Справа № 496/3409/18
Провадження № 2/496/75/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2019 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Буран В.М.,

за участю:

секретаря судового засідання - Дигуляр А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біляївка цивільну справу за позовомОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про встановлення належності правовстановлюючого документу та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулись до суду з вищевказаною позовною заявою в якій просять встановити факт належності правовстановлюючих документів: свідоцтв про право власності на житловий будинок померлій ОСОБА_4 та визнати за ними право власності на спадкове майно: житловий будинок АДРЕСА_1 з надвірними спорудами: л/кухня, сарай, вбиральня та огорожа в рівних долях. Позивачі свої вимоги мотивують тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачів - ОСОБА_4 , після її смерті залишилась спадщина: житловий будинок АДРЕСА_1 . 16.08.2017 року, позивачі по справі - є спадкоємцями першої черги, тому вони звернулись до Біляївської районної держаної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини, але 11.10.2017 року позивачам було відмовлено у видачі свідоцтв про право власності на вищезазначену спадщину у зв`язку з тим, що у свідоцтвах про право власності прізвище матері зазначено, як « ОСОБА_4 », а в свідоцтві про смерть прізвище та ім`я матері позивачів зазначене, як « ОСОБА_4 », тому позивачам було рекомендовано звернутись до суду для вирішення цього питання.

Позивачі в судове засідання не з`явились, але надали до суду заяви, в яких просили справу розглядати без їх участі, на позові наполягали (а.с. 114, 115).

Відповідач в судове засідання не з`явилась, але надала до суду заяву в якій просила справу розглядати без її участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог (а.с. 73).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачів - ОСОБА_4 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданого Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 391 (а.с. 18).

ОСОБА_4 - є матір`ю позивачів, що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження: серії НОМЕР_2 , актовий запис № 12, серії НОМЕР_3 , актовий запис № 28 (а.с. 11-12).

ОСОБА_1 уклала шлюб з громадянином ОСОБА_7 та змінила своє прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_1 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 , актовий запис № 789 (а.с. 13).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивачів - ОСОБА_10 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 , актовий запис № 14 (а.с. 15).

Після смерті ОСОБА_4 залишилась спадщина: житловий будинок АДРЕСА_1 , який належав померлій на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_6 та свідоцтва про право на спадщину за законом серії НОМЕР_7 (а.с. 21, 22).

16.08.2017 року, позивачі звернулись до Біляївської районної держаної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини, але 11.10.2017 року позивачам було відмовлено у видачі свідоцтв про право власності на вищезазначену спадщину у зв`язку з тим, що у свідоцтвах про право власності прізвище матері зазначено, як « ОСОБА_4 », а в свідоцтві про смерть прізвище та ім`я матері позивачів зазначене, як « ОСОБА_4 », що підтверджується заявами позивачів до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області № 1137 та № 1138 від 16.08.2017 року та листом наданим державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Шевченко Ю.А. № 3920/02-14 від 11.10.2017 року (а.с. 19, 51, 52).

Відповідно до паспорта громадянки України серії НОМЕР_8 та пенсійного посвідчення № НОМЕР_14 від 27.05.1995 року, прізвище та ім`я матері позивачів зазначене, як « ОСОБА_4 » (а.с. 16, 17)

Отже, факт належності вищезазначених документів померлій ОСОБА_4 стверджується співпаданням зазначених родових прізвищ, які відображені у досліджених документах.

Відповідно до довідки наданої виконавчим комітетом Біляївської міської ради Біляївського району Одеської області № 2166 від 02.08.2017 року ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно до дня смерті була зареєстрована та проживала у АДРЕСА_1 (а.с. 55).

ОСОБА_3 відмовилась від прийняття спадщини на користь - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується заявою від її імена до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області № 1139 від 16.08.2017 року (а.с. 53).

Відповідно п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд може встановити факт, що має юридичне значення, у тому числі і факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення за заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені законодавством України.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

На підставі ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

На підставі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1297 ЦК України, встановлено, що спадкоємець зобов`язаний отримати свідоцтво про право на спадщину, якщо в складі спадкового майна є об`єкти нерухомості.

Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положеннями Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У Рішенні Європейського Суду від 23 жовтня 1991 року у справі «Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Зазначені сподівання, тобто те, на що розраховує позивач.

Відповідно до ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Протокол № 1 стаття 1 «Захист власності» говорить «Кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Тим самим у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважаться.

При таких обставинах позов є обґрунтованим, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 328, 386, 392, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1261, 1297 ЦК України, ст. ст. 200, 206, 211, 247, 256, 263- 265, ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_9 , паспорт серії НОМЕР_10 ), ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_11 , паспорт серії НОМЕР_12 ) до ОСОБА_3 (місце знаходження: АДРЕСА_4 , ІПН НОМЕР_9 , паспорт серії НОМЕР_13 ), про встановлення належності правовстановлюючого документу та визнання права власності - задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , правовстановлюючих документів: свідоцтва про право власності НОМЕР_6 та НОМЕР_7 на житловий будинок, АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на спадкове майно: житловий будинок АДРЕСА_1 з надвірними спорудами: літня кухня, сарай, вбиральня та огорожа в рівних долях по Ѕ за кожним.

Повний текст рішення складено 02 липня 2019 року.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Суддя Буран В.М.