Постанова

Іменем України

27 червня 2019 року

м. Київ

справа № 159/2282/16-ц

провадження № 61-21272св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк»,

третя особа- приватний нотаріус Ковельського міського нотаріального округу - Козоріз Наталія Степанівна

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», третя особа - приватний нотаріус Ковельського міського нотаріального округу - Козоріз Наталія Степанівна, про визнання договору іпотеки припиненим, зняття заборони відчуження,

за касаційною скаргою уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний банк» на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 11 травня 2017 року у складі судді Осіпук В. В.,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просить визнати припиненим посвідчений приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Козоріз Н. С. за реєстровим номером 5658 іпотечний договір, укладений 22 червня 2008 року між позивачем та Публічним Акціонерним Товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк», банк), предметом якого є житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 583 кв. м, кадастровий номер НОМЕР_1 , що знаходиться за цією ж адресою, цільовим призначенням якої є будівництво та обслуговування житлового будинку, яким забезпечувався кредитний договір укладений 22 вересня 2008 року між ПАТ «ВіЕйБі банк» та ОСОБА_2 ; здійснити реєстрацію припинення зазначеного договору іпотеки; зняти заборону відчуження зазначеного майна (реєстраційний номер обтяження 7953396 від 22 вересня 2008 року), внесену Приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Козоріз Н. С. на підставі вказаного іпотечного договору та вилучитивказаний запис з Державного реєстру заборон на відчуження майна та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер. Про смерть позичальника позивач повідомила банк 24 жовтня 2014 року рекомендованим листом та 28 жовтня 2014 року заявою про видачу позивачеві, як іпотекодавцю, будинкової книги та правовстановлюючих документів на предмет іпотеки - житловий будинок, з метою зняття з реєстрації місця проживання померлого та оформлення пенсії по втраті годувальника.

За погодженням комісії в справах дітей та молоді при виконавчому комітету Ковельської міської ради та на підставі рішення виконавчого комітету Ковельської міської ради позивач подала до Ковельської державної нотаріальної контори, як законний представник, від імені та в інтересах неповнолітніх дітей, заяву про відмову від спадщини після смерті батька дітей ОСОБА_2 . Спадщина після смерті ОСОБА_2 залишилася неприйнятою.

Ковельський міськрайонний суд Волинської області рішенням від 09 жовтня 2015 року, ухваленим у справі за позовом ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 22 вересня 2008 року № 02/08-СМБ, у задоволенні позову банку відмовив з тих підстав, що зобов`язання позичальника ОСОБА_2 перед банком за кредитним договором припинені у зв`язку зі смертю позичальника, оскільки спадщину після його смерті ніхто не прийняв. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання, договір іпотеки від 22 вересня 2008 року, укладений між позивачем та відповідачем на забезпечення належного виконання позичальником умов кредитного договору теж є припиненим.

Оскільки відомості про припинення іпотеки, відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку» підлягають державній реєстрації, позивач звернулася до приватного нотаріуса Ковельського нотаріального округу, який посвідчував договір іпотеки, з вимогою про зняття заборони відчуження з належного позивачеві нерухомого майна та внесення запису про припинення іпотеки в державний реєстр іпотек, однак нотаріус їй відмовив у вчиненні вказаної нотаріальної дії з тих підстав, що заінтересованою особою - банком, не подано відповідної заяви.

ОСОБА_1 просила позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ковельський міськрайонний суд Волинської області рішенням від 09 жовтня 2015 року (з урахуванням ухвали про виправлення описок від 11 жовтня 2016 року) позов задовольнив. Визнав припиненим посвідчений приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Козоріз Н. С. за реєстровим номером 5658 іпотечний договір, укладений 22 вересня 2008 року між позивачем та «ВіЕйБі банк», предметом якого є житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами зі всіма об`єктами функціонально пов`язаними з цим нерухомим майном, загальною площею 229,8 кв. м, житловою площею 126,5 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельна ділянка площею 583 кв. м, кадастровий номер НОМЕР_1 , що знаходиться за цією ж адресою, цільовим призначенням якої є будівництво та обслуговування житлового будинку, яким забезпечувався кредитний договір укладений 22 вересня 2008 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_2 Зобов`язав здійснити реєстрацію припинення вказаного договору іпотеки (номер запису житлового будинку 829750 від 22 вересня 2008 року, номер запису про іпотеку земельної ділянки 7953496 від 22 вересня 2008 року) та знятизаборону відчуження зазначеного майна (реєстраційний номер обтяження житлового будинку 8297850 від 22 вересня 2008 року, реєстраційний номер обтяження земельної ділянки 7953396 від 22 вересня 2008 року), вилучитивказаний запис з Державного реєстру заборон на відчуження майна та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Вирішив питання про судові витрати у справі.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Апеляційний суд Волинської області ухвалою від 11 травня 2017 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної М. А. на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30 червня 2016 року відмовив.

Апеляційний суд мотивував ухвалу тим, що заявник пропустив строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та не надав належних та допустимих доказів поважності причин його пропуску.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та заперечень на неї, їх узагальнені аргументи

У касаційній скарзі, поданій 24 травня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» просить скасувати ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 11 травня 2017 року, визнати поважною причину пропуску банком строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, та постановити ухвалу, якою поновити банку строк для подання апеляційної скарги на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30 червня 2016 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвала суду апеляційної інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права.

Визнавши причину пропуску строку на апеляційне оскарження неповажною та відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд порушив статтю 55 Конституції Українита статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, чим позбавив банківську установу права на апеляційне оскарження рішення суду.

На момент подання апеляційної скарги, діючим кошторисом банку було обмежено витрати банку зі сплати судового збору, що й стало причиною пропуску встановленого законом строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

06 та 17 жовтня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ОСОБА_1 на касаційну скаргу банку, мотивовані тим, що оскаржувана ухвала апеляційного суду постановлена з дотриманням норм процесуального права.

Наведені у касаційній скарзі підстави для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження не можуть бути визнані поважними, a безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року поновлено уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» строк на касаційне оскарження ухвали Апеляційного суду Волинської області від 11 травня 2017 року, відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Ковельського міськрайонного суду Волинської області.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах Є Верховний Суд.

24 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві Зайцеву А. Ю.

Фактичні обставини справи встановлені судом апеляційної інстанції

Суд встановив, що 07 липня 2016 року банк вперше звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30 червня 2016 року, разом із заявою про звільнення банку від сплати судового збору.

Апеляційний суд Волинської області ухвалою від 27 липня 2016 року у задоволенні заяви ПАТ «ВіЕйБі Банк» про звільнення від сплати судового збору відмовив. Апеляційну скаргу залишив без руху з наданням строку для виконання її вимог, а саме сплати судового збору.

Копію ухвали Апеляційного суду Волинської області від 27 липня 2016 року банк отримав 03 серпня 2016 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

У зв`язку з невиконанням вимог ухвали Апеляційний суд Волинської області ухвалою від 01 вересня 2016 року апеляційну скаргу банку визнав неподаною та повернув заявнику.

27 березня 2017 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» вдруге оскаржило вказане рішення в апеляційному порядку, з порушенням встановленого законом строку на його оскарження.

Апеляційний суд Волинської області ухвалою від 06 квітня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «ВіЕйБі Банк», як таку, що подана з порушенням процесуального строку на оскарження рішення, залишив без руху та встановив строк тривалістю тридцять днів для звернення до апеляційного суду із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням підстав для його поновлення.

На виконання вимог ухвали ПАТ «ВіЕйБі Банк» подало заяву про поновлення пропущеного ним строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, посилаючись на те, що тривалий час у кошторисі банку були відсутні грошові кошти передбачені для сплати судового збору.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального

права чи порушення норм процесуального права.

Колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 294 ЦПК України (у чинній на час ухвалення рішення суду першої інстанції редакції) апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Відповідно до частини третьої статті 297 ЦПК України (у чинній на час звернення банку з апеляційною скаргою редакції) апеляційна скарга залишається без руху, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» (заява N 3236/03).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (заява N 3236/03).

Крім того, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/39 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» судом встановлено, що існує установча судова практика щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

При цьому необхідно враховувати, що десятиденний строк, що передбачений законом на подання апеляційної скарги має дисциплінувати учасників процесу у розумінні реалізації своїх процесуальних прав та обов`язків. Суди користуючись своїми дискреційними повноваженнями при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження в будь-якому випадку повинні обґрунтувати підстави за яких вони поновлюють такий строк. Безпідставне та необґрунтоване поновлення строку на апеляційне оскарження є порушенням прав інших учасників справи та порушенням одного із фундаментальних принципів res judicata, - принципу остаточності рішення.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 757/9844/16-ц (касаційне провадження № 61-16497св18).

Ураховуючи, що банк не надав належних та допустимих доказів поважності пропуску ним строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для відкриття апеляційного провадження за вказаною апеляційною скаргою відповідача через невиконання останнім вимог процесуального закону.

Аргументи касаційної скарги щодо наявності поважних причин для подання апеляційної скарги із порушенням визначеного законом строку апеляційного оскарження спростовуються матеріалами справи та обґрунтованими висновками суду апеляційної інстанції. В силу частини першої статті 82 ЦПК України (у чинній на час оскарження рішення суду першої інстанції редакції) заявник не був позбавлений права та можливості на виконання вимог ухвали апеляційного суду від 27 липня 2016 року подати заяву про відстрочення або розстрочення сплати судового збору разом з відповідними доказами, однак цього не зробив.

Зазначені банком аргументи про неможливість сплати судового збору не містять підстав для скасування оскарженого судового рішення у даній справі, оскільки такі доводи не підтверджені зібраними у справі доказами.

Згідно зі статтею 400 ЦПК України установлення фактичних обставин у справі, дослідження доказів і надання їм правової оцінки не належить до компетенції касаційного суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний банк» залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 11 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. П. Курило