Постанова

Іменем України

03 липня 2019 року

м. Київ

справа № 202/6879/16-ц

провадження № 61-25519св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпропетровської міської ради, Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2017 року в складі судді Бєльченко Л. А. та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Посунся Н. Є., Баранніка О. П., Пономарь З. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпропетровської міської ради (далі - КП «Жилсервіс-5»), Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 1982 вона працювала на фабриці «Дніпрянка», до кімнати АДРЕСА_1 вселилась за направленням від підприємства. На даний час гуртожиток перебуває на балансі КП «Жилсервіс-5». Вона є основним квартиронаймачем кімнати № 911 . Разом із нею у кімнаті проживає її батько ОСОБА_3 , а колишній чоловік ОСОБА_2 , шлюб з яким розірваний у 2010 році, створив нову сім`ю і з 2008 року проживає за іншою адресою у м. Підгородне Дніпропетровської області ; його особистих речей у кімнаті немає.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що позивач вимоги обґрунтовував іншими правовими підставами, зокрема, статтями 71, 72 ЖК Української РСР, а не статтею 107 ЖК Української РСР, а позовні вимоги ґрунтуються на інших правових підставах - статтях 71, 72 ЖК Української РСР.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

РішеннямАпеляційного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано, визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право користування кімнатою АДРЕСА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивачу закон надає право визнавати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням з підстав, передбачених статтями 71 або 107 ЖК Української РСР. Ураховуючи, що позов пред`явлено за правилами статті 71 ЖК Української РСР, суду першої інстанції необхідно було розглядати його в рамках правил цієї норми закону.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У вересні 2017 року ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судами обох інстанцій, просить рішення судів скасувати, у задоволенні позову відмовити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди неповно з`ясували обставини, що мають значення для правильного вирішення зазначеної справи, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про визнання його таким, що втратив право користування приміщенням у гуртожитку.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу

ОСОБА_1 надала відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду апеляційної інстанції - без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі тавитребувано справу з Індустріального районного суду м. Дніпропетровська.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що позивач на підставі ордера займає кімнату АДРЕСА_1 , членом її сім`ї є батько ОСОБА_3 , який хворіє на сліпоту. Разом з ними раніше в кімнаті проживав та є зареєстрованим її колишній чоловік ОСОБА_2 .

Шлюб між сторонами розірваний у 2010 році.

Судом першої інстанції на підставі тверджень позивача, визнаних відповідачем, пояснень свідків, встановлено, що з 2008 року останній добровільно покинув гуртожиток і став проживати у м . Підгородне Дніпропетровської області, де має нову сім`ю.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Суд перевіряє законність судових рішень лише в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції вважав, що позовні вимоги є доведеними та підлягають задоволенню.

Висновок суду апеляційної інстанції ґрунтується на вимогах статті 71 ЖК Української РСР, встановлених обставинах справи, згідно з якими відповідач з 2008 року не проживає у спірному житловому приміщенні без поважних причин, має іншу сім`ю та нерухоме майно у приватній власності у м. Підгородне, тому є таким, що втратив право користування кімнатою у гуртожитку.

При розгляді справи у суді першої інстанції представник третьої особи на боці позивача КП «Жилсервіс-5» позов підтримав і наголошував, що звернень ОСОБА_2 щодо перешкод йому у вселенні в спірну кімнату не надходило.

Аргументи відповідача про те, що позивач перевезла до спірного житла свого хворого батька та доньку, створила йому умови, за яких він вимушений був залишити житло, колегія відхиляє, оскільки апеляційний суд не визнав їх поважними.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування кімнатою АДРЕСА_1 , а зводяться до незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки, а також містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх спростував.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів згідно з положеннями статті 400 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення та залишення без змін рішення суду апеляційної інстанції, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук