КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/2799/19
Провадження № 2/552/977/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.07.2019 року Київський районний суд м.Полтави в складі:

Головуючого судді Турченко Т.В.

При секретарі - Силка І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Полтавської міської ради, виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради про визнання права власності на переобладнане майно, -

В С Т А Н О В И В:

17.05.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до виконавчого комітету Полтавської міської ради, виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради про визнання за ними право власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами «А-2» загальною площею 638,1 кв.м., житловою площею 322,2 кв.м.; №1 огорожа; №2 огорожа; №3 ворота; №4 хвіртка; №5 ворота; №6 хвіртка; №7 вигрібна яма; №8 замощення, по АДРЕСА_1 . Позов обґрунтовуючи тим, що йому на підставі договору купівлі-продажу від 17.03.2004 року належить на праві приватної власності нежитлова будівля, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 644,20 кв.м. Даний будинок знаходиться на земельній ділянці загальною площею 1681 кв.м. кадастровий номер НОМЕР_1 , яка відповідно до договору оренди землі від 23.10.2018 року надана йому в оренду, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Після отримання в оренду земельної ділянки він самостійно без отримання відповідних дозволів перепланував (переобладнав) реконструював нежитлову будівлю у житловий будинок, але при цьому не порушив чинні будівельні норми та правила, а також права інших осіб. З метою узаконення самочинного переобладнання ( перепланування) позивач звертався до Управління містобудування та архітектури, Департаменту ДАБІ у Полтавській області та отримав відповідь з ДАБІ у Полтавській області про можливість реєстрації вказаного переобладнання квартири тільки за наявності рішення суду з цього питання. Просив визнати за ним право власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами «А-2» загальною площею 638,1 кв.м., житловою площею 322,2 кв.м.; №1 огорожа; №2 огорожа; №3 ворота; №4 хвіртка; №5 ворота; №6 хвіртка; №7 вигрібна яма; №8 замощення, по АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, попередньо надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав, просив його задовольнити.

Представник відповідача виконавчого комітету Полтавської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та дату розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради Пеляк В.В. в судове засідання не з`явився, попередньо надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував.

Представник третьої особи Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області в судове засідання не з`явилася, попередньо надала суду заяву про розгляд справи без її участі, при розгляді справи покладалася на розгляд суду.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач на підставі договору купівлі- продажу від 17.03.2004 року, є власниками будинку АДРЕСА_1 загальною площею 644,20 кв.м.

Даний будинок знаходиться на земельній ділянці загальною площею 1681 кв.м. кадастровий номер НОМЕР_2 0114, яка відповідно до договору оренди землі від 23.10.2018 року надана ОСОБА_1 в оренду, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Встановлено, що з метою поліпшення житлових умов позивач здійснив перепланував (переобладнав) реконструював нежитлову будівлю у житловий будинок, але при цьому не порушив чинні будівельні норми та правила, а також права інших осіб.

Відповідно до Звіту №801-78 про проведення технічного обстеження реконструйованого житлового будинку літ. «А-2» в АДРЕСА_1 він відповідає його надійності та безпечної експлуатації.

Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» (надалі- Постанова), роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону України «Про основи містобудування» спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 4 Цивільного процесуального кодексу України. У зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне перепланування (реконструкцію) має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Згідно п.12 Постанови, у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом (реконструкцією) нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво (реконструкцію), не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК України). Разом із цим, власник земельної ділянки набуває права власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК України), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване (реконструйоване) на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК України).

При здійсненні будівництва (реконструкції) права інших осіб ніяким чином не порушені, так як фактично реконструкція здійснювалися у будівлі яка належить мені на праві приватної власності та на земельній ділянці, яка перебуває в мене в оренді.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розподрядження своїм майном.

Відповідно до ч.І ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до п.2 статті 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва, реконструкції (створення майна).

Як зазначено в Постанові Пленуму, вирішуючи справу за позовом власника (користувача), земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване (Реконструйоване) нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Встановлено, що ОСОБА_1 є користувачем (оренда) земельної ділянки, що підтверджується договором оренди, при проведенні реконструкції не було порушено будівельних норм та правил, що підтверджується звітом про проведення технічного обстеження будинку. Статтею 152 ЖК України передбачено, що переобладнання і перепланування жилого будинку ( квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, проводяться з дозволу виконавчого комітету місцевої ради.

Позивач провів реконструкцію належного йому будинку без дозволу виконавчого комітету.

Після проведення перепланування позивач звертався до виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради та ДАБІ у Полтавській області із заявою про надання дозволу на реєстрацію вказаного перепланування, однак йому було відмовлено, посилаючись на те, що згідно з Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» затвердженим Постановою КМУ №461 від 13.04.2011 року не передбачено прийняття в експлуатацію самочинно збудованих, перепланованих (реконструйованих) об`єктів, а тому такі об`єкти підлягають прийняттю в експлуатацію після визнання права власності на них в судовому порядку, та роз`яснені норми ст.376 ЦК України, щодо можливості визнання права власності шляхом звернення до суду.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 152 ЖК України, ст. 3-13, 263-265 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами «А-2» загальною площею 638,1 кв.м., житловою площею 322,2 кв.м.; №1 огорожа; №2 огорожа; №3 ворота; №4 хвіртка; №5 ворота; №6 хвіртка; №7 вигрібна яма; №8 замощення, по АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 09.07.2019 року.

Головуючий Т.В.Турченко