Справа № 487/6338/17
Провадження № 2/487/111/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2019 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді - Щербини С.В., за участю секретаря судового засідання - Ободенко І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу №487/2195/17 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії ДП «Адміністрація морських портів України» про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

за участю:

представників відповідача - Крота О.В., Гаврилка О.О.

ВСТАНОВИВ:

30.11.2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії ДП «Адміністрація морських портів України» про поновлення на роботі на посаді сторожа команди охорони Загону загальної охорони Служби загальної охорони та режиму Миколаївської філії ДП «Адміністрація морських портів України» та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що він обіймав посаду сторожа команди охорони Загону загальної охорони Служби загальної охорони та режиму Миколаївської філії ДП «Адміністрація морських портів України» та наказом начальника Миколаївської філії ДП «Адміністрація морських портів України» Проточенко О.М. №536/о від 01.11.2017 року був звільнений із займаної посади 01.11.2017 року на підставі п.1 ст. 40 КЗпП за скороченням штату, підставою звільнення є наказ №849 від 28.08.2017 року «Про внесення змін до штатного розпису». При цьому, він є членом профспілкового комітету, відповідач звернуся до профспілки із листом від 20.07.2017 року, в якому була відсутня інформація, яка визнана обов`язкові для повідомлення (повідомлення має бути завчасним за 3 місяця до за планових звільнень та має містити інформацію про конкретні об`єктивні причини, через які неминучі звільнення, заходи, які спрямовані на працевлаштування працівників, що підлягають вивільненню), що свідчить про порушення п.4.1.1 Колективного договору на 2013-2018 роки та ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Профспілковий комітет відмовив відповідачу в надані згоди на його звільнення за скороченням штату. Крім того, ч.1 ст. 40 КЗпП передбачає звільнення у випадку змін в організації виробництва і праці, але такі зміни не відбулись та не могли відбутися. Так, між відповідачем та ТОВ «Охоронна компанія «Альфа безпека» було укладено договір про надання послуг з охорони з 12.12.2017 року, проте відповідно до вимог ст. 10 Закону України «Про морські порти України» передбачено обов`язкове створення та забезпечення функціонування АМПУ загонів охорони морського порту та відповідне питання знаходиться за межами розсуду роботодавця, а тому сторонні організації не наділені чинним законодавством правами загону охорони морського порту, а тому можуть здійснювати лише допоміжні функції із забезпечення режиму порту, при цьому згідно Постанови КМУ №937 від 11.11.2015 року охорона майна ДП «АМПУ» може здійснюватися на договірних засадах виключно органами поліції охорони.

Ухвалою від 04.12.2017 року відкрите провадження у справі.

Відповідач надав до суду відзив на позов просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі посилаючись на те, що перелік заходів, що тягне скорочення численності або штату працівників наданий у ст. 49-2 КЗпП та власник не зобов`язаний інформувати профспілки про інші зміни в організації виробництва і праці, у даному випадку мова йде про структурні зміни, що тягнуть скорочення чисельності чи штату працівників. В На виконання п.4.1.1 Колективного договору на 2013-2018 роки первинним профспілковим організаціям направлялась інформація про майбутнє скорочення штату працівників, в тому числі посади, яку обіймав позивач, листами від 10.07.2017 року за №18-11/4377 та №18-11/4378. Проте, отримавши вказану інформацію, профспілкові організації не повідомляли Адміністрацію про порушення термінів подання інформації щодо вивільнення працівників та не звертались із пропозиціями проведення спільних консультацій щодо запобігання звільнення, тобто Адміністрація виконала свій обов`язок щодо надання інформації. Відповідач звернувся до профспілки із заявою про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 та в надані згоди на звільнення було відмовлено. При цьому, несвоєчасне повідомлення профспілки про заплановані звільнення згідно ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» жодним чином не впливають на права працівника та не може бути підставою для поновлення на роботі. Згідно ст. 64 ГК, підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників та штатний розпис, тобто власник на свій розсуд має право формувати штат і структури підприємства, змінити чисельність працівників певного фаху і кваліфікації та чисельність одних посад зменшити, здійснити звільнення працівників, що не забороняє одночасно прийнявши рішення про прийняття на роботу працівників іншого фаху і кваліфікації, змінити чисельність інших посад. 28.08.2017 року Адміністрацією видано наказ №849 по внесення змін до штатного розпису, відповідно до положень чинного законодавства, уповноваженою особою Адміністрації, в межах компетенції, згідно якого з 01.11.2017 року скорочено із штатного розпису посаду, яку займав позивач, а саме: 4 одиниці сторожа загону загальної охорони служби загальної охорони та режиму. Про майбутнє звільнення 01.11.2017 року, позивач був 30.08.2017 року попереджений письмово, чим дотримано вимоги ч.1 ст. 49-2 КЗпП. 30.08.2017 року та 09.10.2017 року позивачу була надані списки вакантних посад в Миколаївської філії від яких він відмовився, про що складено акти та 09.10.2017 року пропозиція вакантних посад по філіям ДП «АМПУ», від яких він також відмовився та також складено акт.

26.04.2018 року представник позивача надав відповідь на відзив відповідача, в якому зазначив, що оскільки ст.. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» встановлює обов`язкові дії, які роботодавець має вчинити перед звільненням, то не виконання такого обов`язку є порушенням процедури звільнення, що є підставою для поновлення на роботі. На момент попередження про наступне вивільнення та на день звільнення роботодавець не повідомляв позивача про всі наявні вакансії у всіх філіях ДП «АМПУ», що є порушенням ч.3 ст. 49-2 КЗпП. У рішення профкому наявне обґрунтована відмова у наданні згоди на звільнення позивача, а не погодження відповідача із цим обґрунтуванням не має правового значення для цілей застосування ч.7 ст. 43 КЗпП до спірних правовідносин.

19.03.2019 року представник позивача надав до суду заяву, просив розглянути справу за відсутності позивача та його представника.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, у зв`язку з необґрунтованістю вимог.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного:

Судом встановлено, позивач ОСОБА_1 наказом №5/0 від 13.06.2013 року, у зв`язку із реорганізацією державних підприємств морського транспорту та утворення ДП «Адміністрація морських портів» за переведенням з ДП «Миколаївський морський торговельний порт» прийнятий з 13.06.2013 року на посаду слюсаря з ремонту рухомого складу 4 розд. дільниці локомотивного господарства.

Наказом №95/о від 08.04.2014 року ОСОБА_1 переведено з 12.04.2014 року на посаду контролера стрілкової команди загону загальної охорони служби морської безпеки.

Наказом №108/о від 18.04.2014 року ОСОБА_1 переведено з 18.04.2014 року на посаду стрільця стрілкової команди загону загальної охорони служби морської безпеки.

Наказом №399/о від 16.12.2015 року ОСОБА_1 переведено з 17.12.2016 року на посаду контролера команди охорони загону загальної охорони служби морської безпеки.

Наказом №108/о від 18.04.2014 року ОСОБА_1 переведено з 18.04.2014 року на посаду стрільця стрілкової команди загону загальної охорони служби морської безпеки.

Наказом №76/о від 14.03.2016 року ОСОБА_1 переведено з 15.03.2016 року на посаду сторожа команди охорони загону загальної охорони служби морської безпеки.

Наказом №279/о від 23.08.2016 року ОСОБА_1 переміщено з 23.08.2016 року на посаду сторожа команди охорони загону загальної охорони служби загальної охорони та режиму.

Згідно ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Відповідно до положення про Миколаївську філію ДП «Адміністрація морських портів України», затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 18.04.2014 року, МФ ДП «Адміністрація морських портів України» є відокремленим підрозділом підприємства, який не має статусу юридичної особи та здійснює від імені підприємства частину господарської діяльності. Філія має окремий баланс, який входить до зведеного балансу підприємства. До штату філії відповідно до її штатного розпису можуть входити без балансові структурні підрозділи (відділи, служби тощо), які діють на підставі положень, затверджених начальником філії (п. 3.1, 3.3, 3.4).

Відповідно до п. 5.7 Положення начальник філії самостійно встановлює чисельність працівників та затверджує штатний розпис. Організаційна структура філії та штатний розпис в частині керівного складу затверджується начальником філії за погодженням з Головою підприємства.

Начальник філії у порядку, визначеному законодавством України, статутом підприємства, цим Положенням, розпорядчими документами підприємства, внутрішніми актами філії та відповідно до штатного розпису філії призначає на посаду та звільняє з посади працівників філії (п. 5.9 Положення).

З метою приведення штатного розпису у відповідність до виробничих потреб, керуючись листами МФ ДП «АМПУ» (адміністрація Миколаївського морського порту) від 09.08.2017 року №18-18/5127, ДП «АМПУ» від 19.09.2017 року №5176, т.в.о. начальника адміністрації С.М. Єременко видано наказ №849 від 28.08.2017 року «Про внесення змін до штатного розпису», яким з 01.11.2017 року скоротити зі штатного розпису Служби загальної охорони та режиму загону загальної охорони команди охорони: 1 од. старшого контролера, 7 од. старшого контролера, 34 од. контролера, 4 од. водія автотранспортних засобів, 4 од. сторожа, у тому числі і посаду, що обіймає позивач.

Доцільність скорочення чисельності або штату працівників судом не обговорюється, оскільки вирішення даного питання стосується внутрішньогосподарської діяльності підприємства.

Отже, наказ про внесення змін до штатного розпису наказ №849 від 28.08.2017 року було прийнято відповідачем відповідно до повноважень визначених у Положенні про філію, статуту підприємства та вимог ст. 64 ГК України.

Наказом №536/о від 01.11.2017 року начальника Адміністрації Миколаївського морського порту «Про припинення трудового договору», ОСОБА_1 було з 01.11.2017 року звільнено з посади сторожа команди охорони Загону загальної охорони Служби загальної охорони та режиму охорони Миколаївської філії ДП «Адміністрація морських портів України» по п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штату, на підставі наказу начальника адміністрації від 28.08.2017 року №849 «Про внесення змін до штатного розпису».

Перевіряючи обґрунтованість вимог ОСОБА_1 щодо незаконного його звільнення, суд дійшов переконання про порушення процедури звільнення позивача, виходячи за наступних обставин.

Згідно п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бутити розірваний власником або уповноваженим ним органом лише у випадках зміни в організації виробництва та праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, при цьому звільнення з підставі зазначених у п. 1,2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст. 40 КЗпП, може бути проведено лише за попередньою змовою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник (ч.1 ст. 43 КЗпП).

Отже, аналізуючи зміст п.1 ч.1 ст. 40 КзпПА та п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані із звільненням за п.1 ст. 40 КзпП України, суду зобов`язані з`ясувати, зокрема, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення штату, чи додержано власником норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників, які є докази щодо змін в організації виробництва в праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяця про наступне вивільнення.

Так, 30.08.2017 року сторожу команди охорони загону загальної охорони служби загальної охорони та режиму ОСОБА_1 направлено попередження щодо скорочення зі шатного розпису посади сторожа команди охорони загону загальної охорони служби загальної охорони та режиму з 01.11.2017 року за п.1 ст. 40 КЗпП України, яке позивач отримав 30.08.2017 року, про що свідчить його підпис.

Крім того, відповідач станом на 30.08.2017 року склав список вакантних постійних посад філій ДП «Адміністрація морських портів України».

30.08.2017 року сторожу команди охорони загону загальної охорони служби загальної охорони та режиму ОСОБА_1 направлено пропозицію, згідно якої останньому, у зв`язку зі скороченням посади, яку він обіймає, за підписом начальника адміністрації, запропонована робота згідно з переліком всіх наявних вакантних посад в адміністрації, від яких позивач відмовився, про що свідчить його підпис. Відомість пропозиції вакантних посад ДП «АМПУ» станом на 30.08.2017 року не складалась.

Крім того, 09.10.2017 року сторожу команди охорони загону загальної охорони служби загальної охорони та режиму ОСОБА_1 направлено пропозицію, згідно якої останньому, у зв`язку зі скороченням посади, яку він обіймає, за підписом начальника адміністрації, запропонована робота згідно з переліком всіх наявних вакантних посад в адміністрації, від яких позивач відмовився, про що свідчить його підпис. Відомість пропозиції вакантних посад ДП «АМПУ» станом на 30.08.2017 року не складалась.

Відповідач станом на 09.10.2017 року склав список вакантних постійних посад філій ДП «Адміністрація морських портів України».

25.10.2017 року представниками відповідача складено акт проте, що сторож команди охорони загону загальної охорони служби загальної охорони та режиму ОСОБА_1 відмовився від ознайомлення з наданими пропозиціями вакантних посад філії ДП «АМПУ». Пропозиція, як б направлялась позивачу, із списком вакантних постійних посад філій ДП «Адміністрація морських портів України» не надана.

Крім того, суду не надано списків вакантних постійних посад філій ДП «Адміністрація морських портів України» станом на 30.08.2017 року і 01.11.2017 року, які б пропонувалися позивачу та не надано жодних доказів на підтвердження того, що позивачу направлялись пропозиції в яких би йому пропонувалась робота згідно з переліком всіх наявних вакантних посад в філіях ДП «АМПУ», зі складенням відомостей пропозиції вакантних посад, з відміткою про складення відповідних актів 30.08.2017 року та 01.11.2017 року.

Таким чином, суд приходить до переконання, що звільнення позивача за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України було здійснено в порушення вимог ст. 49-2 КЗпП України, оскільки суду не надано доказів, що позивачу були запропоновані всі вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві з дня попередження про вивільнення і які існували на день його звільнення.

Такий самий висновок зробив Верховний Суд України у справі за № 6-40цс15, Постанова ВСУ від 01.04.2015 року, згідно якого за частинами першою та третьою статті 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника на іншому підприємстві чи після розірвання з працівником трудового договору відповідно до вимог частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України не є обов`язком роботодавця.

Крім того, згідно ст. 252 КЗпП України та ч.3 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об`єднання професійних спілок).

Вказані норми встановлюють додаткові гарантії для працівників, обраних до профспілкових органів, і застосовуються, крім дотримання загальних норм.

Позивач ОСОБА_1 є членом профспілкового комітету Миколаївського морського торговельного порту Професійна спілка працівників морського транспорту, тому для його звільнення на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КзпП України, відповідач повинен був отримати згоду профспілкової організації.

Відповідач 05.10.2017 року за №18-11/6255 звернувся до профспілкового комітету Миколаївського морського торговельного порту Професійна спілка працівників морського транспорту з поданням щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_1 .

Профспілковий комітет Миколаївського морського торговельного порту Професійна спілка працівників морського транспорту у відповідності до п. 9 ст. 43 КЗпП України надав свій висновок з приводу звільнення ОСОБА_1 за п.1 ст. 40 КЗпП, яким відмовили у наданні згоди на звільнення останнього.

Обґрунтовуючи свою незгоду порушенням встановленого законодавством порядку ухвалення рішень про звільнення працівників у зв`язку зі скороченням, а також порушенням роботодавцем обов`язку щодо надання можливості працевлаштування ОСОБА_1 на наявних на підприємстві у всіх філіях ДП «АМПУ» вакантних посадах, а також на порушення строків звернення до профспілкового комітету, визначеному ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», порушення п. 4.1.1 Колективного договору щодо відсутності інформації, яка визначена обов`язковою для повідомлення, а саме: не повідомлення про причини, строки їх проведення, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, а також про заходи, які спрямовані на працевлаштування правників, що підлягають вивільненню, що підтверджується витягом з протоколу зсідання профкому від 19.10.2017 року.

Так, згідно ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» у разі, якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Пунктом 4.1.1 Колективного договору ДП «Адміністрація морських портів України» Миколаївська філія ДП «Адміністрація морських портів України» на 2013-2018 роки встановлено, що у разі виникнення об`єктивних причин, через які неминучі звільнення найманих працівників з ініціативи адміністрації, забезпечити проведення звільнень за умовами попереднього (не пізніше ніж за три місяця) письмового повідомлення профкомів про причини, строки їх проведення, кількість та категорії працівників, яких це може стосуватися, а також про заходи, які спрямовані на працевлаштування працівників, що підлягають вивільненню.

Проте, 10.07.2017 року за №18-11/4377 начальник адміністрації Проточенко О.М. направив голові профспілкової організації працівників адміністрації Миколаївського морського порту ПРМТУ Ковач Ю .Б. листа, в якому зазначалось про проведення найближчим часом скорочення 1 од. старшого контролера, 7 од. старшого контролера, 34 од. контролерів, 4 од. водія транспортних засобів та 4 од. сторожа команди охорони Загону загальної охорони Служби загальної охорони та режиму.

Аналогічний за своїм змістом лист 10.07.2017 року за №18-11/4378 було направлено голові Профспілки працівників морського транспорту ММПП Іванюку В.В .

Рішення Профспілкового комітету Миколаївського морського торговельного порту Професійна спілка працівників морського транспорту мотивоване порушенням вимог статті 22 Закону «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», п. 4.1.1 Колективного договору на 2013-2018 роки, відсутністю об`єктивних причин для неминучих звільнень працівників загону охорони, який має функціонувати відповідно до вимог Закону України «Про морські порти України»; невиконання ст. ст.40,49-2 КЗпП України, оскільки роботодавець запропонував наявні вакансії лише в філії, а не на підприємстві в цілому та протягом всього періоду попередження.

Тому, рішення профспілкового органу від 19 жовтня 2017 року аргументоване і містить посилання на неврахування власником суттєвих фактичних обставин та деталізоване правове обґрунтування незаконності звільнення, що свідчить про його відповідність критеріям обґрунтованості у розумінні частини 7статті 43 КЗпП та частини 6статті 39 Закону «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Таким чином, повно та всебічно дослідив обставини справи, суд дійшов висновку, що звільнення ОСОБА_1 відбулося з порушенням закону, а тому є підстави для визнання наказу №536/о від 01.11.2017 року про звільнення позивача незаконним, а порушене право позивача підлягає відновленню, шляхом поновленням ОСОБА_1 на роботі в займаній посаді з 02.11.2017 року.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Крім того, поновлення позивача на роботі є підставою для стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, з 02.11.2017 року по день ухвалення судом рішення - 21.06.2019 року. При цьому розмір середнього заробітку необхідно проводити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 з наступними змінами. Згідно пунктів 2, 5, 8 цього Порядку середня заробітна плата обчислюється виходячи із його заробітної плати за два останніх відпрацьованих місяця, які передували звільненню, а нарахування середньої заробітної плати проводиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати.

Як вбачається з довідки відповідача (розрахунок Таб №621 ОСОБА_1) за два останніх місяця роботи позивача до звільнення (вересень, жовтень 2017 року) середньогодинний заробіток позивача склав 37,21 грн. (7813,95 грн. заробітна плата/210 відпрацьованих годин).

В період з 02.11.2017 року по 21.06.2019 року (день ухвалення рішення) ОСОБА_1 повинен був відпрацювати 3450 годин (172,5 (345 норма годин за два місяця до звільнення/2 місяця)х19 місяців 19 днів, середня заробітна плата за вказаний період складає 128374,50 грн. (3450 годин х37,21 грн.)

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02.11.2017 року по 21.06.2019 року у розмірі 128374,50 грн.

Таким чином, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, приймаючи до уваги, що позивач при пред`явленні позову був звільнений від сплати судового збору, на підставі ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», на виконання вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в загальному розмірі 1923,75 грн.

Керуючись ст.ст. 76, 81 89, 263-265 ЦПКУкраїни, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії ДП «Адміністрація морських портів України» про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 ) на роботі в Миколаївської філії ДП «Адміністрація морських портів України» (, місцезнаходження м. Миколаїв вул. Новозаводська, 23) на посаді сторожа команди охорони Загону загальної охорони Служби загальної охорони та режиму з 02.11.2017 року.

Стягнути з ДП «Адміністрація морських портів України» (, місцезнаходження м. Київ пр. Перемоги, 14 01135) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 128374,50 грн.

Стягнути з ДП «Адміністрація морських портів України» на користь держави судовий збір у розмірі 1923,75 грн.

Рішення в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню.

Рішення набирає законної сили через 30 днів після його проголошення та може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду в строк і в порядку, встановлений ст. ст. 354, 355 ЦПК України.

Суддя: С.В. Щербина

Повний текст рішення складено 26.06.2019 року.