Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 520/4984/16-ц

провадження № 61-16894св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 ,

відповідачі: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Горецька Валентина Миколаївна, Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

третя особа - Служба у справах дітей Одеської обласної державної адміністрації,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , на рішення Київського районного суду міста Одеси від 26 жовтня 2016 року у складі судді Бескровного Я. В. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 08 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Кравця Ю. І., Журавльова О. Г., Комлевої О. С.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Горецької В. М. (далі - приватний нотаріус Одеського МНО), Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»), третя особа - Служба у справах дітей Одеської обласної державної адміністрації, про визнання іпотечного договору недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що 24 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»), правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та чоловіком ОСОБА_1 - ОСОБА_3 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти на придбання квартири АДРЕСА_1 для проживання сім`ї.

15 січня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»), правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та чоловіком ОСОБА_1 - ОСОБА_3 укладений договір іпотеки, предметом якого є вказана квартира.

Після придбання зазначеної квартири та здійснення ремонтних робіт вони з малолітньою дитиною оселилися у придбаній квартирі, де проживають до теперішнього часу. ОСОБА_1 вказувала, що під час укладення договорів купівлі-продажу та іпотеки спірної квартири ні вона, ні її чоловік не приховували того, що мають дитину, однак, на момент укладення договору іпотеки подружжя з дитиною не могли бути зареєстровані у квартирі, що є предметом договору іпотеки, з об`єктивних причин.

Посилаючись на те, що на момент укладення спірного договору Орган опіки та піклування участі не приймав, тобто укладання договору здійснювалось без попередньої згоди останнього, що порушує права малолітньої дитини на житло, ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , просила суд визнати договір іпотеки від 15 січня 2008 року, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 , недійсним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 26 жовтня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що підставою для визнання недійсним договору щодо майна, права користування яким має дитина, за позовом його батьків є не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору, а порушення в результаті його укладення прав дитини. У даному випадку квартира була придбана за кредитні кошти, договір іпотеки є засобом забезпечення виконання його умов і невід`ємною частиною кредитного договору. Проте, на час розгляду справи житлові права дитини на проживання у вказаній квартирі не порушені. Отже, укладення батьком дитини спірного договору іпотеки без дозволу органу опіки і піклування не є підставою для визнання його недійсним та задоволення позову матері дитини, в інтересах останньої.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 08 лютого 2017 року рішення Київського районного суду міста Одеси від 26 жовтня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивач не довела належними та допустимими доказами, яке саме право дитини порушене у зв`язку з укладенням договору іпотеки, та в чому полягає його порушення, адже питання щодо виселення з вказаної квартири її мешканців банком не ставилось, а до суду з позовом за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів особа може звернутися в порядку, встановленому ЦПК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до довідки Приватного підприємства «Будинок-Сервіс» (далі - ПП «Будинок-Сервіс») від 12 квітня 2016 року ОСОБА_1 постійно проживає зі своє донькою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у квартирі

АДРЕСА_1 . Вказана квартира є єдиним житлом, де мешкає дитина. Отже, правочин вчинено без попереднього дозволу органу опіки та піклування, який суперечить правам та інтересам дитини, звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та порушує охоронювані законом інтереси дитини, обмежує права та інтереси дитини на користування вищевказаною квартирою.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 вересня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Ухвалою Верховного Суду від 10 червня 2019 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди установили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі та є батьками неповнолітньої ОСОБА_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 .

24 грудня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_3 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 49 735 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,00 % річних з кінцевим терміном повернення до 24 грудня

2027 року.

На забезпечення виконання умов кредитного договору, 15 січня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_3 укладений договір іпотеки, відповідно до умов пункту 1.1 договору кредитні кошти у розмірі 49 000 доларів США надані для придбання квартири, що є предметом іпотеки, та 735 доларів США - на сплату комісії за надання кредиту.

Згідно з пунктом 1. 2 договору іпотеки від 15 січня 2008 року предметом іпотеки є нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири.

Відповідно до довідки ПП «Будинко-Сервіс» від 12 квітня 2016 року ОСОБА_1 з 01 грудня 2008 року до теперішнього часу постійно проживає зі своє донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у квартирі АДРЕСА_1 .

Згідно з відповіддю Відділу адресно-довідкової роботи Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області

від 11 травня 2016 року, наданою на запит Київського районного суду міста Одеси від 06 травня 2016 року, ОСОБА_3 станом на 04 квітня 2016 року зареєстрований з 01 грудня 2016 року у квартирі АДРЕСА_1 .

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з пунктами 3, 5 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору; судовий захист цивільного права та інтересу.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами першою та третьою частини першої статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

Статтею 9 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували право членів сім`ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав і охоронюваних законом інтересів дітей при наданні згоди на вчинення правочинів щодо належного дітям нерухомого майна.

Вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» (у редакції, чинній на час укладення спірного договору іпотеки) заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовною підставою для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред`явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

Аналогічна правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України у справі № 6-589цс16 від 06 квітня 2016 року.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що неповнолітня ОСОБА_2 не мала і не має права власності на вказану квартиру, а набула право користування нею як член сім`ї власника відповідно до статті 405 ЦК України, статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», та зберігає це право протягом часу перебування квартири в іпотеці.

Встановивши, що укладення договору іпотеки хоч і відбулося без попереднього дозволу органу опіки та піклування, проте не призвело до звуження обсягу, зменшення чи обмеження існуючого права неповнолітньої ОСОБА_2 на користування житлом - квартирою

АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим суди дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову про визнання недійсним договору іпотеки.

Доводи касаційної скарги про те, що правочин вчинено без попереднього дозволу органу опіки та піклування, який суперечить правам та інтересам дитини, звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та порушує охоронювані законом інтереси дитини, обмежує права та інтереси дитини на користування вищевказаною квартирою, є необґрунтованими, оскільки установлено, що мати ОСОБА_1 та її дитина ОСОБА_2 у вказаній квартирі зареєстровані з 01 грудня 2008 року, тобто після укладення договору іпотеки (15 січня 2008 року). Отже, факт постійного проживання не є підставою для визнання договору іпотеки недійсним, оскільки охоронювані законом інтереси дитини не порушені, права та інтереси дитини на користування вищевказаною квартироюне обмежені.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи («Проніна проти України»,

заява № 63566/00, від 18 липня 2006 року).

Вказані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є достатньо мотивованими та відповідають вимогам закону.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками судів, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому вказані судові рішення необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарг висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду міста Одеси від 26 жовтня 2016 року

та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 08 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська