Провадження № 22-ц/801/1257/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 рокуСправа № 127/29932/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючий: Копаничук С.Г.,

Суддів: Оніщука В.В., Медвецького С.К.

розглянувши у письмовому провадженні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10.04.2019 року, постановлене в приміщенні того ж суду суддею Федчишиним С.А., повний текст якого складено 16.04.2019 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

В с т а н о в и л а :

22.11.2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. Вказала, що 27.08.2012 року між нею та відповідачем було укладено нотаріально посвідчений Договір щодо визначення місця проживання дитини (далі - Договір) - ОСОБА_3 , згідно якого сторонами погоджено місце проживання дитини з позивачем, та покладено на відповідача обов`язок зі сплати аліментів на користь дитини у розмірі 1/3 заробітку(доходу) до 5 числа кожного місяця. Однак, вказані положення відповідачем не виконуються, у результаті чого утворилась заборгованість по сплаті аліментів. Зазначила. що на підставі рішень судів різних інстанцій із ОСОБА_2 стягнуто на її користь заборгованість за Договором, в загальному, за період із 01 квітня 2013 року по 25 квітня 2017 року. 26 квітня 2017 року набрала чинності ухвала апеляційного суду Хмельницької області в цивільній справі №686/20825/15-ц, якою залишено без змін рішення Хмельницького міськрайонного суду від 13 жовтня 2016 року, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання Договору задоволено, вищевказаний Договір розірвано. Однак, 10.10.2018 року постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду України ухвалу апеляційною суду Хмельницької області від 26 квітня 2017 року скасовано, справу №686/20825/15-ц передано на новий розгляду до суду апеляційної інстанції. Вказала, що судом скасовано розірвання спірного Договору, яке мало місце в період із 26.04.2017 року по 10.10.2018 року, а відтак за відсутності будь-якого судового рішення, яке набрало чинності, про розірвання Договору, останній є чинним, відповідно до положень ч.3 ст. 653 ЦК України, на підставі чого просила стягнути із відповідача заборгованість по сплаті аліментів в період із 26.04.2017 року по 31.12.2018 року в розмірі 223 826,53 грн., й неустойку в період із 11.10.2018 року по 31.12.2018 року в розмірі 9521,63 грн., що в цілому складає 233348,16 грн.

Рішенням Вінницького міського суду від 10.04.2019 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої ОСОБА_3 , заборгованість по сплаті аліментів за період з 10.10.2018 року по 31.12.2018 року в розмірі 15 541,07 гривень, та неустойку в розмірі 4443,75гривень. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати як таке, що ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, та постановити нове, яким позов задовольнити повністю. Вказала, що судом не було враховано положення ч.3 ст. 653 ЦК України та того, що в зв`язку з прийняттям Верховним судом постанови від 10.10.2018 року, скасовано розірвання Договору, через що вважає Договір в період з 26.04.2017 року по 10.10.2018 року чинним, а тому аліменти за вказаний період підлягають стягненню з відповідача. Окрім того зазначила, що судом першої інстанції також не враховано, що законодавством України передбачено дві самостійні підстави для нарахування аліментів: за законом та за договором, одночасне отримання аліментів і за договором і за законом не заборонено, а отримання позивачем аліментів не є підставою звільнення відповідача від виконання зобов`язання за Договором.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надійшов.

Згідно ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційний суд , перевіривши матеріали справи , рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що останню слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною першою та другою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За правилами статті 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. При цьому розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у ч.2 ст.182 СК України.

Статтею 187 СК України передбачено один із способів добровільного виконання батьками свого обов`язку утримувати дитину, це відрахування аліментів за ініціативою платника. У цьому випадку платникові надано право самому визначати розмір аліментів, а також строк, протягом якого має проводитися відрахування аліментів з його заробітної плати, пенсії чи стипендії.

Відповідно до статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦКУ країни).

За приписами статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 липня 2012 року розірвано шлюб між позивачем та відповідачем. Від шлюбу останні мають доньку ОСОБА_4 (змінено прізвище на « ОСОБА_4 »), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

27 серпня 2012 року між ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) та ОСОБА_2 було укладено Договір, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу й зареєстрований в реєстрі правочинів за №741, відповідно до пункту 1.1 якого цей договір укладено стосовно визначення місця проживання, здійснення батьківських прав, виконання обов`язків батьком, який проживає окремо від доньки - ОСОБА_4 . Згідно з пунктами 1.2, 1.3, 4.2.3 Договору батьки домовилися про місце проживання доньки, порядок здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов`язків відповідачем. Місцем проживання доньки визначили місце проживання матері; батько сплачує аліменти в розмірі 1/3 заробітку (доходу) до 5 числа кожного місяця шляхом їх перерахування на розрахунковий рахунок вказаний матір`ю; у випадку відсутності постійного заробітку до 5 числа кожного місяця батько зобов`язується перераховувати на утримання доньки грошові кошти в сумі прожиткового мінімуму для дитини певного віку, що визначається ЗУ «Про Державний бюджет» на відповідний рік.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 16.11.2016 року, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 09.02.2017 року, в цивільній справі № 686/20257/16 стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 заборгованість по сплаті аліментів за Договором в період із 1 квітня 2013 року по 12 квітня 2016 року в розмірі 114287, 67 грн. та 16 706,06 грн. - неустойки, а всього 130 993,73 грн. Додатково рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28.02.2018 року в цивільній справі №127/22957/17, яке набрало чинності 31.03.2018 року стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_7 заборгованість по сплаті аліментів за Договором в розмірі 10 693,76 грн. й неустойку в розмірі 3275,55 грн. за період з 01 квітня 2013 року по 12 квітня 2016 року та заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 59 815,31 грн. й неустойку в розмірі 17 868,08 грн. за період із 13 квітня 2016 року по 25 квітня 2017 року, а разом 91652,70 грн. Відтак, із вказаних рішень вбачається, що із ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за Договором, в загальному, за період із 01 квітня 2013 року по 25 квітня 2017 року. 26 квітня 2017 року набрала чинності ухвала апеляційного суду Хмельницької області в цивільній справі №686/20825/15-ц, якою залишено без змін рішення Хмельницького міськрайонного суду від 13 жовтня 2016 року, яким Договір розірвано. Однак, 10.10.2018 року постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду України ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 26 квітня 2017 року скасовано, справу №686/20825/15-ц передано на новий розгляду до суду апеляційної інстанції.

Згідно резолютивної частини постанови Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 10.10.2018 року з моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції, скасована ухвала апеляційного суду Хмельницької області від 26 квітня 2017 року в цивільній справі № 686/20825/15-ц втрачає законну силу. Відтак, до цього часу вона була чинна.

Крім того, після повторного перегляду справи, постановою Хмельницького апеляційного суду від 15 січня 2019 року рішення Хмельницького міськрайонного суду від 13 жовтня 2016 року про розірвання Договору залишено без змін.

