Постанова

Іменем України

01 липня 2019 року

м. Київ

справа № 760/765/16-ц

провадження № 61-26718св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічними позовами) - Публічне акціонерне товариство «Марфін Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (позивач за зустрічним позовом), ОСОБА_3 (позивач за зустрічним позовом),

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 14 серпня 2017 року у складі судді Коробенка С. В. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 01 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Шебуєвої В. А., Українець Л. Д., Немировської О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У січні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Марфін Банк» (далі - ПАТ «Марфін Банк»)звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 06 червня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «МОРСЬКИЙ ТРАНСПОРТНИЙ БАНК», правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 00277/RK, з додатковою угодою від 18 жовтня 2007 року № 1, з додатковою угодою від 10 липня 2009 року № 2, з додатковою угодою від 09 листопада 2011 року № 3, на підставі якого позичальнику надано кредитні кошти у вигляді непоновлювальної кредитної лінії в сумі 61 118,81 доларів США на строк до 06 червня 2012 року включно. В забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 06 червня 2007 року було укладено договір поруки № 00336rК, з додатковою угодою від 18 жовтня 2007 року № 1, з додатковою угодою від 10 липня 2009 року № 2, з додатковою угодою від 09 листопада 2011 року № 3, який є невід`ємною частиною кредитного договору. Також в забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 09 листопада 2011 року було укладено договір поруки № 00713rК, який є невід`ємною частиною кредитного договору. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 умов кредитного договору станом на 27 листопада 2015 року в нього виникла заборгованістьв розмірі 25 725,68 доларів США та 64 435,33 грн, яку ПАТ «Марфін Банк» просило стягнути на свою користь солідарно з відповідачів.

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 , а також ОСОБА_3 (кожен окремо) звернулися до суду із зустрічними позовами до ПАТ «Марфін Банк» про визнання поруки припиненою.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 14 серпня 2017 року позовну заяву ПАТ «Марфін Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості залишено без розгляду з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 207 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час постановлення цієї ухвали (далі - ЦПК України 2004 року).

Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що справа перебуває у провадженні з січня 2016 року і належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи позивач двічі поспіль не з`явився в судові засідання. При цьому місцевий суд звернув увагу позивача, що його право на доступ до правосуддя жодним чином не обмежується, оскільки він має право повторно звернутися до суду з позовними вимогами аналогічного характеру.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 01 листопада 2017 року апеляційну скаргу Тарана В. А. , який діє на підставі довіреності від імені та в інтересах ПАТ «Марфін Банк», відхилено, а ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 14 серпня 2017 року залишено без змін.

Залишаючи ухвалу суду першої інстанції без змін, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про наявність передбачених пунктом 3 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року підстав для залишення позову без розгляду.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги.

У листопаді 2017 року ПАТ «Марфін Банк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 14 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 01 листопада 2017 року і направити справу для продовження розгляду до Солом`янського районного суду міста Києва.

Касаційна скарга мотивована тим, що справа розглядалася місцевим судом з порушенням строків, передбачених статтею 157 ЦПК України 2004 року, зокрема судові засідання були призначені з інтервалом часу понад 6 місяців. Зважаючи на положення частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), при повторному зверненні до суду ПАТ «Марфін Банк» втратить можливість пред`явити вимоги до поручителів, тому, залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції, з яким помилково погодився апеляційний суд, порушив право ПАТ «Марфін Банк» на судовий захист. Представник позивача, який був належним чином повідомлений, не з`явився в судове засідання, призначене на 27 лютого 2017 року, з поважних причин та подавав клопотання про відкладення розгляду справи, тому неявка представника позивача в судове засідання 14 серпня 2017 року без поважних причин відбулася вперше, суд повинен був дотриматися вимог пункту 3 частини першої статті 169 ЦПК України 2004 року та відкласти розгляд справи, а не залишати позовну заяву без розгляду.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з Солом`янського районного суду міста Києва.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

17 травня 2018 року справу № 760/765/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини четвертої статті 74 ЦПК України 2004 року судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Згідно з частинами першою, другою статті 76 ЦПК України 2004 року судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

Пунктом 3 частини першої статті 169 ЦПК України 2004 року передбачено, що суд відкладає розгляд справи у разі першої неявки без поважних причин належним чином повідомленого позивача в судове засідання або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

У разі повторної неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду (частина третя статті 169 ЦПК України 2004 року).

Судами встановлено, що ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2016 року розгляд справи було призначено на 27 лютого 2017 року.

27 лютого 2017 року на адресу суду надійшла заява представника позивача про відкладення розгляду справи у зв`язку з його зайнятістю в іншому суді.

В цей день розгляд справи було відкладено на 14 серпня 2017 року за клопотанням представника позивача у зв`язку з його неявкою.

21 квітня 2017 року представником позивача отримано судову повістку-повідомлення про розгляд справи 14 серпня 2017 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, однак в судове засідання представник позивача не з`явився.

За правилами пункту 3 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Системний аналіз пункту 3 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року та положень статті 169 цього Кодексу свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності явки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне, тобто не вказує на врахування судом поважності причин при повторній неявці позивача до суду. Це пов`язано з дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами.

Отже, суд може залишити заяву без розгляду в разі повторної (другої підряд) неявки в судове засідання представника позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, незважаючи на причини неявки в судове засідання.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Залишаючи позовну заяву ПАТ «Марфін Банк» без розгляду, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно виходив з того, що позивач, будучи належним чином повідомленим про час та місце проведення судових засідань 27 лютого та 14 серпня 2017 року, повторно не з`явився в судове засідання, що має своїм наслідком залишення позовної заяви без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року.

Доводи касаційної скарги про те, що неявка представника позивача в судове засідання 27 лютого 2017 року відбулася з поважних причин, а 14 серпня 2017 року - без поважних причин вперше, не заслуговують на увагу, оскільки наслідки, передбачені частиною третьою статті 169 та пунктом 3 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року, застосовуються судом в усіх випадках повторної неявки позивача до суду, незалежно від поважності причин такої неявки, чим забезпечується виконання вимог цивільного процесуального закону щодо строків розгляду справ у суді та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини третьої статті 27 ЦПК України 2004 року особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії, заява № 11681/85, пункт 35 рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року).

Помилковим є посилання ПАТ «Марфін Банк» на те, що, залишаючи позов без розгляду, суд обмежив його у доступі до правосуддя і порушив право на судовий захист, оскільки після усунення умов, що стали підставою для залишення заяви без розгляду, особа має право звернутися до суду повторно (стаття 257 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги про те, що при повторному зверненні до суду ПАТ «Марфін Банк» втратить можливість пред`явити вимоги до поручителів, не є підставою для скасування законної та обґрунтованої ухвали суду про залишення позовної заяви без розгляду.

Частиною третьою статті 406 ЦПК України визначено, що касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Згідно з частиною третьою статті 401 та частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 14 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 01 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

М. Ю. Тітов