Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 160/702/15-ц

провадження № 61-19500св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В. (суддя-доповідач),

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С.,

Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - заступник прокурора Волинської області в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації,

відповідачі: ОСОБА_1 , Головне управління Держгеокадастру у Волинській області, Реєстраційна служба Локачинського районного управління юстиції,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника прокурора Волинської області на рішення Локачинського районного суду Волинської області від 11 лютого 2016 року у складі судді Вознюк І. І. та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 25 травня 2017 року у складі колегії суддів: Бовчалюк З. А., Стрільчука В. А., Карпук А. К.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У грудні 2015 року заступник прокурора Волинської області в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Волинській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Волинській області), Реєстраційної служби Локачинського районного управління юстиції (далі - РС Локачинського РУЮ) про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння та визнання права на неї за державою.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що земельна ділянка площею 0,12 га, яка знаходиться поза населеним пунктом с. Бубнів Локачинського району, надана на підставі рішення ГУ Держземагентства у Волинській області (правонаступник ГУ Держгеокадастру) від 11 вересня 2014 року у власність ОСОБА_2 , відноситься до земель водного фонду і на час видачі наказу управління не мало повноважень на розпорядження нею. Такі повноваження належали Волинській обласній державній адміністрації. Зважаючи, що земельна ділянка вибула з володіння держави поза її волею та всупереч вимогам законодавства, договори купівлі-продажу та дарування, після укладення яких за ОСОБА_1 зареєстроване право власності на неї, є нікчемними, і власник вправі витребувати її з чужого незаконного володіння.

Враховуючи викладене, прокурор просив визнати незаконним та скасувати наказ ГУ Держземагентства від 11 вересня 2014 року про надання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки, державну реєстрацію на неї, витребувати земельну ділянку з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 та визнати право власності на неї за державою в особі Волинської обласної державної адміністрації.

Рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 11 лютого 2016року у задоволенні позову заступника прокурора Волинської областівідмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із законності прийняття ГУ Держземагентства у Волинській області оскаржуваного наказу, оскільки спірна земельна ділянка не відноситься до земель водного фонду.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 25 травня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що проект землеустрою, щодо відведення земельних ділянок ТОВ «Україна» для рибогосподарської діяльності на штучній водоймі на території Бубнівської сільської ради Локачинського району Волинської області, а також проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,12 га у власність ОСОБА_2 для індивідуального садівництва із земель державної власності за межами населеного пункту Бубнівської сільської ради Локачинського району Волинської області розроблені, погодженні та затверджені відповідно до вимог законодавства.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників

У червні 2017 року заступник прокурора Волинської області подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Локачинського районного суду Волинської області від 11 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 25 травня 2017 року, в якій просить скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що з проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок ТОВ «Україна» для рибогосподарської діяльності на території Бубнівської сільської ради Локачинського району убачається, що останній розроблено, згідно з технічним завданням, на замовлення ТОВ «Україна», а не на замовлення органів водного господарства. Окремий проект землеустрою щодо встановлення меж водоохоронних зон, у межах яких виділяються землі прибережних захисних смуг для вказаного водного об`єкта не розроблявся. Нормами як земельного, так і водного законодавства України не передбачено вимог щодо залежності розміру прибережної захисної смуги від наявності поблизу водного об`єкта гідротехнічних споруд. Під час огляду місця події, який проведено на підставі ухвали Луцького міськрайонного суду від 25 квітня 2016 року спростовано наявність елементів греблі вздовж урізу води ділянок, які підлягали огляду (ділянка покрита трав`яною рослинністю). Висновок експерта не може бути визнано належним та допустимим доказом у справі, оскільки останній є неповним та необґрунтованим. Дослідження проведені фахівцем односторонньо з вивченням лише наданих проектів землеустрою, без урахування всіх матеріалів справи та норм чинного водного і земельного законодавства.

У серпні 2017 року на адресу суду надійшли заперечення ГУ Держгеокадастру у Волинській області, згідно з якими при внесенні відомостей про земельну ділянку ОСОБА_2 за кадастровим номером НОМЕР_1 державним кадастровим реєстратором обмежень у використанні земельних ділянок не виявлено. Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок ТОВ «Україна» для рибогосподарської діяльності на штучній водоймі на території Бубнівської сільської ради Локачинського району Волинської області, а також проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,12 га у власність ОСОБА_2 для індивідуального садівництва із земель державної власності за межами населених пунктів Бубнівської сільської ради Локачинського району Волинської області розроблені, погоджені та затверджені відповідно до вимог законодавства.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, та надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року зазначену справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам статей ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що у 2004 році ТОВ «Україна» звернулось до Локачинської районної державної адміністрації з клопотанням надати дозвіл на виготовлення проекту відведення земельних ділянок (ставків) для рибогосподарської діяльності, у зв`язку з чим розроблено проект землеустрою щодо відведення цих земельних ділянок, в якому отримано ряд необхідних погоджень, згоду на передачу в оренду ТОВ «Україна» земельних ділянок із земель водного фонду, розроблено план, в тому числі визначено прибережні захисні смуги ставка.

30 серпня 2010 року між Локачинською районною державною адміністрацією та ТОВ «Україна» укладений договір оренди земельної ділянки водного фонду загальною площею 22,53 га, з яких 5,928 га - прибережна захисна смуга.

Наказом ГУ Дерземагантства у Волинській області від 13 серпня 2014 року ОСОБА_2 наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної орієнтованою площею 0,12 га (землі державної власності сільськогосподарського призначення (пасовища) у власність для індивідуального садівництва, розташованої за межами населених пунктів Бубнівської сільської ради Локачинського району.

Наказом ГУ Держземагентства від 11 вересня 2014 року № 3-573/15-14-СГ затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 та надано їй у власність для індивідуального садівництва площею 0,12 га за межами населеного пункту Бубнівської сільської ради Локачинського району.

28 жовтня 2014 року ОСОБА_2 продала земельну ділянку ОСОБА_3 , яка 16 березня 2015 року подарувала її ОСОБА_1 .

Нормативно-правове обґрунтування

Згідно зі статтею 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до положень статей 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі житлової та громадської забудови й землі водного фонду, та віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно їх повноважень.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання, відповідно до статті 21 ЗК України, недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною, тощо.

Згідно із положеннями частини першої статті 3 Водного кодексу (далі - ВК) України усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд.

Частина друга статті 3 ВК України визначає, що до водного фонду України належить: поверхневі води, природні водойми (озера), водотоки (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об`єкти; підземні води та джерела; внутрішні морські води та територіальне море.

Відповідно до пункту «а» частини першої статті 58 ЗК України та статті 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами.

Крім того, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоч і не розташований водний фонд, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню водного фонду.

Згідно із пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України № 434 від 05 листопада 2004 року (далі - Порядок № 434) у разі відсутності землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо прибережних захисних смуг водних об`єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 ВК України та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку № 486, із урахуванням конкретної ситуації.

Таким чином, землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які розповсюджуються окремий порядок надання та використання.

Згідно із пунктом ґ) частини третьої статті 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать зокрема землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини третьої статті 60 ЗК України прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою.

Межі встановлених прибережних захисних смуг і пляжних зон зазначаються в документації з землеустрою, кадастрових планах земельних ділянок, а також у містобудівній документації.

Відповідно до статті 60 ЗК України, у редакції, чинній на момент розроблення проекту землеустрою для ТОВ «Україна», вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Розмір та межі прибережної захисної смуги уздовж морів та навколо морських затоків і лиманів встановлюється за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів - із урахуванням містобудівної документації.

Статтею 88 ВК України, у редакції, чинній на момент розроблення проекту землеустрою для ТОВ «Україна», не передбачений порядок встановлення прибережних захисних смуг.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Таким чином, Верховний Суд погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанцій про безпідставність та необґрунтованість позовних вимого прокурора, оскільки проект землеустрою, щодо відведення земельних ділянок ТОВ «Україна» для рибогосподарської діяльності на штучній водоймі на території Бубнівської сільської ради Локачинського району Волинської області, а також проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,12 га у власність ОСОБА_2 для індивідуального садівництва із земель державної власності за межами населеного пункту Бубнівської сільської ради Локачинського району Волинської області розроблені, погодженні та затверджені відповідно до вимог законодавства.

Отже, суди попередніх інстанцій, дослідивши матеріали справи та надавши оцінку доказам, що були надані сторонами у справі, дійшли обґрунтованих висновків про те, що земельна ділянка, яка належить ОСОБА_2 є землями сільськогосподарського призначення державної власності зі складом угідь (пасовища) і не відноситься до земель водного фонду, тобто не перебуває в межах прибережної захисної смуги ставка, а отже, відсутні підстави вважати порушення ГУ Држземагентства у Волинській області вимог ЗК України та ВК України.

Відповідно до проекту землеустрою, щодо відведення земельних ділянок ТОВ «Україна» для рибогосподарської діяльності на штучній водоймі на території Бубнівської сільської ради Локачинського району Волинської області, розробленого у 2004 ріці, встановлено прибережну захисну смугу ставка - 6,7543 га. Зокрема це зазначено у матеріалах погодження водного об`єкта (розпорядження Локачиньської районної ради «Про погодження проекту відведення земельних ділянок ТОВ «Україна», позитивні висновки Локачинського районного відділу земельних ресурсів, Відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Локачинської районної державної адміністрації, Локачинської районної санепідемстанції, Державного управління екології та природних ресурсів в Волинській області, рішення Бубніської сільської ради Локачинського району «Про погодження відведення земельних ділянок») та на графічних матеріалах на яких зазначені межі прибережної захисної смуги. Із зазначеного проекту землеустрою вбачається, що земельна ділянка, яка надавалась ОСОБА_2 , не входить у межі прибережної захисної смуги.

Крім того, з метою встановлення об`єктивних обставин у справі, ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 16 травня 2017 року за клопотання позивача призначено земельно-технічну експертизу, за висновком якої, при формуванні нової земельно ділянки, яка знаходилась у запасі державної власності зміна виду земельної ділянки на основі наказу не є зміною цільового призначення, тобто зміна цільового призначення використання земельної ділянки у результаті прийняття наказів ГУ Держземагентства у Волинській області від 13 серпня 2014 року № 3-274 15-14-СГ та від 11 вересня 2014 року № 3-572,15-14-СГ не відбулося. Із проведеного дослідження встановлено, що зміна цільового призначення не відбулася, тому що із земель запасу державної власності сформована нова земельна ділянка в тій самій категорії земель лише зі зміною виду використання. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 із земель державної власності за межами населеного пункту Бубнівської сільської ради Локачинського району Волинської області відповідає вимогам земельного законодавства та інших нормативних документів із питань землеустрою та землекористування. Спірна земельна ділянка не накладається на прибережну захисну смугу штучної водойми, яка встановлена зазначеним проектом.

Узагальнюючи викладене, Верховний Суд приходить висновку про відсутність підстав для скасування судових рішень судів попередніх інстанцій, оскільки прокурор не надав суду жодного належного та допустимого доказу про те, що проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 виготовлений із порушенням вимог закону, а спірна земельна ділянка відноситься до земель водного фонду.

За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Доводи касаційної скарги є ідентичними доводам, що були викладені заявником у його апеляційній скарзі, та є такими, що не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Суди першої й апеляційної інстанцій забезпечили повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржувані рішення відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 408, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника прокурора Волинської областізалишити без задоволення.

Рішення Локачинського районного суду Волинської області від 11 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 25 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик