Справа № 461/4998/19
Провадження № 6/461/145/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2019 року місто Львів

Галицький районний суду м. Львова у складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря Рибак Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Львова подання головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Сидій О.В. про тимчасове обмеження виїзду за межі території України,

встановив:

головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Сидій О.В. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві виїзду за межі України до виконання нею зобов`язань за постановою Головного управління Держпраці у Львівській області №ЛВ 3319/474/АВ/ФС від 22.12.2018 року.

Подання обґрунтовує тим, що на виконанні у Личаківському відділі державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області перебуває виконавче провадження постанова Головного управління Держпраці у Львівській області №ЛВ 3319/474/АВ/ФС від 22.12.2018 року про стягнення зі ОСОБА_1 штрафу в розмірі 223 380,00 гривень. Станом на день звернення до суду, заборгованість, згідно вищевказаного виконавчого документа, боржником не погашено. Вказує, що дії боржника, які проявляються у невиконанні та повному ігноруванні вимог державного виконавця, відсутності жодних пояснень з приводу невиконання рішення суду, роблять неможливим виконання рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання на всій території України.

Державний виконавець подала заяву про розгляд подання за її відсутності. Подання підтримує та просить задоволити.

Дослідивши матеріали подання, враховуючи строки розгляду подання, визначені ЦПК України, суд вважає за можливе розгляд справи провести за відсутності державного виконавця та приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протокол і до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно положень ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України» встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, або він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Верховний Суд України у судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року зазначає: «Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

На підставі наведеного вище можна зробити висновок, що поняття "ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо)».

Однак, до матеріалів подання, державним виконавцем не подано належних доказів, які б давали суду підстави вважати, що боржник може виїхати за кордон на постійне місце проживання, не виконавши покладені на нього рішенням суду зобов`язання, а також не доведено, що вирішення питання про заборону боржникові виїзду за кордон сприятиме виконанню зобов`язання.

Приймаючи до уваги наведене, суд приходить до висновку, що державним виконавцем не надано суду безспірних доказів, які свідчать про свідоме ухилення боржника від виконання рішення суду або перешкоджання у його виконанні. Доводи наведені в поданні, не можуть бути розцінені як ухилення від виконання рішення суду в розумінні умисної протиправної поведінки боржника.

Суд відзначає, що сама по собі наявність зобов`язання по виконанню рішення суду, яке набрало законної сили, чи постанови компетентних органів, без встановлення причин їх не виконання, ще не свідчить про тривале та свідоме ухилення боржника від виконання зобов`язання. Цього ж не доводить і та обставина, що боржнику відомо про відкриття виконавчого провадження.

Приймаючи до уваги наведене, приходить до висновку, що в ході розгляду подання не здобуто належних доказів, які б свідчили про те, що боржник дійсно свідомо ухиляється від сплати заборгованості та від виконання своїх обов`язків, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

З урахуванням викладеного, суд вважає, що законні підстави для задоволення подання відсутні. У свою чергу, це не перешкоджає виконавцю у разі надання необхідних доказів та зміни обставин звернутися з відповідним поданням до суду повторно.

Керуючись ст.441 ЦПК України, Законом України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України», суд -

постановив:

У задоволенні подання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий суддя Стрельбицький В.В.