Постанова

Іменем України

03 липня 2019 року

м. Київ

справа № 461/7265/16-ц

провадження № 61-17055св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: Управління державної реєстрації Львівської міської ради, Галицький відділ державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Євген», Товариство з обмеженою відповідальністю спільне українсько-кіпрське підприємство «Лео-Порто»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Управління державної реєстрації Львівської міської ради, Галицький відділ державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Євген», Товариство з обмеженою відповідальністю спільне українсько-кіпрське підприємство «Лео-Порто», про визнання права власності, зняття арешту,

за касаційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Львівської області від 24 березня

2017 рокуу складі колегії суддів: Шеремети Н. О., Ванівського О. М., Цяцяка Р. П.

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати право власності на 100 % частки корпоративних прав Товариства з обмеженою відповідальністю «Євген» (далі - ТОВ «Євген»), вартість якої становить 257 400 грн, зняти арешт та заборону на відчуження 100 % частки корпоративних прав ТОВ «Євген», накладених Галицьким відділом ДВС Львівського міського управління юстиції постановою від 24 вересня 2014 року на майно відповідача (боржника - ОСОБА_2.) у межах виконавчого провадження № 44831119 шляхом виключення вказаного майна з-під арешту та заборони на його відчуження; зняти арешт та заборону на відчуження 75 % частки корпоративних прав Товариства з обмеженою відповідальністю Спільного Українсько-Кіпрського Підприємства «Лео Порто» (далі - ТОВ СУКП «Лео Порто»), вартість якої становить 277 500 грн, накладених Галицьким відділом ДВС Львівського міського управління юстиції постановою від 24 вересня 2014 року на майно відповідача (боржника - ОСОБА_2.) у межах виконавчого провадження № 44831119 шляхом виключення зазначеного майна з-під арешту та заборони на його відчуження.

Позовна заява мотивована тим, що 29 січня 2014 року між ТОВ «Євген» в особі його учасника ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу 100 % частки в статутному капіталі ТОВ «Євген» № 29 /01/14.

29 січня 2016 року між учасником ТОВ СУКП «Лео Порто» ОСОБА_2 та позивачем укладено договір купівлі-продажу 75 % частки в статутному капіталі ТОВ СУКП «Лео Порто» № 29/01/14.

У зв`язку з накладенням постановою державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби ЛМУЮ Табінського О. В. від 24 вересня 2014 року арешту у виконавчому провадженні № 44831119 на 100 % частки корпоративних прав ТОВ «Євген», вартістю 257 400 грн, він не має можливості провести реєстрацію змін щодо складу учасників товариства, хоча боржником у виконавчому провадженні № 44831119 є ОСОБА_2

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Галицький районний суд м. Львова рішенням від 30 листопада 2016 року позов ОСОБА_1 задовольнив. Визнав за ОСОБА_1 право власності на 100 % частки корпоративних прав ТОВ «Євген», вартість якої становить 257 400 грн. Зняв арешт та заборону на відчуження з 100 % частки корпоративних прав ТОВ «Євген», вартість якої становить 257 400 грн, накладених Галицьким відділом ДВС Львівського міського управління юстиції постановою від 24 вересня 2014 року на майно відповідача (боржника - ОСОБА_2.) у межах виконавчого провадження № 44831119 шляхом виключення вказаного майна з-під арешту та заборони на його відчуження. Зняв арешт та заборону на відчуження з 75 % частки корпоративних прав ТОВ СУКП «Лео Порто», вартість якої становить 277 500 грн, накладених Галицьким відділом ДВС Львівського міського управління юстиції постановою від 24 вересня 2014 року на майно відповідача (боржника - ОСОБА_2.) у межах виконавчого провадження № 44831119 шляхом виключення вказаного майна з-під арешту та заборони на його відчуження. Вирішив питання про судові витрати у справі.

Суд першої інстанції мотивував рішення доведеністю заявлених вимог.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Апеляційний суд Львівської області рішенням від 24 березня 2017 року рішення Галицького районного суду м. Львова від 30 листопада 2016 року скасував, ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив.

Апеляційний суд мотивував рішення тим, що суд першої інстанції при розгляді справи порушив норми процесуального права. Стягувачем у виконавчих провадженнях, у межах яких накладений арешт на спірне майно, є ОСОБА_4 , тобто він є особою в інтересах якої накладений арешт на майно, проте суд у порушення вимог закону не залучив його до участі у справі, з урахуванням положень статті 33 ЦПК України (в чинній на час розгляду судами справи редакції).

Короткий зміст вимог касаційних скарг та заперечення, їх узагальнені аргументи

У касаційній скарзі, поданій 13 квітня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 просить скасувати рішення Апеляційного суду Львівської області від 24 березня 2017 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення суду апеляційної інстанції є незаконним і несправедливим, ухвалене з грубим порушенням норм процесуального права, оскільки його як сторону у справі не було повідомлено належним чином про день та час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

На дату розгляду справи та ухвалення рішення у справі були відсутні розписки про одержання ним судових повісток або відомостей про відмову в їх отриманні, лише після ухвалення оскаржуваного рішення та складання його повного тексту до апеляційного суду повернулося рекомендоване повідомлення про вручення йому 24 березня 2017 року судової повістки, тобто у день, коли відбулося засідання у справі, яку він отримав 24 березня 2017 року ввечері, у зв`язку з чим, був позбавлений можливості навіть фізично з`явитися до суду.

23 березня 2017 року він звертався до апеляційного суду з клопотанням, в якому повідомив суд про свою хворобу та фізичну неможливість у найближчий час з`явитися до суду, зазначав, що про точну дату та час судового засідання йому не відомо, оскільки станом на день подання клопотання судових повісток про виклик до суду він не отримував.

Розглянувши справу за його відсутності, апеляційний суд порушив його конституційне право на участь у судовому засіданні та проігнорував вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на справедливий судовий розгляд, його позицію та доводи не з`ясував, а також не забезпечив можливість довести обґрунтованість його тверджень.

У касаційній скарзі, поданій 13 квітня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати рішення Апеляційного суду Львівської області від 24 березня 2017 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є незаконними і несправедливими, ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Аргументи апеляційної скарги не спростовували доводів, які стали підставою для ухвалення Галицьким районним судом м. Львова рішення від 30 листопада 2016 року, а тому у суду апеляційної інстанції не було підстав для скасування законного і обґрунтованого рішення суду першої інстанції. Суд першої інстанції при задоволенні позовних вимог та оцінці належності обраних способів захисту, правомірно врахував, що з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позивач обрав правильний спосіб захисту своїх прав.

02 серпня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення ОСОБА_4 на касаційну скаргу ОСОБА_1 , мотивоване тим, що рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права. Аргументи касаційної скарги ОСОБА_1 висновки суду апеляційної інстанції не спростовують.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Львівської області від 24 березня 2017 року та витребувано її матеріали з Галицького районного суду м. Львова.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Львівської області від 24 березня 2017 року.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах Є Верховний Суд.

12 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві Зайцеву А. Ю.

Ухвалою Верховного Суду від 20 червня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи встановлені судами

29 січня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір № 29/01/14 купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «Євген», за умовами якого ОСОБА_1 придбав 100 % частки у статутному капіталі ТОВ «Євген».

29 січня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір № 29/01/14 купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «СУКП «Лео Порто», за умовами якого ОСОБА_1 придбав 75% частки у статутному капіталі ТОВ «СУКП «Лео Порто». Право власності ОСОБА_1 на 75 % частки у статутному капіталі ТОВ «СУКП «Лео Порто», підтверджується рішенням Господарського суду Львівської області від 02 червня 2016 року.

10 вересня 2014 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом, в якому просили: стягнути з відповідача ОСОБА_2 на їх користь заборгованість за договорами позики на загальну суму 167 500 дол. США або еквівалент цієї суми у гривнях згідно з офіційним курсом НБУ на момент винесення судового рішення у справі; звернути стягнення на частину майна ТОВ «Квадрос» (90 % статутного капіталу товариства, грошовий еквівалент 360 тис. грн), ТОВ «Євген» (100 % статутного капіталу товариства, грошовий еквівалент 257 тис. грн), ПП «М-Студія» (100 % статутного капіталу товариства, грошовий еквівалент 100 тис. грн), ТОВ «СУКП «Лео-Порто» (75 % статутного капіталу товариства, грошовий еквівалент 277 500 грн), ТОВ «Самшит» (22,98 % статутного капіталу товариства, грошовий еквівалент 16 616,50 грн) пропорційні часткам відповідача ОСОБА_2 у їх статутних капіталах за його особистими боргами.

Галицький районний суд м. Львова ухвалою від 11 вересня 2014 року, залишеною без змін апеляційним судом, заяву ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, майнові та корпоративні права, належні відповідачу ОСОБА_2 задовольнив. Забезпечив позов у вищевказаній справі, шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_2 , у тому числі, на 100 % корпоративних та майнових прав ОСОБА_2 у ТОВ «Євген» та на 75 % корпоративних та майнових прав ОСОБА_2 у ТОВ «СУКП «Лео Порто». Зобов`язав Державну реєстраційну службу юридичних та фізичних осіб - підприємців ЛМУЮ внести запис до ЄДРПОУ про накладення арешту (заборону відчуження) на корпоративні права ОСОБА_2 у цих товариствах.

Державний виконавець Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Табінський О. В. на виконання ухвали Галицького районного суду м. Львова від 11 вересня 2014 року про забезпечення позову у виконавчому провадженні № 44831119 наклав арешт на належну ОСОБА_2 75 % частки корпоративних прав ТОВ «СУКП «Лео Порто», вартість якої становить 277 500 грн, боржником зазначений ОСОБА_2 , стягувачем - ОСОБА_4 , що підтверджується постановою державного виконавця від 24 вересня 2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Крім цього, державний виконавець Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Сидій О. В. на виконання ухвали Галицького районного суду м. Львова від 11 вересня 2014 року про забезпечення позову у виконавчому провадженні № 44836181 наклав арешт на належну ОСОБА_2 100 % частки корпоративних прав ТОВ «Євген» вартість якої становить 257 400 грн, у якій також боржником зазначений ОСОБА_2 , стягувачем - ОСОБА_4 , що підтверджується постановою державного виконавця від 23 вересня 2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

06 грудня 2016 року ОСОБА_6 як особа, яка не брала участі в розгляді справи, звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Галицького районного суду м. Львова від 30 листопада 2016 року, мотивуючи її тим, що суд першої інстанції вирішив питання про його права не залучаючи його до участі в розгляді справи.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши аргументи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення касаційних скарг, з огляду на наступне.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту

порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до статті 33 ЦПК України (в чинній на час розгляду справи судами редакції) суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб,

визначений законом або договором.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідачами у такій справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт

на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Установивши, що позивач просить зняти арешт із належного йому майна, який накладений постановами державного виконавця в межах виконавчих проваджень, в яких одним із стягувачів є ОСОБА_4 , тобто особою в інтересах якої накладено арешт на спірне майно, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки суд першої інстанції не вирішив питання щодо залучення ОСОБА_4 до участі у справі як відповідача, що позбавило його можливості здійснювати захист своїх прав, а суд апеляційної інстанції позбавлений можливості на стадії перегляду справи в апеляційному порядку вирішувати питання щодо зміни процесуального статусу осіб, які беруть участь у справі та залучати співвідповідачів.

Аргументи касаційної скарги ОСОБА_2 про те, що суд апеляційної інстанції не виконав вимог процесуального права щодо забезпечення його участі як відповідача у апеляційному розгляді справи, внаслідок чого справа розглянута у його відсутність, а докази належного повідомлення про день та час розгляду справи в матеріалах справи відсутні, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до матеріалів справи, інтереси ОСОБА_2 представляв адвокат Воробець С. І. на підставі укладеного 04 серпня 2016 року між ними договору № 16/64ф про надання правової допомоги.

Апеляційний суд Львівської області ухвалою від 13 січня 2017 року відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 30 листопада 2016 року.

Суд апеляційної інстанції неодноразово призначав судові засідання у справі, а саме на: 30 січня, 10, 16, 21 лютого, 10 та 24 березня 2017 року.

30 січня 2017 року до апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_2 , в якій він повідомляє суд про те, що він не має можливості з`явитися в судове засідання, а тому просить розглядати справу без його присутності, з врахуванням поданих ним заперечень.

30 січня, 10, 16, 21 лютого 2017 року представник ОСОБА_2 , адвокат Воробець С. І., приймав участь у розгляді справи апеляційним судом.

Про день та час розгляду справи апеляційним судом призначених на 10 та 24 березня 2017 року представник ОСОБА_2 адвокат Воробець С. І. був повідомлений належним чином, а саме на 10 березня 2017 року - 21 лютого 2017 року; на 24 березня 2017 року - 20 березня 2017 року.

23 березня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду з клопотанням в якому просив суд апеляційної інстанції завчасно повідомити його про дату та час судового засідання у справі, врахувавши його хворобу при призначенні справи до розгляду найближчим часом. В клопотанні ОСОБА_2 повідомив апеляційний суд про те, що йому не відома дата та час судового засідання призначеного апеляційним судом у справі, жодних судових повісток про виклик до суду він не отримував.

Згідно з журналом судового засідання від 24 березня 2017 року в задоволенні клопотання ОСОБА_2 відмовлено.

Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа (частина перша статті 44 ЦПК України (в чинній на час розгляду справи судами редакції).

Перевіряючи явку в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, суд установлює, чи повідомлені ті, хто не з`явився, про час і місце судового засідання з дотриманням вимог закону, чи вручені особам, які беруть участь у справі, судові повістки в строк, визначений частиною четвертою статті 74 ЦПК України (в чинній на час розгляду справи судами редакції).

Вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі (частина п`ята статті 76 ЦПК України (в чинній на час розгляду справи судами редакції).

Згідно з частиною другою статті 305 ЦПК (в чинній на час розгляду справи судами редакції) неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Оскільки апеляційний суд повідомив представника ОСОБА_2 про час і місце розгляду справи належним чином, відсутні підстави вважати, що ОСОБА_2 не був належним чином повідомлений про розгляд цієї справи в суді апеляційної інстанції призначений на 24 березня 2017 року. Уповноваживши представника на ведення цієї справи в суді, ОСОБА_2 не був позбавлений права на справедливий судовий розгляд, доведення його позиції та обґрунтованості його тверджень.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 не спростовують висновків апеляційного суду щодо необхідності залучення ОСОБА_4 до участі в розгляді справи як відповідача, а ґрунтуються на переоцінці доказів.

В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Частиною першої статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційні скарги без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційних скарг висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скаргиОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Львівської області від 24 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
В. П. Курило