Постанова

Іменем України

19 червня 2019 року

м. Київ

справа № 711/9855/16-ц

провадження № 61-19256 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 березня 2017 року у складі судді Позарецької С. М. та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 23 травня 2017 року у складі колегії суддів: Гончар Н. І., Ювшина В. І., Пономаренка В. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування.

На обгрунтування позовних вимог зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , спадкоємцями якої є він та його сестра ОСОБА_2

ОСОБА_3 була особою похилого віку, часто хворіла і потребувала постійного догляду. Протягом останніх років свого життя вона не могла самостійно себе обслуговувати, перенесла ряд хірургічно-оперативних втручань, що потребували довгого процесу реабілітації, зокрема у період з 20 жовтня

2009 року по 06 листопада 2009 року ОСОБА_3 перебувала на стаціонарному лікуванні у ортопедичному відділенні Комунального некомерційного підприємства «Черкаська обласна лікарня» Черкаської обласної ради з діагнозом «Закритий перелом правої стегнової кістки», з 02 жовтня

2012 року по 19 жовтня 2012 року - на стаціонарному лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві «Перша Черкаська міська лікарня» Черкаської міської ради з діагнозом «Перелом лівої стегнової кістки зі зміщенням», з

18 червня 2013 року по 01 липня 2013 року - на стаціонарному лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві «Перша Черкаська міська лікарня» Черкаської міської ради з діагнозом «Перелом правої стегнової кістки». Крім того, неодноразово перебувала на стаціонарному та амбулаторному лікуванні у медичних лікувальних закладах у зв`язку з наявністю ряду хронічних захворювань.

До дня смерті він доглядав за матір'ю, забезпечувавїї ліками та продуктами харчування, допомагав по господарству, відвозив до лікарні та оплачував її рахунки.

Про безпорадний стан ОСОБА_3 відповідачеві, яка більше двадцяти років проживає у різних країнах за кордоном, було достовірно відомо, однак вона до матері не приїздила, з нею не спілкувалася, не надавала будь-якої матеріальної чи іншої допомоги та ігнорувала його звернення про надання матері матеріальної допомоги на її лікування.

Посилаючись на те, що відповідач не піклувалася про померлу

ОСОБА_3 , яка перебувала у тяжкому та безпорадному стані, і не доглядала за нею, хоча мала таку можливість, позивач просив усунути її від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла

ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 березня 2017 року позов ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано недоведеністю позивачем ухилення відповідача ОСОБА_2 від надання допомоги матері, у тому числі її утримання, а також перебування спадкодавця у безпорадному стані та потреби у допомозі відповідача. Покази свідків не підтверджують, що ОСОБА_3 мала потребу у постійному, довічному сторонньому догляді у зв`язку з нездатністю обслуговувати себе самостійно.

Короткий зміст судового рішення апеляційного суду

Ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 23 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від від 24 березня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та застосував норми матеріального права, рішення суду є законним та обгрунтованим, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Узагальнені доводи касаційної скарги та аргументів інших учасників справи

У червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скаргаОСОБА_2 , у якій він просив скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від

23 травня 2017 року, і ухвалити нове судове рішення яким позов ОСОБА_2 задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована посиланням на те, що суди попередніх інстанцій належним чином не з`ясували, як факту ухилення ОСОБА_2 від надання спадкодавцеві допомоги, так і факту її перебування у безпорадному стані та потреби у сторонній допомозі. Судами не спростовано показів свідків

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які підтвердили, що син спадкодавця ОСОБА_2 постійно до дня смерті піклувався про матір, забезпечував її продуктами харчування та ліками, деякий час проживав з померлою та возив її до лікарні. Водночас відповідач

ОСОБА_2 самоусунулась від надання допомоги тяжко хворій матері, тобто умисно уникала виконання такого обов`язку, маючи реальну можливість його виконати.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Відповідно до статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня

2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Рух справи у суді касаційної інстанції

10 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Судами установлено, що сторони у справі є рідними братом і сестрою, спадкоємцями першої черги після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За життя ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк А. О., зареєстрований у реєстрі за № 1046. У встановлений статтею 1270 ЦК України строк, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини звернулися: син ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_2 , та спадкоємець за заповітом ОСОБА_9 .

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

За змістом частини п`ятої статті 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту частини п`ятої статті 1224 ЦК України, та з урахуванням роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня

2008 року № 7, правило частини п`ятої статті 1224 ЦКУкраїни стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного кодексу України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади).

При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для життєдіяльності спадкодавця, наявність можливості для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності у сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Відповідно до частини першої, четвертої статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій, правильно встановилифактичніобставинисправитазастосувалиположеннястатті1224 ЦК України, а тому дійшли обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем ухилення ОСОБА_2 від надання допомоги матері, її винної поведінки, а також безпорадного стану спадкодавця та постійної її потреби у наданні допомоги відповідачем. Судами установлено, що відповідач ОСОБА_2 постійно проживає за межами України, а тому не мала можливості особисто допомагати матері, яка не перебувала у безпорадному стані, і не потребувала постійної її допомоги.

Доводи касаційної скарги про те, що суди належно не дослідили показання свідків та їх не спростували є неспроможними, оскільки зазначені докази та обставини, на які посилається заявник, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, які надали їм належну оцінку, а тому додаткового правового аналізу не потребують. Крім того, Верховний Суд в силу визначених статтею 400 ЦПК України повноважень, не вправі здійснювати переоцінку доказів.

З огляду на наведене та ураховуючи, що вимогу про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлено особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, тоді як судами установлено, що спадкодавець склала заповіт на користь ОСОБА_9 , а відтак вирішення питання про усунення спадкоємця від права на спадкування не буде породжувати для позивача права на спадкування, висновки судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 є законними та обгрунтованими.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанції правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази, надали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановили обставини справи, а відтак оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи зазначене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що оскаржувані судові рішення є законним та обгрунтованим, доводи касаційної скарги правильності висновків суду першої та апеляційної інстанцій не спростовують, а тому касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 23 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко