Єдиний унікальний номер 741/312/19
Провадження № 2/741/386/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Носівка 14 червня 2019 року

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Киреєва О.В.,

з участю секретаря Герасимчук Н.Ю.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Носівської об`єднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на нерухоме майно,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що житловий будинок АДРЕСА_1 відносився до типу колгоспних дворів. Станом на 15 квітня 1991 року членами даного колгоспного двору були він (позивач), ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Він (позивач) прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 , як спадкоємець першої черги за законом, та після смерті ОСОБА_3 , як спадкоємець за заповітом, але нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтв про право на спадщину на частини зазначеного житлового будинку, які належали ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Державний реєстратор відмовив йому (позивачу) у реєстрації права власності на належну йому, як члену колишнього колгоспного двору, частину зазначеного житлового будинку.

У судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив їх задовольнити, розгляд справи проводити без його участі.

У судове засідання представник Носівської міської ради Чернігівської області не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти їх задоволення та просить розгляд справи проводити без участі їх представника.

Суд проводить підготовче засідання у відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому були зареєстровані і проживали ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою Носівської міської ради № 14-27/79 від 23 листопада 2018 року (а.с. 8) та копією свідоцтва на право власності на жилий будинок від 21 вересня 1988 року (а.с. 15).

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

За таких обставин ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 належало по 1/3 частині житлового будинку АДРЕСА_1 , як членам колишнього колгоспного двору.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 7).

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Таким чином, спадкові відносини після смерті ОСОБА_2 регулюються ЦК України.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 за життя заповіту не складала, спадкова справа після її смерті не заводилася, що підтверджується інвормаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 3 червня 2019 року (а.с. 36) та повідомленнями Державного нотаріального архіву Чернігівської області № 2132/01-17 від 15 квітня 2019 року (а.с. 31), Носівської районної державної нотаріальної контори № 801/01-16 від 3 червня 2019 року (а.с. 34).

Таким чином, спадкування після смерті ОСОБА_2 здійснюється за законом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

З копії свідоцтва про народження (а.с. 11) вбачається, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , а тому в силу ст. 1261 ЦК України має право на спадкування після її смерті.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У судовому засіданні встановлено, що в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою Носівської міської ради № 14-28/9 від 23 січня 2019 року (а.с. 9).

Таким чином, ОСОБА_1 успадкував після смерті ОСОБА_2 належну їй 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 6).

У судовому засіданні встановлено, що 12 квітня 2005 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті, і на що за законом вона матиме право, заповіла ОСОБА_1 .

З копії спадкової справи № 48/2017 до майна померлої ОСОБА_3 (а.с. 38-41) вбачається, що ОСОБА_1 прийняв спадщину, 15 березня 2017 року на його ім`я були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки.

Таким чином, ОСОБА_1 успадкував після смерті ОСОБА_3 належну їй 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні встановлено, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на частини вищезазначеного житлового будинку, які належали ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на будинок, що підтверджується листом приватного нотаріуса Носівського районного нотаріального округу № 119/01-16 від 18 лютого 2019 року (а.с. 23) та постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 179/02-31 від 18 лютого 2019 року (а.с. 24).

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У судовому засіданні встановлено, що позивач звертався до приватного нотаріуса Чуєнко Л.А., який згідно ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є державним реєстратором, з метою реєстрації за собою права власності на належну йому, як члену колишнього колгоспного двору, 1/3 частину вищезазначеного житлового будинку, але йому було відмовлено у зв`язку з тим, що державний реєстратор не наділений правом визначення часток у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно колгоспного двору, що підтверджується повідомленням № 118/01-16 від 18 лютого 2019 року (а.с. 22).

З матеріалів справи вбачається, що на житловий будинок АДРЕСА_1 виготовлена технічна документація (а.с. 17-19).

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Ураховуючи те, що відповідач не вчинив жодних дій, які б порушували права позивача, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за рахунок позивача.

На підставі вищевикладеного та ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР, ст. 392, 1223, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст. 200, 259, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, постановою Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , право власності на:

- 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 104 кв. м, житловою площею 54,5 кв. м, з господарськими будівлями та спорудами, як членом колишнього колгоспного двору;

- 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 104 кв. м, житловою площею 54,5 кв. м, з господарськими будівлями та спорудами у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 104 кв. м, житловою площею 54,5 кв. м, з господарськими будівлями та спорудами у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судові витрати по сплаті судового збору покласти за рахунок позивача.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В.Киреєв