Постанова

Іменем України

12 червня 2019 року

м. Київ

справа № 688/2507/16-ц

провадження № 61-16686св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Калараша А. А., Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , прокуратура Хмельницької області, Славутська об`єднана Державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Хмельницькій області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 листопада 2016 року у складі судді Огородніка І. В. та рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 28 березня 2017 року у складі колегії суддів: Спірідонової Т. В., Купельського А. В., Янчук Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра»), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , прокуратури Хмельницької області, Славутської об`єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Хмельницькій області, про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду.

Позовна заява мотивована тим, що 14 травня 2002 року Шепетівською міжрайонною прокуратурою проти неї було порушено кримінальну справу за пунктом 5 частини третьої статті 368 КК України.

Вироком Славутського міського суду Хмельницької області від 17 липня 2003 року її засуджено за частиною п`ятою статті 27, частиною третьою статті 368 КК України із застосуванням статті 69 КК України на три роки позбавлення волі з конфіскацією 1/4 частини майна, без позбавлення права займати посади в органах державної влади. На підставі статті 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на два роки. Також постановлено передати в дохід держави 28/100 частин магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2», що знаходиться у м. Шепетівці на просп. Миру, 46, як майно, що нажите злочинним шляхом.

У березні 2004 року вказаний вирок виконано в частині конфіскації майна та передано в дохід держави 28/100 частин магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2», який належав їй на праві приватної власності.

01 жовтня 2007 року Славутським міськрайонним судом щодо неї постановлено виправдувальний вирок, який 06 серпня 2008 року ухвалою апеляційного суду скасований, з направленням справи на новий судовий розгляд.

26 березня 2009 року ухвалою Славутського міськрайсуду кримінальну справу направлено для проведення додаткового розслідування.

28 січня 2012 року старшим слідчим Шепетівської міжрайонної прокуратури винесено постанову про закриття кримінальної справи у зв`язку з недоведеністю її участі у вчиненні злочину.

У зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності та незаконним засудженням їй завдано матеріальної шкоди: звернуто в дохід держави 28/100 частин магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2», що належав їй на праві приватної власності.

25 березня 2004 року Шепетівським БТІ зареєстровано право власності на 28/100 частин магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2» за Шепетівською об`єднаною державною податковою інспекцією.

Вказане майно вибуло з володіння проти її волі на підставі незаконно постановленого вироку від 17 липня 2003 року.

Шепетівська об`єднана державна податкова інспекція через Брокерську контору ПП «Промтехресурс» 05 квітня 2004 року уклала із ОСОБА_7 договір № 5 купівлі-продажу нерухомого майна, згідно з яким ОСОБА_7 придбав 28/100 частин магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2». В подальшому цей договір купівлі-продажу нотаріально посвідчений не був.

27 квітня 2007 року ВАТ КБ «Надра» придбало за договором купівлі-продажу у ОСОБА_7 24/100 частин приміщення спірного магазину.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, а належні йому 4/100 частини приміщення магазину прийняли у спадщину ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

У зв`язку з наведеним позивач просила суд повернути їй в натурі 28/100 частин магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2» в порядку, передбаченому Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон), оскільки вказане майно вибуло із володіння держави в особі Шепетівської об`єднаної державної податкової інспекції внаслідок нікчемного правочину. Оскільки при укладенні договору купівлі-продажу № 5 від 05 квітня 2004 року не було додержано вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Зазначений договір є недійсним за законом (нікчемним) і не створює юридичних наслідків, а тому 28/100 частин магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2» може бути повернуто в натурі.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВИХ РІШЕНЬ

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження фіктивності (недійсності) договору купівлі-продажу № 5 від 05 квітня 2004 року.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 28 березня 2017 року рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 листопада 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що ОСОБА_1 не є стороною оспорюваного договору купівлі-продажу № 5 від 05 квітня 2004 року, а тому права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до чергового добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 215, 216 ЦК України. Порядок повернення майна, конфіскованого в дохід держави судом, врегульовано Законом та Положенням «Про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затвердженого 04 березня 1996 року № 6/5/3/41 (далі - Положення).

