Справа № 447/2389/18 Головуючий у 1 інстанції: Головатий А.П.
Провадження № 22-ц/811/1716/19 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючої Курій Н.М.,

суддів - Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

розглянувши у м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - Магарського Михайла Зіновійовича на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 03 квітня 2019 року, постановлене в складі головуючого - судді Головатого А.П. у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Миколаївське АТП-14627» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

02.10.2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 28.03.2018 року він повертався з м. Львова до с. Березина Миколаївського району Львівської області, сів у автобус №555, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував водій ОСОБА_3 , котрий є працівником підприємства-відповідача. Також зазначив, що він має І групу інвалідності і належить до категорії пасажирів, яким гарантовано державою право на пільговий проїзд. Однак, водій відмовився його перевозити безкоштовно, силою виштовхав з автобуса і розірвав йому куртку, а крім того, він навіть не встиг забрати з автобуса свою шапку. За цей випадок водію оголошено догану.

Позивач вважає, що внаслідок таких дій відповідач завдав йому матеріальну шкоду, оскільки знищив його одяг, а також моральну шкоду, оскільки він не зміг вчасно добратися додому, залишився в холодну пору на вулиці без шапки та у розірваній куртці, а крім того, до нього було застосовано фізичну силу.

ОСОБА_1 просив стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Миколаївське АТП-14627» в його користь матеріальну шкоду в розмірі 10 000 грн. та моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, зазначивши, що послуга перевезення була надана позивачу безоплатно та безперешкодно. Так, 28.03.2018 року водій підійшов до позивача, щоб оформити проїзд і позивач пояснив, що має право на безкоштовний проїзд. Водій попросив показати відповідний документ, однак позивач відмовився такий показувати. Водій пояснив ОСОБА_1 , що у такому разі він не має права на проїзд і сказав вийти з автобуса, але останній не вийшов з автобуса. Послуга перевезення була надана позивачу, незважаючи на те, що він не мав підстави їхати автобусом, оскільки не оплатив проїзд та не пред`явив відповідні документи про пільгове перевезення. Одяг позивача не було пошкоджено. Крім того, у відзиві зазначено, що якби вада позивача, який є інвалідом І групи була наочною, водій навіть за відсутності посвідчення надав би йому послугу перевезення.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 03 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю "Миколаївське АТП-14627" на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1500 грн.

В задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю "Миколаївське АТП-14627" щодо стягнення 10 000 грн. матеріальної шкоди - відмовлено.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю "Миколаївське АТП-14627" судовий збір у розмірі 704,80 гривень на користь держави.

Відповідач Товариство з додатковою відповідальністю "Миколаївське АТП-14627" рішення суду першої інстанції не оскаржив.

Рішення суду в частині стягнення моральної шкоди оскаржив представник позивача ОСОБА_1 - Магарський М.З. В апеляційній скарзі зазначає, що розмір моральної шкоди, встановлений судом першої інстанції, є необґрунтований та несправедливий і такий має бути збільшено. Посилається на те, що суд першої інстанції, обґрунтовано встановивши, що позивачу завдано моральної шкоди, душевних страждань протиправною поведінкою працівника відповідача, не врахував істотних обставин, а саме умисних та винних дій працівника відповідача, ступінь вини якого підтверджується письмовими доказами у справі та глибини душевних страждань позивача, який і так є інвалідом, особою похилого віку, постійно лікується, тому такі незаконні дії відповідача завдали значно більших страждань та переживань позивачу, ніж звичайній молодій здоровій людині. Просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

Оскільки відповідно до положень ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, за відсутності обставин, що унеможливлюють розгляд справи в порядку спрощеного провадження, та ціну позову, яка є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму, розгляд справи проводиться судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, а тому відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом не здійснюється.

Представник позивача - адвокат Магарський М.З. подав заяву про відкладення судового засідання, яке призначене на 09.07.2019 року, оскільки він буде зайнятий у розгляді іншої справи (№761/31757/18) у Шевченківському районному суді м. Києва, однак, суд апеляційної інстанції, враховуючи, що відповідно до положень ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи проводить без повідомлення учасників справи, вважає, що у задоволенні такої заяви належить відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскарженого рішення в межах доводів апеляційної скарги, а саме в частині стягнення моральної шкоди,апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволенняз таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи те, що оскаржене рішення постановлено з додержанням вимог закону, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Судом встановлено такі обставини.

Згідно з пенсійним посвідченням від 03.01.2012 серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 є особою з інвалідністю І групи, загальне захворювання довічно (арк. спр. 7).

Із матеріалів справи встановлено, що 03.05.2018 року було проведено засідання комісії з питань організації перевезень і безпеки руху в ТДВ "Миколаївське АТП-14627", на якому розглянули скаргу ОСОБА_1 щодо відмови у пільговому перевезенні водієм автобуса БАЗ А079.23 НОМЕР_1 ОСОБА_3

Водій ОСОБА_3 пояснив, що він тільки попросив пасажира показати посвідчення, але пасажир ОСОБА_5 відмовився, тоді водій сказав йому вийти з автобуса.