Рішенням Вінницького міського суду від 10.04.2019 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача згідно Договору від 27.08.2012 року, заборгованість по сплаті аліментів за період з 10.10.2018 року по 31.12.2018 року в розмірі 15 541,07 гривень та неустойку в розмірі 4443,75грн.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що скасована Верховним Судом ухвала апеляційного суду Хмельницької області від 26 квітня 2017року втратила законну силу з моменту прийняття 10.10.2018 року постанови судом касаційної інстанції. Тобто, до 10.10.2018 року була чинною ухвала апеляційного суду Хмельницької області від 26 квітня 2017 року, якою Договір було розірвано. При повторному апеляційному розгляді, постановою Хмельницького апеляційного суду від 15.01.2019 року залишено без змін рішення Хмельницького міськрайонного суду про розірвання вказаного Договору. Окрім того, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню за період з 10.10.2018 року по 31.12.2018 року, оскільки позивачем заявлено вимоги по 31.12.2018року, однак при цьому суд врахував аліменти, які були стягнуті за вказаний період з відповідача на підставі рішення апеляційного суду Вінницької області від 15 листопада 2017 року у розмірі 1/6 частини усіх видів доходу відповідача, які стягувались з відповідача згідно виконавчого документа. Суд погодився з розрахунком, наданим відповідачем, згідно якого за жовтень 2018 підлягає стягненню сума 3161,01 гривень (дохід за жовтень склав 28003,18. Сума утворена з різниці між нарахованим заробітком та фактично отриманими коштами після здійснення утримання 34786,59 -(521,8+6261,58)) З врахуванням того, що рішення суду касаційної інстанції прийнято 10.10.2018. Підлягають стягненню кошти з розрахунку доходу за 21 день жовтня 2018, тобто з суми 18969,9 = (28003,18/31 )*21). 1/3 доходу за 21 день жовтня 2018 складає 6323,3, з вказаної суми відраховуються сплачені аліменти за рішенням суду, так само за 21 день, 3162,29= (4668,13/31)*21). За листопад 2018 підлягає стягненню сума 5786,34 гривень. Дохід за жовтень склав 34724,92. Сума утворена з різниці між нарахованим заробітком та фактично отриманими коштами після здійснення утримання 43136,55 - (647,05+7764,58). 1/3 доходу за листопад 2018 складає 11574,98, з вказаної суми відраховуються сплачені аліменти за рішенням суду 11574,98-5788,64=5786,34. За грудень підлягає додатковому стягненню сума 6593,72 гривень. Дохід за грудень 2018 склав 39570,22. Сума утворена з різниці між нарахованим заробітком та фактично отриманими коштами після здійснення утримання 49155,55 -(737,33+8848,00). 1/3 доходу за грудень 2018 складає 13190,08, з вказаної суми відраховуються сплачені аліменти за рішенням суду 13190,08 - 6596,36=6593,72. Окрім того, суд визначив розмір неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача та складає 4443,75гривень.

Апеляційний суд погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції.

Постановляючи рішення у справі, суд вірно встановив обставини справи ,які перевірив доказами, оціненими відповідно до ст.89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми права та дійшов обгрунтованого висновку прочасткове задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про не врахування судом положення ч.3 ст. 653 ЦК України в частині чинності Договору з часу скасування Верховним судом 10.10.2018 року розірвання Договору, є хибними, оскільки згідно резолютивної частини постанови Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 10.10.2018 року з моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції, скасована ухвала апеляційного суду Хмельницької області від 26 квітня 2017 року в цивільній справі № 686/20825/15-ц втрачає законну силу, що свідчить про те, що до цього часу вона була чинна.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано, що законодавством України передбачено дві самостійні підстави для нарахування аліментів: за законом та за договором, одночасне отримання аліментів і за договором і за законом не заборонено, а отримання позивачем аліментів на підставі виконавчого документу у розмірі 1/6 частини усіх видів доходу відповідача, які стягувались з відповідача згідно виконавчого документа не є підставою звільнення відповідача від виконання зобов`язання за Договором, суд зазначає наступне.

Право звернутися до суду з позовом про присудження аліментів виникає лише за відсутності домовленості між батьками. В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно. Вказане дає підстави вважати, що нарахування аліментів за законом можливо лише у випадку відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину. У даній справі домовленість про сплату аліментів між батьками була встановлена Договором. У період часу з 10.10.2018 року по 31.12.2018 року Договір був чинним, тобто існувала домовленість між батьками щодо сплати аліментів, тому сума аліменти, стягнута за вказаний період за виконавчим документом підлягала відрахуванню з суми аліментів, що присуджувались судом до стягнення з відповідача за Договором, оскільки в протилежному випадку призвело б до подвійного стягнення аліментів, що не передбачено чинним законодавством. Враховуючи зазначене, вимога ОСОБА_1 про стягнення аліментів у розмірі 1/3 заробітку(доходу) відповідача, що передбачено Договором, окрім отриманих аліментів в розмірі 1/6 заробітку (доходу) відповідача за виконавчим документом задоволенню не підлягає.

В цілому, доводи апеляційної скарги є тотожними доводам позовної заяви, що були розглянуті в повній мірі судом першої інстанції, та не свідчать про незаконність рішення суду, не впливають на правильність оскаржуваного рішення суду, а тому скарга підлягає залишенню без задоволення ,а рішення суду - без змін.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення .

Рішення Вінницького міського суду від 10.04.2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Головуючий: /підпис/ Копаничук С.Г.

Судді: /підпис/ Медвецький С.К.

/підпис/ Оніщук В.В.

Згідно з оригіналом

Суддя С.Г. Копаничук