Справа № 467/241/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2019 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Явіци І.В.,

за участю секретаря судового засідання Андросової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені,-

ВСТАНОВИВ :

Вимоги позивача та доводи на їх обрунтування

Звернувшись до суду із цим позовом, представник АТ "УкрСиббанк" посилався на те, що 08 вересня 2017 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку, за умовами якого, зокрема, відповідач отримав кредит в національній валюті в сумі 49 049, 05 грн., із яких 49 000,00 грн. - сума кредиту, надана в безготівковій формі, а 49, 05 грн. - страховий платіж.

Крім того, за умовами вказаного договору відповідач зобов`язався повернути кредит не пізніше 08 вересня 2020 року та сплатити проценти за користування ним у розмірі 73 % річних шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 3 438,00 грн. 08 числа кожного місяця, наступного за тим, за яким були нараховані проценти.

Проте, яка указує представник позивача, відповідач свої зобов`язання за договором виконував неналежно, внаслідок чого станом на 12 лютого 2019 року у нього виникла заборгованість перед банком на загальну суму 61 953, 32 грн, до складу якої входить : 40 495, 26 грн. - заборгованість за простроченим кредитом ; 14 393, 44 грн. - заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом; 5 858, 68 грн. - заборгованість по комісії; 188, 83 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та 728, 52 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом, а також 288, 59 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії.

У зв`язку із цим, позивач через свого представника просив суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу за Договором про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку №0 від 08 вересня 2017 року у розмірі 61 953, 32 грн. та 1 921, 00 грн. судового збору.

Процесуальні дії у справі

Спрощене позовне провадження за вимогами позивача було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 07 березня 2019 року.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 24 квітня 2019 року у задоволенні клопотання представника позивача про участь у судових засідання в режимі відеоконференції було відмовлено та прийнято заяву представника про розгляд справи за його відсутності.

Позиція учасників справи

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про його дату, час і місце повідомлений належно, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач у судове засідання також не прибув, про його дату, час і місце повідомлений належно, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Проте, в судовому засіданні 01 квітня 2019 року, проведеному за участю відповідача, останній висловив позицію щодо часткового визнання позову. Зокрема, заперечував проти надмірного розміру процентів, що нараховані позивачем.

Решту позову визнав, проте, обгрнутованого заперечення щодо вимог позивача до суду не надав.

Пояснив, крім цього, що дійсно уклав кредитний договір з позивачем, однак, через хворобу не міг сплачувати платежі за ним вчасно, що й призвело до виникнення заборгованості.

Тож, за таких обставин, суд, з огляду на положення ст. 223 ЦПК України, а також на подані сторонами заяви, не убачав перешкод для розгляду справи за їх відсутності, а тому на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Установлені фактичні обставини справи із посиланням на докази та на положення закону, якими керувався суд при прийнятті рішення, а також оцінка аргументів, наведених учасникам справи

Тому, перевіривши доводи сторін, дослідивши надані докази, оцінивши їх з точки зору належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні доказів, з огляду на правову аксіому «Atrium habet se intromittere indicia prae se» (суд має справу з тими доказами, які перед ним) і керуючись законом, прийшов до такого.

Зокрема, суд установив, що 08 вересня 2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 0 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку (далі - Договір).

Сума кредиту за договором становила 49 049,95 грн. і надавалась позичальнику на споживчі цілі шляхом перерахування в безготівковій формі на картковий рахунок, відкритий у банку, до якого випущено платіжну карту ( п. 3.1, 3.3 Договору).

При цьому, 49,05 грн. є страховим платежем відповідно до умов договору добровільного страхування позичальника, укладеного 08 вересня 2017 року з ПРаТ СК КАРДІФ.

Згідно п.3.5. Договору, відповідач зобов`язався повертати кредит, плату за кредит, інші платежі шляхом внесення ануїтетних платежів відповідно Графіка, що викладений у Додатку до Договору, але в будь - якому випадку кредит повинен бути повернутий не пізніше 08 вересня 2020 року.

Ануїтетний платіж становить 3 438, 00 грн. і повинен сплачуватись до 8 числа (включно) кожного місяця ( п.п. 3.6, 3.7 Договору), а процентна ставка за Договором встановлюється у розмірі 73 % річних ( п. 3.7 Договору).

Водночас, за користування кредитними коштами понад встановлений Договором термін, встановлюється процентна ставка у розмірі 80,00 % річних, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення. Такий розмір процентної ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника за Договором та починає нараховуватись на прострочену суму основного боргу з дати виникнення прострочення, а саме : з наступного дня після несплати або не повної сплати платежу, встановленого у Договорі, і нараховується до моменту погашення заборгованості ( п. 3.8 Договору).

Додаток № 1 до Договору визначає найменування, розмір, порядок сплати та умови нарахування комісій, а також графік платежів і визначення сукупної вартості кредиту.