Відповідно до наказу ТзДВ "Миколаївське АТП-14627" від 03.05.2018 №4 "Про порушення трудової дисципліни" за відмову у пільговому перевезенні ОСОБА_1 , водію ОСОБА_3 оголошено догану і відсторонено від роботи з переведенням в ремонтну майстерню слюсарем терміном на 1 місяць (арк. спр. 4).

Управління Укртрансбезпеки у Львівській області розглянуло звернення ОСОБА_1 і провело перевірку, за результатами якої складено акт №022987 від 28.03.2018 р., яким встановлено, що мав місце випадок безпідставної відмови у перевезенні на пільгових умовах водієм ТДВ "Миколаївське АТП-14627" пасажиру ОСОБА_1

Згідно з листом від 08.08.2018 року Управління Укртрансбезпеки у Львівській області розглянуло звернення ОСОБА_1 і провело перевірку за результатами якої встановлено факт порушення водієм ОСОБА_3 ст.37 Закону України "Про автомобільний транспорт" (арк.. спр. 6).

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, виходив з того, що сума моральної шкоди, яку просить стягнути з відповідача позивач є суттєво завищеною, а тому відшкодування моральної шкоди позивачу в розмірі 1500 гривень буде достатнім для компенсації завданих йому переживань та незручностей з урахуванням того, що позивачу не відмовили у перевезенні.

Суд апеляційної інстанції погоджується із визначеним розміром моральної шкоди з урахуванням такого.

Відповідно до вимог ст.37 Закону України «Про автомобільний транспорт», пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування.

Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом.

Безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень.

За змістом п.2 ст.49 цього Закону договір перевезення пасажира автобусом на маршруті загального користування укладається між автомобільним перевізником та пасажиром. Цей договір вважається укладеним з моменту придбання пасажиром квитка на право проїзду, а для осіб, які користуються правом пільгового проїзду, - з моменту посадки в автобус.

За положеннями ст.ст.16,18 Закону до персоналу автомобільного транспорту належать працівники, які безпосередньо надають послуги з перевезення пасажирів чи вантажів, виконують роботи з ремонту та технічного обслуговування транспортних засобів, надають допоміжні послуги, пов`язані з перевезеннями. Контроль за роботою водіїв транспортних засобів здійснює перевізник.

Стаття 17 Закону України "Про автомобільний транспорт" встановлює, що персонал автомобільного транспорту повинен відповідати визначеним законодавством вимогам, зокрема: мати необхідний рівень професійної кваліфікації; забезпечувати якісне та безпечне надання послуг автомобільного транспорту з перевезення пасажирів чи вантажів; ввічливо та уважно реагувати на звернення і скарги споживачів послуг автомобільного транспорту.

Відповідно до п.145 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 176 від 18 лютого 1997 року (в редакції від 22 червня 2012 року) перевізник зобов`язаний забезпечити дотримання персоналом вимог законодавства про автомобільний транспорт та захист прав споживачів; організовувати проїзд пасажирів до місця призначення за маршрутом без додаткових фінансових витрат пасажирів, насамперед осіб з обмеженими фізичними можливостями, громадян похилого віку, вагітних жінок, пасажирів з дітьми дошкільного віку, у разі припинення поїздки через технічну несправність транспортного засобу чи настання надзвичайної або невідворотної за даних умов події; здійснювати перевезення пасажирів з квитками і пасажирів, яким згідно із законодавством надано пільги щодо плати за проїзд; компенсувати шкоду, заподіяну здоров`ю та майну пасажирів.

Відповідно до ст.159 вищевказаних Правил пасажир має право на безпечне та високоякісне перевезення; висувати вимоги до перевізника щодо виконання ним умов договору перевезення; компенсацію заподіяної шкоди.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що працівник відповідача - водій ОСОБА_3 порушив ст.17 Закон України "Про автомобільний транспорт", а саме не ввічливо спілкувався з позивачем під час здійснення його посадки в автобус, що стосувалося пільгового перевезення пасажира ОСОБА_1, внаслідок чого між водієм і пасажиром виник конфлікт.

В матеріалах справи відсутні докази про те, що водій ОСОБА_3 оспорював наказ про накладення на нього дисциплінарного стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, судом першої інстанції, враховано, що діями водія, який є працівником відповідача під час виконання ним своїх професійних обов`язків позивачу завдано моральну шкоду, оскільки останній зазнав приниження і певного дискомфорту, та обґрунтовано визначено розмір моральниї шкоди в сумі 1500 грн. що відповідає вимогам розумності та справедливості.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого розміру стягнутої моральної шкоди є безпідставними та не впливають на законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру моральної шкоди, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст. 375, 381, 382, 384 ЦПКУкраїни, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Магарського Михайла - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 03 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 липня 2019 року.

Головуючий: Курій Н.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.