Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 759/17730/16-ц

провадження № 61-32913св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - приватне акціонерне товариство спільного підприємства «Партнер»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 березня 2017 року в складі судді Сенька М. Ф. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 21 вересня

2017 року в складі колегії суддів: Борисової О. В., Усика Г. І., Левенця Б. Б.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року приватне акціонерне товариство спільне підприємство «Партнер» (далі - ПрАТ «Партнер») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Позовна заява мотивована тим, що 20 листопада 2013 року між

ПрАТ СП «Партнер» та ОСОБА_1 було укладено договір № 1039, відповідно до умов якого останній передав на зберігання власний автомобіль марки «Фольцваген», державний номерний знак НОМЕР_1 , у гаражне приміщення

№ АДРЕСА_1 взяло на себе зобов`язання зберігати автомобіль на відплатній основі, приймаючи для цього всі необхідні міри. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов указаного договору, зокрема, щодо внесення щомісячних внесків, виникла заборгованість у розмірі 9 230,00 грн. На вказану заборгованість були нараховані інфляційні втрати у розмірі 1 604,17 грн та пеня - 13 028,00 грн.

З урахуванням викладеного та уточнень позовних вимог, ПрАТ СП «Партнер» просило суд стягнути з відповідача на їх користь 9 230,00 грн основного боргу, 1 604,17 грн - інфляційних втрат, 13 028,05 грн - пені.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21 вересня

2017 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ СП «Партнер» 14 484,17 грн на погашення заборгованості за договором від 20 листопада 2013 року № 1039 станом на 24 березня 2017 року, 790,77 грн - судового збору, усього

15 274,77 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що відповідач користуючись наданими позивачем послугами з обслуговування та охорони паркінгу, не сплачував їх вартість у повному обсязі, у зв`язку із чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню із застосуванням до вимог про стягнення пені частини третьої статті 551 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не застосували норми, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, а саме: статті 946, 947 ЦК України. Суди не з`ясували чи є договір платним чи безоплатним. Якщо договір є платним і відповідач мав щомісяця сплачувати 700,00 грн, які визначені позивачем як втрати на зберігання, то якою є плата за зберігання (частина перша

статті 947 ЦК України). Враховуючи зазначене, скаржник вважав, що судам першої та апеляційної інстанцій слід було встановити правову природу позовних вимог позивача (відшкодування витрат на зберігання за частиною третьою статті 947 ЦК України, чи плата за зберігання за статтею 946 ЦК України та договором, чи те і інше), визначити, чи регулюються вони договором або законом та застосувати відповідні норми матеріального права до спірних правовідносин.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У грудні 2017 року ПрАТ СП «Партнер» подало заперечення на касаційну скаргу, вказуючи на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими, всі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для їх скасування немає.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 20 листопада 2013 року між ПрАТ СП «Партнер» та

ОСОБА_1 укладено договір на експлуатацію та обслуговування № 1039.

Пунктом 1.1 указаного договору передбачено, що ПрАТ СП «Партнер» взяло на себе обов`язки щодо зберігання і охорони транспортних засобів власника у гаражі № АДРЕСА_1 (нова адреса

вул. А. Єфремова), а власник гаражу ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання вчасно вносити щомісячні внески за охорону та на експлуатаційні витрати відповідно до умов пункту 2.3 цього договору.

ПрАТ СП «Партнер» виконує свої обов`язки по зберіганню і охороні майна у напівпідземному гаражі, а власник вносить внески за охорону автомобіля та на експлуатаційні витрати на основі щомісячних визначених розрахунків

ПрАТ СП «Партнер», з урахуванням змін в нормативній та законодавчій базі, яка регулює правовідносини в оплаті праці, електроенергії, ставок орендної плати за користування земельною ділянкою, росту цін на матеріали та ремонт, у тому числі при проведенні державою індексації доходів населення, інших заходів, що впливають на зміну вартості експлуатаційних витрат та на утримання охорони (пункт 2.3 договору).

Відповідно до пункту 3.1 договору власник вносить грошові внески за охорону автомобіля та на експлуатаційні витрати не пізніше 10 числа кожного місяця, на основі розрахунку, що додається до договору.

Наказом генерального директора ПрАТ СП «Партнер» від 31 липня 2015 року

№ 88 у зв`язку із збільшенням витрат на утримання охорони та експлуатацію гаражних боксів у напівпідземних гаражах ПрАТ СП «Партнер» за адресою:

вул. А. Єфремова, 25-а встановлені щомісячні внески на відшкодування витрат у розмірі 700,00 грн.

Унаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором, станом на 24 березня 2017 року, утворилась заборгованість у розмірі 9 230,00 грн - основного боргу, 1 604,17 грн - інфляційних втрат та 13 028,05 грн - пені.

Відповідно до пункту 4.1 указаного договору власник зобов`язаний своєчасно вносити ПрАТ СП «Партнер» внески за охорону автомобіля та на експлуатаційні витрати (пункт 3.1). У випадку затримки оплати зі сторони власника (пункт 3.1) власник оплачує ПрАТ СП «Партер» пеню у розмірі 0,5 % від суми затриманого платежу за кожен день прострочення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України

2004 року,врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив з доведеності позову та наявності підстав для стягнення заборгованості за договором

від 20 листопада 2013 року № 1039, укладеним між сторонами у справі, оскільки як встановив суд, ОСОБА_1 належним чином взятих на себе за вказаним договором зобов`язань не виконував, що призвело до утворення заборгованості, яку суд обґрунтовано стягнув з ОСОБА_1 на користь ПрАТ СП «Партнер», з урахуванням пені, визначеної пунктом 3.1 договору від 20 листопада 2013 року.

Доводи касаційної скарги є необґрунтованими, оскільки зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Щодо зупинення виконання рішення

Відповідно до частини 3 статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада 2017 року зупинено виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 березня 2017 року до закінчення касаційного провадження, тому виконання рішення на підставі частини 3 статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 21 вересня 2017 рокузалишити без змін.

Поновити виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва

від 27 березня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

В. П. Курило