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просила скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами безпідставно не застосовано до спірних правовідносин норм статей 215, 216, 220, 387, 656, 657 ЦК України, статтю 4 Закону та не визнано договір купівлі-продажу від 05 квітня 2004 року № 5 нікчемним. Крім того, апеляційний суд неправильно застосував до спірних правовідносин статтю 3 Закону, оскільки спірні приміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2» були визнані речовими доказами в межах кримінальної справи та за вироком Славутського міського суду від 17 липня 2003 року передані в дохід держави як майно, що нажите злочинним шляхом. Отже, спірні приміщення були передані державі в особі Шепетівської об`єднаної державної податкової інспекції у власність. Суд апеляційної інстанції мав витребувати майно у його фактичних володільців, оскільки воно вибуло із володіння держави в особі Шепетівської об`єднаної державної податкової інспекції внаслідок нікчемного правочину - на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна без дотримання нотаріальної форми його посвідчення.

Також апеляційний суд не врахував, що вона вже зверталася до суду з позовом до прокуратури Хмельницької області, Шепетівської об`єднаної державної податкової інспекції Хмельницької області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконним зверненням в дохід держави 28/100 частин магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2», в якому просила суд стягнути за рахунок Державного бюджету України грошове відшкодування вартості приміщень магазину. Проте, у задоволенні позову було відмовлено на тій підставі, що приміщення магазину підлягають витребуванню в натурі.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

У запереченні на касаційну скаргу Славутська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Хмельницькій області зазначала, що доводи касаційної скарги та позовної заяви є безпідставними, оскільки Шепетівське відділення Славутської об`єднаної державної податкової інспекції не наділене повноваженнями вирішувати будь-які питання щодо повернення спірного майна в натурі.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 400 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами установлено, що 14 травня 2002 року Шепетівською міжрайонною прокуратурою відносно ОСОБА_1 була порушена кримінальна справа за частиною п`ятою статті 27, частиною третьою статті 368 КК України.

Вироком Славутського міського суду Хмельницької області від 17 липня 2003 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 23 вересня 2003 року, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого частиною п`ятою статті 27, частиною третьою статті 368 КК України та засуджено із застосуванням статті 69 КК України до 3 років позбавлення волі з конфіскацією 1/4 частини майна, без позбавлення права займати посади в органах державної влади. На підставі статті 75 КК України її було звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки. Крім того, вироком було постановлено передати в дохід держави 28/100 частин магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2», що знаходиться в м. Шепетівка, як майно, що нажите злочинним шляхом (а. с. 11-25 т. 1).

16 вересня 2004 року ухвалою Верховного Суду України вирок Славутського міського суду Хмельницької області від 17 липня 2003 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 23 вересня 2003 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а. с. 26-28 т. 1).

01 жовтня 2007 року вироком Славутського міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 виправдано за недоведенням її участі у вчиненні вищевказаних злочинів (а. с. 29-31 т. 1).

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 06 серпня 2008 року вказаний вирок був скасований, а матеріали справи направлені на новий судовий розгляд (а. с. 33-34 т. 1).

26 березня 2009 року ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області кримінальну справу направлено Шепетівському міжрайонному прокурору для проведення додаткового розслідування (а. с. 35-36 т. 1).

28 січня 2012 року за наслідками проведеного додаткового розслідування слідчим Шепетівської міжрайонної прокуратури винесено постанову про закриття кримінальної справи відносно ОСОБА_1 у зв`язку з недоведеністю її участі у вчиненні злочинів (а. с. 42-48 т. 1).

На підставі вироку Славутського міського суду Хмельницької області від 17 липня 2003 року право власності на 28/100 магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2» було зареєстровано за Шепетівською об`єднаною державною податковою інспекцією.

Шепетівська об`єднана державна податкова інспекція на підставі договору з ПП «Промтехресурс» від 17 квітня 2003 року передала 11 березня 2004 року 28/100 частин магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2» даному підприємству для реалізації на прилюдних торгах.

05 квітня 2004 року між ПП «Промтехресурс» та ОСОБА_7 (який є чоловіком потерпілої ОСОБА_2 у кримінальний справі) укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого ОСОБА_7 придбав 28/100 частин магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », загальною площею 217,1 кв. м та частину підвалу даного магазину, площею 63,9 кв. м, за 137 000,00 грн та за 7 600,00 грн відповідно (а. с. 73-75 т. 1).

У подальшому, ОСОБА_7 27 квітня 2007 року продав 24/100 частин магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2» (від 28/100 частин), площею 231 кв. м ВАТ КБ «Надра», яке на даний час є власником вказаної частини, інша частина приміщень (4/100) залишилась у власності ОСОБА_7 (а. с. 83-86 т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, спадщину у встановленому законом порядку прийняли ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а. с. 78-82, 145-146 т. 1, а. с. 51-54 т. 2).

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами першою та другою статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Урахувавши наведені норми матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не є стороною оспорюваного договору купівлі-продажу від 05 квітня 2004 року № 5, а тому її права не підлягають захистові шляхом задоволення позову до чергового добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 215, 216 ЦК України. Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі.

У свою чергу суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що позивачем не надано доказів підтвердження фіктивності(недійсності) оспорюваного договору.

При цьому як суд першої так і апеляційної інстанцій не врахували наступних норм матеріального права та обставин справи.

ОСОБА_1 неодноразово зверталася до суду з різними позовами з приводу спірного майна.

Зокрема, у 2013 році позивач зверталась до Шепетівського міськрайонного суду із позовом до прокуратури Хмельницької області, Шепетівської об`єднаної Державної податкової інспекції Хмельницької області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконним зверненням в дохід держави 28/100 частин магазину "ІНФОРМАЦІЯ_2" (справа № 688/756/13-ц).

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 червня 2013 року позов було задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 1 663 827,00 грн на відшкодування шкоди, завданої незаконним засудженням. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У іншій частині позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 22 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого сулу України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 грудня 2013 року, рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 червня 2013 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено з тих підстав, що позивачем не було вчинено дій з витребування майна в натурі.

У травні 2014 року ОСОБА_1 , урахувавши висновки суду касаційної інстанції, звернулась до суду із новим позовом та просила зобов`язати ПАТ КБ "Надра" повернути в натурі (витребувати з чужого незаконного володіння) 24/100 частин приміщень магазину "ІНФОРМАЦІЯ_2" з допоміжними приміщеннями, загальною площею 231 кв. м; зобов`язати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 повернути в натурі (витребувати з їх незаконного володіння) 4/100 частин приміщень магазину "ІНФОРМАЦІЯ_2" з допоміжними приміщеннями, загальною площею 49,9 кв. м, а всього: 28/100 частин приміщень магазину " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", загальною площею 280,9 кв. м, що розташовані в АДРЕСА_1 , які належали її на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 06 березня 2000 року, і які вироком Славутського міськрайонного суду від 17 липня 2003 року були звернені в дохід держави (справа № 688/1824/14-ц).

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 21 січня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 липня 2015 року, в задоволенні позову було відмовлено на тій підставі, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту своїх майнових прав.

У вересні 2015 року в порядку, передбаченому Законом, ОСОБА_1 звернулась до прокурора Хмельницької області із заявою про вирішення питання щодо відшкодування завданої їй шкоди.

Відповідно до листа Шепетівської міжрайонної прокуратури від 20 листопада 2015 року № 1525-10 ОСОБА_1 повідомлено, що законом не передбачено винесення прокуратурою постанови щодо визначення розміру відшкодованої шкоди, та вказано, що її право підлягає поновленню відповідно до частини другої статті 4 Закону, шляхом звернення до фінансового органу за місцем її проживання з вимогою про відшкодування повної вартості майна (а. с. 72 т. 1).

15 грудня 2015 року позивач звернулась до Шепетівської об`єднаної податкової інспекції ГУДФС у Хмельницькій області з вимогою вирішити питання про можливість повернення їй в натурі або відшкодування вартості 28/100 частин приміщень магазину " ІНФОРМАЦІЯ_2 " з допоміжними приміщеннями ( АДРЕСА_1 ), що належали її на праві приватної власності до виконання вироку суду і були передані безоплатно Шепетівській об`єднаній податковій інспекції.

Листом від 05 січня 2016 року № 103/2220 Шепетівська об`єднана податкова інспекція відмовила ОСОБА_1 як у поверненні майна в натурі, так і у відшкодуванні завданих збитків у грошовій формі (а. с. 76 т. 1).

У червні 2016 року ОСОБА_1 втретє звернулася до суду з позовом у справі, яка переглядається. Позовні вимоги у даній справі сформульовані з урахуванням правових висновків, викладених судами касаційної інстанції у попередніх справах.

Відповідачами у цій справі ОСОБА_1 зазначила ПАТ «КБ «Надра», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , прокуратуру Хмельницької області, Славутську об`єднану Державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Хмельницькій області.

Державну казначейську службу України відповідачем не зазначила.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Спеціальними нормами, які визначають порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в редакції, чинній на час виникнення у позивача права на відшкодування шкоди) (далі - Закон) та Положення «Про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затверджених 04 березня 1996 року № 6/5/3/41 (далі - Положення).

Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону визначено, що підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Згідно зі статтею 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину; відмови в порушенні кримінальної справи або закриття кримінальної справи з підстав, зазначених у пункті 2 частини першої цієї статті.

Відповідно до пункту 2 статті 3 Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) майно, конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт.

Майно, зазначене в пункті 2 статті 3 цього Закону, повертається в натурі, а в разі неможливості повернення в натурі його вартість відшкодовується за рахунок тих підприємств, установ, організацій, яким воно передано безоплатно. Вартість жилих будинків, квартир, інших споруд відшкодовується лише у разі, якщо зазначене майно не збереглося в натурі і громадянин відмовився від надання йому рівноцінного жилого приміщення з безоплатною передачею у його власність або у разі згоди на це громадянина.

Вартість втраченого житла відшкодовується виходячи з ринкових цін, що діють на момент звернення громадянина про відшкодування шкоди. У разі ліквідації підприємств, установ, організацій, яким майно було передано безоплатно, або недостатності у них коштів для відшкодування шкоди вартість майна (частина вартості) відшкодовується за рахунок державного бюджету.

Вартість майна визначається за цінами, що діють на момент прийняття рішення про відшкодування шкоди. У разі пошкодження майна завдана шкода відшкодовується повністю (частини друга, третя ,четверта статті 4 Закону).

Відповідно до пункту 14 Положення у разі, коли повернення майна в натурі неможливе, за рахунок підприємств, установ, організацій, яким воно було передано безоплатно, відшкодовується його вартість.

У випадку, коли майно було передано за плату, питання відшкодування його вартості за вимогою громадянина вирішує фінансовий орган, якщо кошти за майно надійшли до державного бюджету, або інший орган, що одержав кошти за це майно.

Якщо вимога про повернення майна або відшкодування його вартості у безспірному порядку не задоволена або громадянин не згодний з прийнятим рішенням, він має право звернутися до суду в порядку позовного провадження.

Частинами першою, другою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

При цьому відповідно до положень статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Особою, відповідальною перед потерпілим за шкоду, завдану органами державної влади, їх посадовими та службовими особами, відповідно до наведених вище положень ЦК України, та відповідачем у справі є держава, яка набуває і здійснює свої цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17.

Таким чином, ураховуючи вищенаведене, визначений Законом обов`язок повернути майно позивачу не виконаний і державою Україна у спірних правовідносинах не надано жодних гарантій повернення майна, не встановлено строку повернення такого майна, в зв`язку з чим єдиним належним способом захисту порушених прав позивача є стягнення з Державного бюджету України заподіяних позивачу збитків - вартості майна, а саме з Державної казначейської служби України, яка здійснює списання коштів з державного бюджету на підставі рішення суду.

Так, частинами першою та другою статті 51 ЦПК України визначено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 51 ЦПК України. У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред`явлено позов, суд залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

За змістом наведених норм ЦПК України, з`ясувавши, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, суд має роз`яснити позивачеві право на подачу заяви про заміну відповідача або залучення до участі у справі співвідповідача.

Стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України).

Отже, ураховуючи вищенаведене, та ту обставину, що позивач використала усі можливі способи захисту порушених прав, які були викладені у висновках і мотивах судів касаційної інстанції при неодноразових розглядах її позовних вимог про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, а саме незаконним відчудженням її нерухомого майна, судами попередніх інстанцій не встановлено фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення у цій справі не можуть вважатися законними і обґрунтованими, а тому підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції для забезпечення справедливого і ефективного судового розгляду.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТОМ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Верховним Судом взято до уваги тривалий час розгляду судами вказаної справи, однак з метою дотримання принципів справедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України), а також основоположних засад (принципів) цивільного судочинства (частина третя статті 2 ЦПК України), суд дійшов висновку про передачу справи на новий розгляд для повного, всебічного та об`єктивного дослідження і встановлення фактичних обставин, що мають важливе значення для правильного вирішення справи.

Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене в цій постанові, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази з наведенням відповідних обґрунтувань, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону

Керуючись статтями 402, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 листопада 2016 року та рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 28 березня 2017 рокускасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька А. А. Калараш А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. М. Сімоненко