Тож, факт укладення кредитного договору між сторонами із визначеними у ньому умовами має місце і належно підтверджений позивачем та не заперечувався відповідачем.

Відповідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позикодавець, у свою чергу, на підставі ч.1 ст. 1048 ЦК України, має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

При цьому, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору ( ч.2 ст. 1054 ЦК України).

Тож, застосовуючи норми параграфа 1 Глави 71 ЦК України, суд виходив із того, що частина 1 статті 1049 ЦК України установлює обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

А стаття 1050 ЦК України, відповідно, визначає наслідки порушення договору позичальником.

Зокрема, за ч.1,2 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

А якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтями ж 526, 530 ЦК України визначено, що зобов`язання повинно виконуватися належним чином і у встановлений строк.

У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (стаття 611 ЦК України).

Зокрема, у даному випадку позивач скористався своїм правом нарахування неустойки за прострочення виконання зобов`язання у виді пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, відсотками та комісіями на загальну суму 1 205, 94 грн., із яких : 188,83 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 728,52 грн. - за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам та 288,59 грн. - за несвоєчасне погашення заборгованості по комісіям.

Так, відповідно до ч.1 ст. 549 ЦПК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

У свою чергу, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання ( ч.3 ст. 549 ЦПК України).

Та як установив суд у цьому випадку, відповідач свої зобов"язання у частині своєчасної сплати ануїтетних платежів у строки, встановлені договором, виконував не належно, як то, останній платіж здійснив у вересні 2018 року. В подальшому кредит та проценти за користування ним, а також інші платежі за Договором не сплачував.

Зокрема, 26 вересня 2018 року позивач зарахував у рахунок погашення відсотків 532,18 грн. та 867,82 грн. у рахунок погашення кредиту, що слідує із розрахунку заборгованості.

Таким чином, у ракурсі установлених фактичних обставин щодо неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, ураховуючи наведені вище правові норми, які регулюють відносини, що виникли між сторонами, суд вважає правомірною вимогу позивача про стягнення на його користь заборгованості за кредитом та за процентами у розмірі, що заявлений позивачем, а саме : у розмірі 40 495,26 грн. за кредитом та у розмірі 14 393,44 грн. за процентами.

При цьому, позивач на підтвердження саме цього розміру заборгованості за кредитом і за процентами надав розгорнутий розрахунок (а.с. 19 -20), дані якого дозволяють перевірити правильність нарахування суми заборгованості.

Натомість відповідач, заперечуючи проти пред`явленого позивачем розміру процентів, свого розрахунку не надав, належним чином нараховану позивачем суму заборгованості не спростував.

До того ж суд, нагадує, що процентна ставка за користування кредитом встановлена на рівні 73 % річних, що передбачено Договором, а тому відповідач повинен був враховувати це.

Стосовно нарахування суми пені, то суд виходив із такого.

Пунктом 1.1. Договору, який підписано відповідачем, установлено, що позичальник погоджується з викладеними у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників АТ "УкрСиббанк", які розміщені для ознайомлення на сайті банку та інформаційних стендах його установ, а також оприлюднені у газеті "Урядовий кур`єр".

При цьому, правила після підписання сторонами договору стають його невід`ємною частиною. Підписуючи договір, сторони підтверджують, що досягли згоди за усіма істотними умовами Договору, які викладені в цьому Договорі і Правилах .

Тож, у даному випадку, сам Договір не передбачає розміру і порядок нарахування неустойки, зокрема, пені за прострочення зобов`язань.

Таке право Банку передбачене Правилами (договірними умовами) споживчого кредитування позичальників АТ "УкрСиббанк" з можливістю відкриття та розрахунково - касового обслуговування карткових (поточних) рахунків (далі - Правила).

Зокрема, п. 4.1. Правил визначено, що за порушення позичальником будь - яких своїх грошових зобов`язань, передбачених Договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, Банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню в наступних розмірах : 1) у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні; 2) у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ у гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті.

Тож, беручи до уваги той факт, що відповідач отримував кредит у національній валюті, банк обрахував суму неустойки (пені) відповідно до п. 4.1. Правил, загальна сума якої складає, як указував суд вище, 1 205, 94 грн.

При цьому, із наданого позивачем розрахунку вбачається, що він, розраховуючи неустойку, виходив із розміру подвійної облікової ставки НБУ, тобто із 36 %, яка за період простроченої заборгованості (з жовтня 2017 року по лютий 2019 року) становила 18 %, що відповідає даним, відображеним на офіційному сайті Національного банку України.

Крім того, із розрахунку заборгованості за пенею вбачається, що позивач розрахував її за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, а тому, суд вважає такою, що підлягає до задоволення вимога про стягнення з відповідача неустойки у виді пені за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 188, 83 грн. та несвоєчасне погашення процентів у розмірі 728, 52 грн.

Загалом, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню : заборгованість за простроченим кредитом у розмірі 40 495, 26 грн., заборгованість по простроченим процентам у розмірі 14 393, 44 грн. та заборгованість за пенею у розмірі 917, 35 грн. ( 188, 83 грн. пені за простроченим кредитом та 728, 52 грн. пені за простроченими процентами).

Між тим, суд не може погодитись із вимогою позивача про стягнення комісії та пені за несвоєчасну її сплату.

Зокрема, перевіряючи правомірність нарахування позивачем цього виду заборгованості, суд виходив із такого.

Відповідно до ч.3 ст. 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Оскільки за умовами п 3.3. Договору, укладеного між сторонами, кредит надається на споживчі цілі, то особливості регулювання відносин сторін у цьому випадку визначається Законом України "Про захист прав споживачів".

У цьому випадку, Додатком № 1 до Договору установлено розмір і порядок сплати комісій.

Зокрема, передбачено такі види комісії : 1) щомісячна комісія за управління кредитом; 2)комісія за надання послуг з управління кредитом при отриманні та використанні кредиту; 3)комісія за надання послуг з управління кредитом при використанні кредиту при простроченні чергового платежу; 4)комісія за управління кредитом при здійсненні переплати за ініціативою позичальника.

При цьому, щомісячна комісія за управління кредитом нараховується за двома варіантами : 1) 0,00 % від суми кредиту і включається до суми ануїтетного платежу та 2) 1,60 % від суми кредиту і також включається до суми ануїтетного платежу.

Перелік послуг, за які позивач нараховує комісії установлений у Правилах.

Однак, доказів того, за надання яких саме послуг позивач нарахував комісію, матеріали справи не містять.

Так само, конкретних операцій, що пов`язані із управлінням кредитом і за які стягуються комісії сторони не погодили у договорі.

Інакше кажучи, позивач обумовивши з відповідачем у договорі розмір і порядок нарахування комісій, не вказав, за які конкретно послуги він здійснює таке нарахування.

Тому суд нагадує, що Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі №6-1746цс16 вказав, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Суди, дійшовши висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним.

Тож, у цьому випадку, позивач, надавши суду розрахунок заборгованості за комісіями, не довів належними і допустимим доказами факт надання послуг, за які він нарахував комісії і якого саме роду були ці послуги.

Але у цій ситуації, позивач, надавши розрахунок заборгованості за комісіями, фактично поклався на розсуд суду при виборі наданих банком послуг, за які нараховані комісії, із числа передбачених правилами, що у світлі норми ч.6 ст. 81 ЦПК України є неприйнятним.

Та доказування не може грнутуватися на припущеннях, що прямо установлено ч.6 ст. 81 ЦПК України.

За таких обставин, вимога про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісіями у розмірі 5 858,68 грн. не підлягає до задоволення, позаяк, обставин порядку (варіантів) нарахування комісій та послуг за які вони нараховані, позивач, згідно із своїм обов`язком, установленим ч.1 ст. 81 ЦПК України, не довів.

Відповідно до задоволення не підлягає і вимога про стягнення пені за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії, оскільки є похідною від вимоги про стягнення заборгованості за комісію.

Тому, з огляду на все вищевикладене, суд приходить до висновку, що порушене право позивача на отримання боргу, процентів та пені за несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язань підлягає захисту у спосіб, що ним запропонований, тобто, шляхом стягнення заборгованості з відповідача на користь позивача.

Проте, із мотивів, що викладені вище, позов підлягає частковому задоволенню, тобто на загальну суму - 55 806, 05 грн., до складу якої входить : 40 495, 26 грн. - заборгованість за простроченим кредитом; 14 393, 44 грн. - заборгованість за простроченими процентами, 188, 83 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та 728, 52 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам.

Відповідно, вимога щодо стягнення заборгованості за комісіями у сумі 5 858, 68 грн. та пені за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії до задоволення не підлягає.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 1 921, 00 грн., то суд виходив із правила, установленого ч.1 ст. 141 ЦПК України, за яким судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як наслідок, ураховуючи те, що позовні вимоги були задоволені на 90,07 %, то, відповідно, судовий збір з відповідача на користь позивача слід стягнути у розмірі 1 730, 24 грн., що становить 90,07 % від сплаченої позивачем суми судового збору.

З цих підстав, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 263-265, 279, 280 -283 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на корить Акціонерного товариства "УкрСиббанк" (рахунок НОМЕР_2 в АТ "УкрСиббанк", м. Харків, МФО 351005, код 09807750) заборгованість за кредитним договором у сумі 55 806 (п`ятдесят п`ять тисяч вісімсот шість) грн. 05 коп.

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на корить Акціонерного товариства "УкрСиббанк" (рахунок НОМЕР_2 в АТ "УкрСиббанк", м. Харків, МФО 351005, код 09807750) судовий збір у розмірі 1 730 (одна тисяча сімсот тридцять) грн. 24 коп.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Явіца