П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20червня 2019 року м. Київ

Справа № 754/7936/18

Провадження: № 22-ц/824/8313/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенко Д.Р., Ратнікової В.М.

секретар Глухенька М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданніапеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ України" на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 7 лютого 2019 року, ухвалене під головуванням судді Бабко В.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчиненого злочину,

в с т а н о в и в :

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 22.07.2018 року приблизно о 17:55 год. на пішохідному переході по вул. Тампере у м. Києві його збив автомобіль марки «Nissan Qashqai» д.н.з НОМЕР_1 , яким керував водій ОСОБА_3 Від зіткнення з автомобілем позивач отримав значні тілесні ушкодження та без свідомості був доставлений до медичного закладу, де йому було проведено ряд хірургічних операцій, серед яких і заміна суглобу таза. Загальна сума лікування позивача становить 200000 грн. Третя особа ОСОБА_3 застрахував свою відповідальність, шляхом укладання з відповідачем договору у формі Полісу № АК/7351990 від 31.07.2017 року, згідно із яким ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю на одного потерпілого складає 200000 грн. За заявою позивача від 22.03.2018 року, ПАТ СК «ПЗУ Україна» була відкрита справа за страховим випадком № 47368. Наприкінці квітня 2018 року позивач отримав від відповідача лист-відповідь за № 2441-31 від 06.04.2018 року, з якого дізнався, що у виплаті йому відмовлено, від чого його стан здоров`я погіршився.

Також, діями відповідача йому спричинено моральну шкоду, яка полягає у тому, він пережив душевний стрес не тільки від отриманих травм під час ДТП, а від відношення відповідача і не бажання останнього виплатити кошти, які документально підтверджені. Несвоєчасне відшкодування відповідачем понесених матеріальних збитків викликало у нього відчуття незахищеності від протиправних дій з боку ОСОБА_3 , внаслідок чого у позивача погіршились стосунки у родині, знизився рівень достатку, виникла необхідність додаткового тривалого лікування. За таких обставин просив стягнути з ПАТ СК «ПЗУ Україна» на свою користь суму страхового відшкодування в розмірі 200000 грн. та моральну шкоду в розмірі 15000 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 7 лютого 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ПАТ "СК «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_2 суму страхового відшкодування в розмірі 200 000,00грн.

Стягнуто з ПАТ "СК «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 15000,00грн.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 в інтересах ПАТ "СК «ПЗУ Україна» звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, недотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати вказане рішення і ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не взяв до уваги те, що відповідач не є завдавачем шкоди, а обов`язок її відшкодування виник на підставі укладеного договору страхування, відповідно до умов якого ліміт відшкодування на одного потерпілого в разі документального підтвердження відповідним закладом охорони здоров`я становить 200000 грн. Також, суд першої інстанції не врахував порядок відшкодування моральної шкоди потерпілому, який передбачений 26-1 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземний транспортних засобів", оскільки стягнута сума моральної шкоди не відповідає згаданій нормі. Зазначив, що суд не врахував ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 05.02.2018 року по справі 755/1569/18 про відшкодування шкоди позивачу та не взяв до уваги нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_2 про повне відшкодування збитків та моральної шкоди від 03.03.2018 року. Крім того, скаржник вказує, що позивачем не надано доказів понесених ним збитків на суму 200000 грн., оскільки в додатках до позовної заяви копії таких документів відсутні.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 травня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі та справу призначено до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_2 вказав, що заява позивача про повне відшкодування збитків та моральної шкоди від 03.03.2018 року, яка була написана позивачем, не вказує на те, що ОСОБА_2 дійсно отримав кошти на лікування від третьої особи. Вказана обставина не підтверджена жодними документами та не може братись до уваги, вказана заява написана для уникнення покарання третьої особи від кримінальної відповідальності.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог частини 2 статті 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

З матеріалів справи убачається, що 22.07.2018 року приблизно о 17:55 год. на пішохідному переході по вул. Тампере у м. Києві ОСОБА_2 збив автомобіль марки «Nissan Qashqai» д/з НОМЕР_1 , яким керував водій ОСОБА_3 . Позивачу були завдані матеріальні збитки, що складаються з витрат, пов`язаних з лікуванням.

Цивільно-правова відповідальність власника вказаного автомобіля застрахована ПрАТ СК «ПЗУ Україна» згідно із полісом № АК/7351990 від 31.07.2017 року.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено заподіяння позивачу матеріальної шкоди та її розмір. Стосовно стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції, вважав обґрунтованим таке стягнення з огляду на глибину, тяжкість його моральних страждань, а також виходячи із засад розумності та справедливості.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За загальним правилом цивільно-правової відповідальності, яке міститься у частині 1 статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно вимог статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Предметом позову у даній справі є вимога про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 22.07.2017 року.

Статтею 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

За приписами статті 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Як зазначено вище, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у ПрАТ СК "ПЗУ Україна" (а.с. 9).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"порядку.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Отже, сума відшкодування, яку просив стягнути позивач на свою користь, знаходиться в межах встановлено страхового ліміту, відповідно до Полісу № АК/7351990 (а.с. 9).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Вищевикладене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року за результатами розгляду справи № 755/18006/15-ц щодо правильного застосування норм права при стягненні матеріальної шкоди з особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Відповідно п. 24.1. ст. 24 Закону, у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Згідно з ст. 26-1 Закону, Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону,- МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода v розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Відповідно до п. 36.4. ст. 36 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземний транспортних засобів", виплата страхового відшкодування (регламента виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 цього Закону), лікуванням потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

На підтвердження заявлених позовних вимог ОСОБА_2 надані письмові докази (товарні чеки, квитанції тощо) щодо понесених витрат на лікування, в тому числі, і на придбання ендопротезу, вартість якого становить 84 600 грн. (а.с.49-64). Загальна сума витрат на лікування, яка підтверджена належними письмовими доказами, становить 101022,72 грн.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та, дійшовши висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, стягнув максимальну суму страхового відшкодування, визначену лімітом відповідальності, що є неправильним.

Слід також відмітити, що розмір суми завданої моральної шкоди повинен був би обраховуватися відповідно до положень п.п. 41.1. та 41.2 Закону виходячи із розміру доведеної суми страхової виплати, що судом першої інстанції також не зроблено.

Але в будь-якому випадку поза увагою суду першої інстанції залишись наступні обставини.

Як убачається із матеріалів справи, ухвалою Дніпровського районного суду від 5 лютого 2018 року звільнено ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України.

Підставою для такого звільнення стало примирення сторін на підставі статті 46 КК України, при цьому з ухвали Дніпровського районного суду від 05.02.2018 року убачається, що представник потерпілого Клишти В.І. повідомив, що вони з обвинуваченим примирились та будь-яких претензій до обвинуваченого він не має.

Частиною шостою статті 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Також, матеріали справи свідчать, що ОСОБА_2 склав заяву про повне відшкодування йому збитків та моральної шкоди від 03.03.2018 року.

Вказана заява має наступний зміст:

"Ми, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , заздалегідь добровільно узгодили розмір відшкодування всіх збитків потерпілого від ДТП ОСОБА_2 , в тому числі матеріальної та моральної шкоди, які визначені у наступному:

"Загальна сума грошових виплат, які повністю покривають мої матеріальні та моральні збитки складає 195850 грн., з яких - 160100 грн. вже передані мені через ОСОБА_6 (мого сина), що підтверджується відповідними розписками , написаними ОСОБА_6 на суму 4500 грн. від 12.12.2017 року, на суму 135000 грн. від 15.12.2017 року, на суму 13600 грн. від 22.12.2017 року, на суму 7000 грн. від 06.02.2018 року та 35750 грн. передані ОСОБА_3 безпосередньо мені, ОСОБА_2 під час складання цієї заяви в повному обсязі.

Одночасно, цією заявою, я - ОСОБА_2 підтверджую, що будь які інші витрати, які можуть виникнути у мене в майбутньому і можуть на пряму або опосередковано бути пов`язані із відновленням укладу життя, відновленням стану здоров`я тощо (після вказаного ДТП) вважаються такими, що прощені мною ОСОБА_3 повністю.

Підписанням цієї заяви я, ОСОБА_2 , підтверджую що ОСОБА_3 повністю звільняється від будь-яких обов`язків та/або дій щодо сплати (виплати) мені або третім особам (в т. ч членам моєї родини) будь-яких компенсацій матеріальних та/або моральних збитків нанесених мені внаслідок ДТП, яка сталась за його участю 05.12.2017 року на вулиці Тампере в напрямку від вулиці Регенераторна пр. Соборності (в м. Києві)." (а.с. 111).

Вказана заява власноруч підписана ОСОБА_2 , що засвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_7 , підпис зроблено у присутності вказаного нотаріуса та нею встановлено особу ОСОБА_2 та його дієздатність.»

Отже, примирення між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відбулось у зв`язку з відшкодуванням завданої потерпілому шкоди в повному обсязі, на підтвердження чого потерпілий подав відповідну заяву.

Факт написання даної заяви визнається представником позивача у відзиві на апеляційну скаргу, а тому дана обставина відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Посилання ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу на той факт, що заява, яка складена ОСОБА_2 не вказує на те, що він дійсно отримав кошти на лікування від третьої особи, колегія суддів вважає неприйнятними та до уваги не приймає, оскільки вказане спростовуються змістом вказаної заяви, в якій позивач вказав, що загальна сума грошових виплат, які повністю покривають його матеріальні та моральні збитки складає 195850 грн. та отримана ним у повному обсязі від ОСОБА_3

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , не надав належної оцінки наявній в матеріалах справи нотаріально-завіреній заяві ОСОБА_2 про повне відшкодування йому збитків та моральної шкоди від 03.03.2018 року та не вмотивував у своєму рішенні з яких підстав не прийняв її до уваги.

Оскільки шкода в повному обсязі позивачу відшкодована винною особою, позовні вимоги, заявлені до страховика, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ України" задовольнити.

Рішення Деснянського Деснянського районного суду м. Києва від 7 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

В.М. Ратнікова