Справа № 303/2133/19
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2019 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі : головуючого судді Довжанин В.М.

секретар Фозекош І.І.

з участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Мукачево цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів з 1500,00 гривень до 18000,00 гривень щомісячно на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнення половини додаткових витрат на медичне та санаторно-курортне лікування сина у сумі 15000,00 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що на підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.10.2018 з відповідача стягуються аліменти на утримання сина в розмірі 1500,00 грн. щомісячно. Відповідач аліменти не сплачує, має заборгованість зі сплати аліментів, участі у придбанні ліків, спецвзутті, одязі для спорту і відпочинку не приймає. Відповідач є приватним підприємцем в Чеській Республіці, має постійне житло, його щомісячний дохід становить 2600 євро. Також вказує на те, що відповідач є власником кількох автомобілів, у нього наявний валютний рахунок у банку, що свідчить про можливість збільшення розміру аліментів до 18000,00 гривень щомісячно.

Крім того, її витрати на придбання ліків, спецвзуття, курсів фізіотерапії та санаторно-курортного лікування в 2019 році становитимуть 30000,00 гривень, поливну з яких просить стягнути з відповідача.

Позивач в судове засідання не з`явилася.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задоволити з підстав та мотивів, викладених в позові.

Відповідач в судове засідання не з`явився.

Представник відповідача в судовому засіданні в задоволенні позову просив відмовити та зазначив, що у відповідача відсутня заборгованість зі сплати аліментів і що з даного питання 8 жовтня 2018 року Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області вже прийнято рішення.

27 червня 2019 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву.

Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне.

На підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 8 жовтня 2018 року (а.с. 5-7) збільшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі по 1500 гривень щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини..

Відповідач, з підстав зазначених нею у позовній заяві вважає вищевказаний розмір аліментів не достатнім, тому просить визначити їх у сумі 18000,00 грн. щомісячно.

Даними довідок №№488,489 від 23 липня 2018 року підтверджується, що малолітній ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з матір`ю ОСОБА_3 .

Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи, суд виходить з того, що статтею 27 Конвенції ООН «Про права дітей» від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХII) передбачено, що держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 150 Сімейного кодексу України обов`язками батьків є піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя.

Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

У відповідності з положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з приписами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Поряд з цим, частиною першою ст. 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, підставою для збільшення розміру аліментів є зміна матеріального або сімейного стану сторін, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та інші випадки, передбачені Сімейним кодексом України.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 81 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

В свою чергу, позивачем жодних доказів, які б свідчили про зміну матеріального або сімейного стану сторін, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, про наявність інших обставин, що є підставою для збільшення розміру аліментів, не надано.

Надана суду інформація з відкритих джерел, отримана та перекладена за допомогою адаптера мови не може бути визнана судом допустимим та достовірним доказом в розумінні статтей 78-79 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки такий переклад здійснено адвокатом, що не є належним перекладом.

Також, суду надано договір оренди квартири, укладений між відповідачем та орендодавцем ОСОБА_6 , згідно з яким ОСОБА_7 винаймає житло в місті Прага з 23 червня 2018 року, строк на 1 рік.

Тобто, станом на 1 липня 2019 року суд не надано належних доказів, що даний договір продовжено і він є чинним.

Подана копія декларації ОСОБА_8 не містить інформації щодо предмета доказування в межах розгляду даного спору, оскільки не стосується сторін спору, містить дані станом на 2017 рік, тому визнається судом неналежним доказом.

Натомість, рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 8 жовтня 2018 року встановлено, що вказані докази не підтверджують позиції позивача щодо спроможності відповідача сплачувати аліменти на сина в розмірі 18000,00 гривень шомісячно.

Відповідно до частини четвертої статті 83 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивачем не спростовано обставин, що встановлені рішенням суду від 8 жовтня 2018 року.

Частиною другою ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Таким чином, визначений рішенням суду від 8 жовтня 2018 року розмір аліментів не є меншим, ніж гарантований законодавством мінімальний розмір аліментів.

В свою чергу, частиною першою ст. 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Тобто, обов`язок батьків по утриманні дитини покладається на батьків у рівній мірі.

Поданий 27.06.2019 року відзив на позов суд не досліджує як такий, що поданий з порушенням норм процесуального законодавства.

Так, відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 31) відповідач отримав ухвалу про відкриття провадження разом з позовною заявою -04.06.2019 року і у строк до 19 червня 2019 року (включно) мав право на подачу відзиву.

Відповідно до частини 8 статті 178 Цивільного процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

В зазначений строк (до 19.06.2019 включно) відповідач відзиву не подав, поважність причин пропуску вказаного строку не навів.

Також, суд не приймає до уваги подані 05.06.2019 року представником позивача документи, оскільки всупереч вимогам частини 9 статті 83 Цивільного процесуального кодексу України, суду не надано підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи.

Приймаючи саме таке рішення суд виходить також з того, що визначений судом розмір аліментів у рішенні від 08.10.2018 надає можливість забезпечити інтереси дитини, не ставить відповідача у скрутне матеріальне становище та відповідатиме критерію щодо рівності батьків у понесенні витрат на утримання дітей, а також загальним засадам сімейних відносин справедливості, розумності та моральності.

Щодо вимоги позивача про стягнення додаткових витрат на дитину, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

В якості додаткових витрат на дитину позивач вказує на необхідність придбання спецвзуття та путівки до спеціалізованого санаторію.

На підтвердження додаткових витрат на дитину позивачем подано копію накладної №31.

Разом з тим, суду не надані докази того, що син сторін у зв`язку з особливими потребами потребує такого взуття.

Крім того, суду не подано і доказів замовлення та/або придбання путівки до спеціалізованого санаторію в м.Одеса для дитини сторін.

Отже, доводи позивача про необхідність стягнення половини додаткових витрат на сина залишилися доказово не підтвердженими.

При цьому суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, суд не знаходить правових підстав для збільшення розміру аліментів, які визначенні на підставі вищевказаного судового рішення та стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Разом з цим, суд наголошує, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин, законодавства тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, участь у додаткових витратах і т.ін.

З урахуванням вищенаведеного, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 8, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 76-81, 83, 258, 259, 263-265, 279-281, 284, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у хвалив :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 05 липня 2019 року.

Головуючий В.М. Довжанин