Справа № 308/2013/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2019 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Малюк В.М.

при секретарі Матіко Я.Ю.

з участю представника ОСОБА_1 адвоката Шевченко Т.Л.

та відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з даною позовною заявою, мотивуючи її тим, що 28.07.1984 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі ЗАГСУ Тячівського райвиконкому Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблений відповідний запис за №43. Позивач зазначає, що сімейне життя у них не слалося, внаслідок несумісності характерів, втрати поваги та любові одне до одного, їхня сім`я фактично розпалася більше десяти років. На даний час, шлюбні стосунки не підтримують з 2007 року, спільним побутом, взаємними правами та обов`язками не пов`язані, спільного господарства не ведуть, кожен з них має власне життя.

За таких обставин, позивачка просить шлюб, який був укладений 28.07.1984 року між нею та ОСОБА_2 розірвати.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно і належним чином.

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Шевченко Т.Л. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила суд такі задоволити. Крім цього, адвокат зазначила, що її довірителька не проживає з відповідачем більше десяти років, а тому будь-яке примирення з останнім суперечить не лише її особистим інтересам, а і моральним засадам суспільства.

ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечив проти розірвання шлюбу, пояснивши, що є можливість зберегти сім`ю, мирно вирішити усі конфліктні ситуації, що виникли між ними та налагодити подальше спільне життя. Просив суд надати їм строк на примирення.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, виходячи з їх належності, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з свідоцтва, серії НОМЕР_1 про шлюб, 28.07.1984 року між ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано відділом ЗАГСУ Тячівського райвиконкому Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблений відповідний запис за №43.

Приписами ст.110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.

Згідно ст. 112 СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Судом встановлено, що шлюб між подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виявився невдалим, шлюбних відносин подружжя не підтримує, спільного господарства не ведуть.

Посилання відповідача на те, що у сторін є можливість зберегти сім`ю, мирно вирішити усі конфліктні ситуації, що виникли між сторонами та налагодити їхнє подальше спільне життя, суд не бере до уваги, оскільки судом встановлено що з 2007 року сторони шлюбних стосунків не підтримують, спільним побутом та взаємними правами, обов`язками не пов`язані та вважає, що відповідач мав можливість примиритись з позивачкою ОСОБА_1 , однак цього не зробив.

Оскільки, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , слід розірвати.

У відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у розмірі 768,40 грн. сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 21, 24, 110, 112 , 113 СК України, 2, 13, 82, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задоволити.

Шлюб, укладений 28 липня 1984 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , який зареєстровано відділом ЗАГСУ Тячівського райвиконкому, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу було зроблено відповідний запис за № 43 - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.п.15.5 п.15 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються до або через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Повний текст рішення суду складено 08 липня 2019 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду В.М. Малюк