільки відповідач не довів наявності на земельній ділянці позивача громадської стежки, яка відноситься до земель загального користування та згідно зі статтею 83 ЗК України є комунальною власністю територіальної громади села. Із користування ОСОБА_1 не вилучалась частина земельної ділянки для влаштування стежки, рішення про влаштування такої стежки для спільного користування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відсутнє, у останнього наявний доступ до джерела водопостачання та заїзду до його земельної ділянки, що підтверджується актом узгоджувальної земельної комісії від 15 вересня 2009 року, затвердженим рішенням сільської ради від 09 жовтня 2009 року.

Оскаржуваний акт земельної комісії від 26 квітня 2012 року, який став підставою для прийняття оскаржуваного рішення сільської ради, не має юридичної сили, оскільки складений не членами комісії із земельних відносин сільської ради та не затверджений на сесії сільської ради. Крім того, указаний актскладений у відсутності ОСОБА_1 , нею не підписаний, їй не вручався, про існування акту остання довідалась під час звернення до суду з позовом про визнання рішення сільської ради від 13 травня 2014 року незаконним.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 10 серпня 2017 року скасовано.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що ОСОБА_1 не подано до суду на підтвердження своїх позовних вимог, технічних матеріалів та документів, які підтверджують, що розмір земельної ділянки (стежки) шириною 1,40 кв. м входить у площу земельної ділянки розміром 0,25 га, призначеної для обслуговування належного їй житлового будинку, у зв`язку з чим Милуванська сільська рада Тисменицького районного судуІвано-Франківської області в межах своїх повноважень відмовила в наданні дозволу на приватизацію стежки, при цьому мотивувала своє рішення.

Також, ОСОБА_1 не подала суду доказів про те, що акт земельної комісії від 26 квітня 2012 року, який відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» не затверджений сесією сільської ради, є зобов`язальної дії і порушує її право як землекористувача, що було її процесуальним обов`язком (статті 10, 60 ЦПК України 2004 року).

Крім того, ОСОБА_1 не надала суду доказів того, що нею здійснюється приватизація земельної ділянки на підставі рішення сільської ради від 28 листопада 2013 року і у зв`язку із виготовленням технічної документації у неї виникають труднощі в зв`язку із тим, що спірна стежка проходить через її присадибну ділянку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 листопада 2017 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 вересня 2017 року, відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано цивільну справу з Тисменецького районного суду Івано-Франківської області.

Згідно із статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

11 червня 2019 року системою автоматизованого розподілу визначено суддю-доповідача у вищевказаній справі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що громадської стежки, яка відноситься до земель загального користування та згідно статті 83 ЗК України є комунальною власністю територіальної громади села, через її подвір`я, не існує. Відсутність стежки встановлено генеральним планом села.

Акт земельної комісії від 26 квітня 2012 року, який був підставою для прийняття оскаржуваного рішення сільської ради, не має юридичної сили, оскільки складений не членами комісії із земельних відносин сільської ради та не затверджений на сесії сільської ради. Окрім того, указаний акт складений у її відсутності, нею не підписаний, їй не вручався. Про існування акту вона довідалась під час звернення до суду з позовом про визнання незаконним рішення сільської ради від 13 травня 2014 року. Вона не зверталася до сільської ради із заявою про приватизацію стежки.

Земельні права ОСОБА_2 не порушені, оскільки він ніколи не користувався стежкою, бо вона відсутня в натурі на місцевості.

Доводи осіб, які подали відзиви на касаційну скаргу

Відзив на касаційну скаргу учасниками у справі до суду не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 належить на праві приватної власності домоволодіння по АДРЕСА_1 , що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а. с.11).

За змістом архівного витягу з протоколу Х сесії І скликання Милуватської сільської ради народних депутатів від 30 жовтня 1993 року ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , передано у приватну власність земельні ділянки без визначення розмірів.

Згідно з даними, які містяться у погосподарських книгах та земельно-облікових документів Милуванської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, ОСОБА_1 продовжує користуватись земельною ділянкою загальною площею 1,07 га, з якої 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,82 га для ведення особистого селянського господарства без визначення меж зазначених земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Рішенням Милуванської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 28 листопада 2013 року ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж вказаних земельних ділянок (а. с. 8).

24 квітня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до Милуванської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області із заявою про надання їй у приватну власність стежки шириною 1,40 кв. м (а. с. 75).

Рішенням сесії Милуванської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 13 травня 2014 року «Про розгляд звернення громадянки ОСОБА_1 » відмовлено останній у приватизації частини земельної ділянки шириною 1,40 кв. м (а. с. 76).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з дотриманням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян (частина третя статті 116 ЗК України).

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначено статтею 118 ЗК України, згідно з якої громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України. . Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Відповідно до статті 155 ЗК України в разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Отже, земельним законодавством України визначено порядок надання земельних ділянок громадянам України, порушення якого може слугувати підставою для визнання недійсним відповідного акта органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, якщо таким актом порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , апеляційний суд дійшов вірного висновку про те, що оскільки стежка, котру висловила намір приватизувати ОСОБА_1 ,не входить у площу земельної ділянки розміром 0,25 га призначеної для обслуговування належного їй житлового будинку, а є землями сільської ради, то Милуванська сільська рада в межах своїх повноважень відмовила в наданні дозволу на приватизацію стежки, при цьому мотивувала своє рішення. ОСОБА_1 не надала суду доказів того, що нею здійснюється приватизація земельної ділянки на підставі рішення Милуванської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 28 листопада 2013 року і у зв`язку із виготовленням технічної документації у неї виникають труднощі погодження з суміжними користувачами чи сільською радою у зв`язку із тим, що спірна стежка проходить через її присадибну ділянку.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що ОСОБА_1 не подано до суду доказів того, що акт земельної комісії від 26 квітня 2012 року є актом зобов`язальної дії і порушує її право як землекористувача.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_1 не зверталася до сільської ради із заявою про приватизацію стежки є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, а саме заявою ОСОБА_1 від 24 квітня 2014 року (а. с. 75).

Таким чином, висновки апеляційного суду відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, наданим суду доказам дана належна правова оцінка.

Інші доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 вересня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова