Справа № 202/2734/19
Провадження № 2/202/1532/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Кухтіна Г.О.

за участю секретаря - Кишковар Н.А.

розглянувши в спрощеному позовному провадженні у залі суду у місті Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на непрацездатного батька, -

ВСТАНОВИВ:

17 квітня 2019 року позивач ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на непрацездатного батька, в обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що на сьогоднішній день він являється людиною похилого віку та потребує додаткових витрат на лікування і утримання.

Посилаючись на те, що він є батьком ОСОБА_2 , проживає в одній квартирі з сином та його сім`єю, сплачує всі комунальні послуги у повному обсязі за всіх, пенсії йому не вистачає навіть на харчування, так як її розмір становить 1497 гривень. Таким чином він потребує матеріальної допомоги, але його син ОСОБА_2 добровільно її не надає. Його син знаходиться у працездатному віці, тому він зобов`язаний та має можливість надавати матеріальну допомогу йому.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про дату та час повідомлений належним чином.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву від 03 червня 2019 року про можливість розгляду справи у його відсутність, позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Відповідно до ч.2ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності з частиною 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 03 травня 1985 року Амур-Нижньодніпровським районним відділом РАГСу м. Дніпропетровська , актовий запис №895, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сином ОСОБА_1 .

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.

У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України) не є абсолютним.

Як роз`яснено у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст.204 СК).

Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин.

Пленум Верховного Суду України у п.16 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 р. № 3 роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Водночас зазначені чинники, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Як з`ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, ОСОБА_1 є пенсіонером, що підтверджується довідкою про доходи № 3449 4846 7977 4407 виданою Лівобережним об`єднаним управлінням ПФУ в м. Дніпрі в Дніпропетровській області, як такий що отримує пенсію , розмір пенсії у жовтні 2018 року становить 1435, 00 грн., а з грудня 2018 року становить 1497,00 грн.

Таким чином суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Позивач є пенсіонером та пенсія, яку він отримує, не забезпечує необхідного мінімального проживання. Він є непрацездатним, позбавлений можливості забезпечити себе побутовими предметами першої необхідності. На сьогоднішній день його син, не допомагає позивачу матеріально, не забезпечує батька всім необхідним для нормального проживання, тому суд дійшов висновку, що з відповідача, який є сином позивача, слід стягнути аліменти на його утримання.

Відповідно до ст.205 Сімейного Кодексу України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Розглядаючи питання про розмір аліментів, суд, враховуючи положення ст. 202-206 Сімейного Кодексу України, дійшов висновку, що стягненню з відповідача підлягає аліменти на утримання позивача в розмірі 1600,00 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення, тобто з 17 квітня 2019 року, довічно.

Відповідно до ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позовної заяви.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах стягнення платежу за один місяць.

З ч.6 ст.141 ЦПК України вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли(держави).

З п.3 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів.

Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп., оскільки позивач звільнений від сплати судових витрат за подання позову про стягнення аліментів на своє утримання у зв`язку з втратою працездатності.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 202, 205 Сімейного кодексу України, ст. ст. 10, 11, 12, 13, 34, 89, 141, 206, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ), аліменти на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), аліменти на його утримання в розмірі 1600 грн., щомісячно, починаючи з 17 квітня 2019 року, довічно.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ), судовий збір на користь держави в розмірі 768,40 гривен.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.О. Кухтін