Номер провадження: 22-ц/813/3543/19
Номер справи місцевого суду: 522/8837/18
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Томашевської К.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про визнання наказу незаконним та його скасування, про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, грошової компенсації за невикористану відпустку, моральної шкоди на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Шенцевої О.П., 10 грудня 2018 року в м. Одеса, -

встановила:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом, який було уточнено до ДП «Адміністрація морських портів України» про визнання наказу незаконним та його скасування, про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, грошової компенсації за невикористану відпустку, моральної шкоди.

В обгрунтування позову посилався на те, що з 25.10.2013 року по 27.04.2018 року позивач працював на посаді завідувача дипломно-паспортного відділу служби капітана порту в Одеської філії ДП «Адміністрація морських портів України». Наказом в.о. начальника адміністрації Одеського морського порту ДП «Адміністрація морських портів України» № 138к від 27.04.2018 року його було звільнено на підставі ст. 41 ч. 1 п. 1 КЗпП України за вчинення одноразового грубого порушення трудових обов`язків. Приводом для звільнення послужили матеріали цільової перевірки роботи дипломно-паспортного відділу служби капітана Одеського морського порту ОФ ДП «Адміністрація морських портів України», яка була проведена з 19.03.2018 року по 03.04.2018 року згідно наказу № 165 від 14.03.2018 року.

Позивач вказував на те, що посилання в наказі про звільнення на нібито порушення з боку позивача Положення про дипломно-паспортний відділ, що затверджений наказом начальника ОФ ДП «Адміністрація морських портів України» за №79 від 28.02.2014 року та Інструкції «Про порядок видачі, зберігання і знищення посвідчення особи моряка», затвердженої наказом Міністерства транспорту України від 27.09.1993 № 322, завдання діями позивача збитків відповідачу (розмір не встановлений та не вказаний в наказі), не відповідають дійсним обставинам справи та не підтверджені відповідними доказами. Також вважає, що відповідачем був порушений порядок застосування дисциплінарних стягнень, встановлений ст.149 КЗпП України. Крім того, наявні суттєві протиріччя між наказом про звільнення та наказом № 354 від 16.05.2018 р. «Про усунення недоліків в роботі дипломно-паспортного відділу». Звільнення було проведено за відсутності подання капітана морського порту. Адміністрація відповідача своєчасно не виплатила позивачу всіх належних сум, чим грубо порушила трудове законодавство. Звільнення позивача здійснено відповідачем без законної підстави та із порушенням порядку, встановленого законом (т. 1 а.с. 3-10, т. 2 а.с. 1-2, 48-56).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі. Витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 гривень віднесено за рахунок держави (т. 2 а.с. 82-87).

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, судові витрати покласти на відповідача, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм процесуального права. Скарга мотивована тим, що приводом для звільннення послужили матеріали цільової перевірки роботи дипломно паспортного відділу служби капітана Одеського морського порту ОФ ДП «Адміністрація морських портів України», висновки якої є надуманими і не підтверджуються відповідними матеріалами перевірки, розмір нібито завданих збитків невстановлений; порядок застосування адміністративного стягнення порушений; порушення п.п.5.3,5.4, 5.22 Положення та Інструкції від 27.09.1993 року №3222 не може кваліфікуватися як одноразове грубе порушення трудових обов`язків; при виконанні своїх обов`язків апелянт діяв в межах своїх повноважень, а тому законні підстави для його звільнення відсутні. (т. 2 а.с. 92-98).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що відповідно до наказу ОФ ДП «Адміністрація морських портів України» № 138 к від 27.04.2018 р. завідувача дипломно-паспортного відділу служби адміністративного нагляду служби капітана порту ОСОБА_1 , звільнено на підставі п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП. Підставою для прийняття такого наказу став Акт перевірки від 11.04.2018 року, яким були виявлені ряд значних порушень в роботі дипломно паспортного відділу, в тому числі встановлено допущені начальником дипломно паспортного відділу Шоніним ОСОБА_2 . порушення Інструкції «Про порядок видачі, зберігання і знищення посвідчення особи моряка», затвердженої наказом Міністерства транспорту України від 27.09.1993 № 322, зловживання й завдання збитків ОФ ДП «Адміністрація морських портів України» ( т.1 а.с.11).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 про поновлення на роботі, стягненні середнього заробітку, інших виплат та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що факти, встановлені та підтверджені документально в акті перевірки від 11.04.2018 року свідчать про грубе порушення позивачем своїх посадових обов`язків, порядок та процедура звільнення позивача відповідає вимогам закону, при обранні виду стягнення керівництвом ОФ ДП «Адміністрація морських портів України» було враховане ступень тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за якими вчинено проступок і попередню роботу працівника.

Проте, повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанціїї не можна, оскільки він не відповідає вимогам закону і не кореспондується з матеріалами справи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний, зокрема, у випадку одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філії, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу).

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», згідно з пунктом 1 статті 41 КЗпП трудовий договір з керівним працівником може бути розірваний у разі одноразового грубого порушення ним трудових обов`язків. Звільнення з цієї підстави може бути здійснене з додержанням передбаченого статтями 148, 149 КЗпП порядку застосування дисциплінарного стягнення. Зокрема, при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинні враховувати, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувалися при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, та попередня робота працівника.

Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд повинен виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку ним заподіяно чи могло бути заподіяно шкоду, істотності наслідків порушення трудових обов`язків. При цьому суд повинен установити не тільки факт невиконання працівником обов`язку, який входить до кола його трудових обов`язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов`язку за встановлених судом фактичних обставинах справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного зв`язку між невиконанням працівником трудових обов`язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення.

Відповідно до Положення «Про дипломно-паспортний відділ», затвердженого наказом начальника ОФ ДП «АМПУ» №79 від 25.02.2014 року (далі Положення) завідувачу ДПВ безпосередньо підпорядковані всі працівники ДПВ. Основними завданнями ДПВ є: перевірка документів на отримання дипломів, кваліфікаційних свідоцтв та підтверджень до них; оформлення та видача дипломів, сертифікатів, кваліфікаційних свідоцтв та підтверджень до них та інших документів, що підтверджують кваліфікацію моряків; перевірка документів на отримання «Посвідчення особи моряка»; оформлення та видача «Посвідчення особи моряка»; оформлення дозволу на видачу «Посвідчення особи моряка» через регіональну службу безпеки України; перевірка документів, що надійшли для виключення або реєстрації суден у Державному судновому реєстрі України порту Одеса; оформлення та видача суднових документів (свідоцтва на право плавання під державним прапором України та право власності на судно); підготовка суднових ролей, дипломних документів та документів з оформлення «Посвідчення особи моряка» для передачі в архів філії. До обов`язків позивача як керівника дипломно-паспортного відділу, зокрема, відноситься: перевіряти документи, що надходять до відділу, перевіряти та візувати документи на видачу дипломів, кваліфікаційних свідоцтв та підтверджень до них, проводити роботу, спрямовану на належне використання та зберігання майна і грошових коштів, профілактику правопорушень та ін.

Обов`язки керівника відділу визначені розділом 5 Положення, так в п.5.1 передбачено, що завідувач ДПВ зобов`язаний здійснювати загальне керівництво ДПВ та забезпечити повне виконання вимог керівних документів, наказів та розпоряджень начальника ОФ ДП «Адміністрація морських портів України», капітана порту стосовно діяльності ДПВ; виконувти інші функціїї, передбачені Положенням.

Відповідальність завідувача дипломно-паспортним відділом визначена розділом 7 Положення, зокрема за неналежне виконання або невиконання своїх посадових обовязків та покладених на дипломно-паспортний відділ задач і функції, що передбачені цим Положенням (т.1 а.с.13-16).

За результатами здійснення цільової перевірки дипломно-паспортний відділуОФ ДП «Адміністрація морських портів України», яка проходила у період з 19.03.2018 року по 03.04.2018 року був складений Акт, зі змісту якого вбачається, що члени комісії дійшли висновку, що порушення в роботі дипломно-паспортний відділу мають системний характер, робота структурного підрозділу є вкрай незадовільна в цілому, що стало можливим у зв`язку з неналежним та недобросовісним виконанням своїх службових обов`язків завідувачем дипломно-паспортний відділ, у зв`язку з чим вони запропонували притягнути ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності шляхом звільнення із займаної посади ( т.1 а.с.60-77).

Отже, при вирішенні питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд повинен виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, та істотності наслідків порушення трудових обов`язків. Відповідне роз`яснення міститься в п. 27 постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів».

При цьому, має бути встановлений не тільки факт невиконання працівником обов`язку, який входить до кола його трудових обов`язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов`язку за встановлених фактичних обставинах, тобто встановлена вина працівника та наявність причинного зв`язку між невиконанням працівником трудових обов`язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення.

Крім того, важливим елементом застосування норми п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України є звільнення керівника за порушення, яке є одноразове, а не тривале, системне, що може бути підставою для звільнення з інших підстав.

Під разовим порушенням необхідно розуміти таку протиправну поведінку, що є обмеженою в часі, вчинену саме разово (одну дію або бездіяльність).

Рішення компетентного органу, власника підприємства, і наказ про звільнення мають містити чітко сформульоване одноразове грубе порушення, яке стало підставою звільнення керівника.

