УХВАЛА

01 липня 2019 року

м. Київ

справа №666/581/16-ц

провадження №61-111582ск19

Верховний Суду складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Херсонського апеляційного суду від 23 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міського комунального підприємства "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Херсона" про захист прав споживача,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Херсонського суду Херсонської області з позовом до Міського комунального підприємства "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Херсона" про захист прав споживача, в якому, з урахуванням уточнень, остаточно просив визнати незаконними і скасувати: нарахований борг попереднього власника квартири в сумі 142,12грн; нарахований борг за нормами споживання в сумі 594,04грн; стягнути з відповідача на свою користь: сплачені 22.12.2017 року кошти у розмірі 364,00грн; компенсацію завданої моральної шкоди у розмірі 20265,00грн; зобов`язати відповідача безкоштовно зняти встановлений спецзасіб для обмеження послуг з водовідведення.

Рішенням Херсонського суду Херсонської області від 20 лютого 2019 року в задоволенні позову було відмовлено і з позивача на користь держави було стягнуто судовий збір в сумі 551,20грн.

Постановою Херсонськогоапеляційного суду від 23 квітня2019 року рішення Херсонського суду Херсонської області від 20 лютого 2019 року залишено без змін.

11 червня 2019 року (відповідно до відтиску поштового штемпеля на конверті) ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Херсонського апеляційного суду від 23 квітня 2019 року, в якій заявник просив вказану постановув частині задоволення вимог про стягнення моральної шкоди та перерахунку боргу скасувати.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

В пункті 8 статті 129 Конституції України зазначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

В пункті 8 статті 129 Конституції України зазначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 21365,16грн, яка станом на 1 січня 2019 року тане перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1921*100=192 100).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, а передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною ОСОБА_1 на постанову Херсонського апеляційного суду від 23 квітня 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. А. Калараш