Номер провадження 22-ц/804/1314/19 Доповідач Корчиста О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 липня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Кішкіної І.В., Тимченко О.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну справу №0544/14687/2012 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 17 грудня 2018 року, ухвалене в місті Слов`янськ Донецької області,

встановив:

У листопаді 2012 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», яке в подальшому змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі за текстом АТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначало, що відповідно до укладеного договору №84186-CRED від 22 серпня 2007 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 19000 гривень на термін до 21 серпня 2009 року. Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Також позивач вказував, що свої зобов`язання за вказаним договором виконав. У зв`язку з тим, що відповідач не виконує свої зобов`язання за вказаним договором, станом на 21 жовтня 2012 року утворилась заборгованість у розмірі 31085,55 гривень, яка складається з: 8863,72,84 гривень заборгованість за кредитом; 20503,47 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом а також штрафи 250 гривень штраф (фіксована частина), 1468,36 гривень штраф (процентна складова). Виходячи з наведеного, позивач просив стягнути на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 31085,55 гривень та понесені судові витрати.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 17 грудня 2018 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №84186-CRED від 22 серпня 2007 року станом на 21 жовтня 2012 року у загальній сумі 31085,55 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 8863,72 гривень, заборгованості за відсотками за користування кредитом у сумі 20503,47 гривень, а також штраф в розмірі 1718,36 гривень. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила оскаржуване рішення скасувати, призначити судову економічну експертизу, слухати справу у відсутність відповідача з урахуванням позиції, відповідно до якої вона просить задовольнити клопотання про призначення експертизи, та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі у зв`язку з необґрунтованістю і безпідставністю та пропуском строків позовної давності.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції не відповідає приписам ст. 236 ЦПК України, оскільки розмір заборгованості, який нарахований банком нею заперечуються, нарахування заборгованості позивачем не підтверджені належними та допустимими доказами. Крім того, розмір пені і штрафів нарахований з пропуском строків давності і не є співмірним з розміром заборгованості.

Також зазначає, що на спростування розрахунків банку нею було подано клопотання про проведення судової економічної експертизи, оскільки для підтвердження чи спростування правильності розрахунків заборгованості необхідні спеціальні знання, проте ухвалою суду першої інстанції було відмовлено в задоволенні даного клопотання.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача до апеляційного суду не надходив.

Частиною 1 ст. 369 ЦПК України визначено, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна позову у позовній заяві, складає менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 ст. 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення за таких підстав.

Судом першої інстанції під час розгляду справи встановлено, що 22 серпня 2007 року ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 84186-CRED, за яким кредитор зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 19000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21 серпня 2009 року, а позичальник зі своєї сторони зобов`язався отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути банку основну суму кредиту, сплатити проценти за користування ним, а також виконати інші обов`язки, визначені цим договором (а.с.11-13).

Останній платіж на погашення заборгованості згідно наданого банком розрахунку відповідачем внесено 25 квітня 2012 року у сумі 400 гривень (а.с.5-10).

Також судом встановлено, що відповідно до листа АТ КБ «Приватбанк» від 07 липня 2018 року №Е.65.0.0.0/3-365676, з 21 травня 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» змінило назву на АТ КБ «Приватбанк».

Наявними в матеріалах справи документами підтверджено, що банк повністю виконав умови кредитного договору, видавши ОСОБА_1 кредитні ресурси, що не заперечується і відповідачем по справі.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_1 своєчасно не здійснювала платежі для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що підтверджується письмовими доказами, які були подані позивачем до суду у вигляді розрахунку заборгованості за договором (а.с.5-10).

Розмір заборгованості, згідно розрахунку наданого позивачем, станом на 21 жовтня 2012 року за кредитом (тілом кредиту), складає 8863,72 гривень. Крім того, банком нараховані відсотки у сумі 20503,47 гривень, а також штрафи відповідно до договору у сумі 250 гривень (фіксовано частина), 1468,36 гривень (процентна складова).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності, в свою чергу відповідач порушив умови укладеного договору по своєчасному поверненню суми кредиту та відсотків за користування кредитом, внаслідок чого утворилась заборгованість перед позивачем, яка підлягає стягненню.

Таких висновків суд першої інстанції дійшов із дотриманням норм матеріального та процесуального закону за наступних підстав.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов`язаний повернути позику у строк та у порядку, що встановлені договором, як це встановлено статтею 1049 ЦК України.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджено та не заперечувалось сторонами, що 22 серпня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір

№84186-CRED, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 19000 гривень зі строком повного погашення 21 серпня 2009 року.

Також сторонами не заперечувалось, що банк виконав взяті на себе зобов`язання щодо надання відповідачу кредитних коштів відповідно до укладеного договору.

З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, у зв`язку з чим, за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 21 жовтня 2012 року становить 31085,55 гривень та складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8863,72,84 гривень, за процентами за користування кредитом у розмірі 20503,47 гривень, а також штрафи 250 гривень штраф (фіксована частина), 1468,36 гривень штраф (процентна складова) (а.с.5-10)

Також, із зазначеного розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж відповідач здійснила 25 квітня 2012 року у розмірі 400 гривень (а.с.8)

Доводи апеляційної скарги про недоведеність розміру заборгованості відповідачем ОСОБА_1 не обґрунтовані, будь-які письмові докази відповідачем як до суду першої інстанції так і до апеляційного суду не подані.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на безпідставність відмови у задоволенні клопотання про призначення по справі судової економічної експертизи не спростовують висновків суду та не є підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічні положення закріплені у частині першій статті 81 ЦПК України.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Поняття доказів розкрито у частині першій статті 76 ЦПК України. Так, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» надано розрахунок заборгованості за договором №84186-CRED від 22 серпня 2007 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_1 станом на 21 жовтня 2012 року (а.с.5-10), копія кредитного договору №84186-CRED від 22 серпня 2007 року (а.с11-13), копія додатку №1 до кредитного договору №84186-CRED від 22 серпня 2007 року (а.с.14), копія договору №84186-CARD про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки «мікрокредит» (а.с.15-16).

Отже, враховуючи що відповідачем на обґрунтування доводів щодо недоведеності розміру заборгованості не надано суду будь-яких письмових доказів, а саме квитанції про погашення заборгованості за кредитним договором, тощо, не надано, тому підстав для скасування рішення саме з цих підстав не має.

Щодо доводів апеляційної скарги про пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина 1 статті 259 ЦК України).

Згідно п.1.4. кредитного договору №84186-CRED від 22 серпня 2007 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_1 , строк повного погашення кредиту 21 серпня 2009 року, у порядку та строки, встановлені графіком погашення кредиту та процентів (додаток №1 до даного договору). Вказаний строк може бути змінений на підставі п.п.2.3.1., 2.4.1. даного договору.

Відповідно п.5.7. зазначеного договору, строки позовної давності за вимогою про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагород, неустойки пені, штрафів по даному договору встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Таким чином, строк позовної давності із зверненням позивача до суду закінчився 21 серпня 2014 року.

Відповідно штемпелю Слов`янського міськрайонного суду Донецької області №38520 проставленого на позовній заяві АТ КБ «Приватбанк», позивач звернувся до суду першої інстанції 20 листопада 2012 року, тобто в межах строку позовної давності (а.с.2).

Враховуючи викладене доводи відповідача, щодо пропуску позивачем строку позовної давності на звернення до суду із вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 також є необґрунтованими.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, то апеляційний суд вважає, що відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 17 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий О.І. Корчиста

Судді: І.В. Кішкіна

О.О. Тимченко