Акт про результати перевірки контролюючого органу з окремих питань організації роботи підприємства (установи, організації), висновки якого стали підставою для прийняття наказу про звільнення, який не містить даних про одноразове грубе порушення керівником трудових обов`язків, а містить лише фіксацію загальних недоліків та порушень в організації роботи, не може бути належним та достатнім доказом правомірності звільнення керівника за п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

За своїм змістом наказ про звільнення працівника не повинен містити перелік або систему порушень, за які був звільнений керівник, а лише одноразове грубе порушення конкретних трудових обов`язків.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що наказ ОФ ДП «Адміністрація морських портів України» про припинення трудового договору від 27.04.2018 р. № 138 к, про звільнення завідувача дипломно-паспортного відділу служби адміністративного нагляду служби капітана порту ОСОБА_1 на підставі за п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України не містить даних про одноразове грубе порушення керівником підрозділу трудових обовязків, а містить посилання на Акт перевірки від 11.04.2018 року, що не може вважатися доказом правомірності звільнення.

Представник ОФ ДП «Адміністрація морських портів України» в судовому засіданні в апеляційній інстанції пояснила про те що ОСОБА_1 був звільнений за одноразове грубе порушення, яке полягає в виявлених порушеннях при перевірки документів необхідних для видачі документів морякам і видача цих документів (моряків) з порушенням порядку, який встановлений Інструкцією «Про порядок видачі, зберігання і знищення посвідчення особи моряка», затвердженої наказом Міністерства транспорту України від 27.09.1993 № 322.

Вказані пояснення додатково підтверджують помилковість позиції відповідача щодо правильності правових підстав звільнення ОСОБА_1 , оскільки перелічені в Акті перевірки від 11.04.2018 року порушення не можна кваліфікувати як одноразове грубе порушення.

За вказаних обставин наказ № 138к від 27 квітня 2018 року в.о. начальника адміністрації Одеського морського порту слід визнати незаконним та скасувати, а ОСОБА_1 необхідно поновити на роботі на посаді завідувача дипломно-паспортним відділом служби адміністративного нагляду служби капітана Одеського морського порту в Одеській філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» з 27 квітня 2018 року.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235 КЗпП України, а відтак встановивши, що звільнення позивача відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі з одночасним прийняттям рішення про виплату працівникові середнього заробітку з а час вимушеного прогулу. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими з урахуванням положень Постанови КМУ №100 від 08 лютого 1995 року.

Відповідно довідки №19-01-14/880 від 15.05.2019 року, виданої в.о. начальника адміністрації Одеського порту розмір середньоденного заробітку після підвищення ОСОБА_1 складає 1354,51 гривень.

Відповідач не оспорює, що йому були виплачені - компенсація за невикористану відпустку у розмірі 7 266,56 гривень, заробітну плату за квітень 2018 року - 9 952,41 гривень, надбавку за вислугу років у розмірі 1 113,51 гривень, премію за квітень 2018 року в сумі 5 992,78 гривень.

Отже, при розрахуванні кількості днів вимушеного прогулу не враховується квітень 2018 року, у зв`язку з отриманням відповідачем заробітної плати за цей місяць.

Так, в період з травня по грудень 2018 року кількість робочих днів вимушеного прогулу у ОСОБА_1 складало 168 днів. В період з січня по червень 2019 року кількість робочих днів вимушеного прогулу у ОСОБА_1 складало 114 днів. Всього весь час вимушеного прогулу складає 282 дні.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить до висновку, що середній заробіток позивача за весь час вимушеного прогулу з 01 травня 2018 року по 18 червня 2019 року становить: 1 354,51 гривень х 282 дні вимушеного прогулу = 381 971,82 гривень, які мають бути стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 в якості середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вказана сума визначена без врахування податку на доходи фізичних осіб та інших обовязкових платежів.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В п.5 вказаної Постанови зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивачем доведено, що внаслідок незаконного звільнення з роботи, він не міг влаштуватися на іншу роботу, що звільнення призвело до втрати частини доходів як засобу до існування, що звільнення призвело до приниженні її честі та гідності і ділової репутації, до емоційного навантаження та хвилювань, у порушенні її нормальних життєвих зв`язків, необхідності ОСОБА_1 докладати додаткові зусилля для організації свого життя, а відтак колегія суддів вважає, можливим стягнути з боржника на користь позивача моральну шкоду в розмірі 5 000 гривень.

За правилами ст. ст. 133, 141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 1 152,60 гривень необхідно стягнути з ДП «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 .

З урахуванням вказаних обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2018 року підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення по суті заявлених вимог.

Керуючись ст. ст. 367,368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про визнання наказу незаконним та його скасування, про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, грошової компенсації за невикористану відпустку, моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ № 138к від 27 квітня 2018 року в.о. начальника адміністрації Одеського морського порту.

Поновити ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на роботі на посаді завідувача дипломно-паспортним відділом служби адміністративного нагляду служби капітана Одеського морського порту в Одеській філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» () з 27 квітня 2018 року.

Стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 27 квітня 2018 року по 18 червня 2019 року у розмірі 381 971,82 гривень, визначеної без врахування податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) моральну шкоду у розмірі 5 000,00 гривень.

Стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 1 152,60 гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 04 липня 2019 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе