Провадження № 22-ц/802/664/19 Категорія: 2 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Федонюк С.Ю., Бовчалюк З.А.,

з участю секретаря Лимаря Р.С.,

представника позивача Руднєва М.В.,

відповідача ОСОБА_1 С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 квітня 2019 року

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 09.04.2010 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, від якого в них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_4 . З середини 2016 року вони з ОСОБА_3 фактично припинили подружні стосунки, а з літа 2017 року почали проживати окремо. Після припинення шлюбних відносин їх дитина ОСОБА_5 залишилась проживати з нею. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 травня 2017 року їх шлюб з відповідачем було розірвано. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин, ОСОБА_3 підтримує доньку матеріально, однак коштів, які він надає, є недостатньо для належного забезпечення їх дитини, тому в значно більшій мірі донька знаходиться на її утриманні. Зазначила, що її матеріальне становище на даний час є вкрай скрутним, оскільки заробітна плата, яка є єдиним джерелом доходу, становить близько 3800 грн. В свою чергу, зі слів відповідача, останній офіційно не працює, однак займається транспортуванням автомобілів з-за кордону в Україну, що приносить йому дохід в розмірі близько 22400 грн. на місяць. Крім того, у власності ОСОБА_3 перебуває транспортний засіб та будинок в с. Холопичі Локачинського району. Також вказала, що відповідач не займається вихованням своєї доньки, рідко з нею спілкується, не цікавиться її життям та після припинення шлюбних відносин, фактично залишив дитину з позивачкою. На підставі викладеного, просить суд визначити місцем проживання малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем проживання матері та стягувати з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання їх спільної доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Понесені судові витрати по справі просить покласти на відповідача.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 квітня 2019 року позов ОСОБА_2 в частині заявленої позовної вимоги про визначення місця проживання малолітньої дитини залишено без розгляду.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 квітня 2019 року ухвалено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Луцьк Волинської області, на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1100 (тисяча сто) грн. щомісяця, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.11.2018 року та до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення суду в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину у межах суми платежу за один місяць допустити до обов`язкового негайного виконання.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 , покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи,неправильне застосування норм матеріального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 вказує, що судом правильно застосовано норми матеріального права, а висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та просить відмовити в задоволення апеляційної скарги відповідача, судове рішення залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду- без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.04.2010 року, який 04.05.2017 року було розірвано на підставі заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області (а.с. 12-14).

За час перебування в зареєстрованому шлюбі, у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_4 . Дана обставина підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 10).

Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № НОМЕР_2 від 12.11.2018 року, малолітня ОСОБА_5 проживає разом зі своєю матір`ю позивачкою ОСОБА_2 (а.с.11).

Згідно з інформацією про виконання батьками обов`язків щодо виховання та утримання ОСОБА_6 № 02-05/320 від 08.11.2018 року, остання є ученицею 3-Д класу КЗ «Луцька ЗОШ І-ІІ ступенів № 23 Луцької міської ради». Її мати працює продавцем в Центральному універмазі м. Луцька (а.с. 15).

Згідно наказу КЗ «Луцька ЗОШ І-ІІ ступенів № 23 Луцької міської ради» від 07.09.2018 року № 30-осн., у даному навчальному закладі встановлено щомісячну оплату за навчання з 01.09.2018 року по 30.06.2019 року в розмірі 250 грн. (для учнів третіх - шостих класів ЗОШ) (а.с. 20).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є здоровим, працездатним, на обліку у лікарів не перебуває, особою з інвалідністю не являється.

На утриманні ОСОБА_3 перебуває неповнолітня дитина, 2006 року народження, від першого шлюбу.

ОСОБА_3 офіційно не працює, розмір його середньомісячного заробітку (доходу) становить близько 4000-5000 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Розглядаючи спір по суті, суд першої інстанції, беручи до уваги рівність прав та обов`язків батьків в утриманні дитини, проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, прийшов до правильного висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1100 грн. щомісяця, до досягнення донькою повноліття.

При цьому дитина сторін буде захищеною та буде отримувати належне утримання від батька, що гарантовано як нормами національного так і норами міжнародного законодавства, які наведено вище.

При вирішенні даної справи суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює.

Покликання відповідача в апеляційній скарзі на те, що судом не враховано те, що на його утриманні перебуває ще одна неповнолітня дитина не заслуговує на увагу, оскільки при визначенні розміру аліментів, суд першої інстанції враховував перебування на утриманні відповідача неповнолітнього сина та надав цій обставині оцінку в сукупності з іншими доказами.

Доводи апеляційної скарги, що дитина на момент прийняття рішення протягом трьох місяців проживає з відповідачем та перебуває на його утриманні є безпідставними та спростовуються поясненнями представника позивача в апеляційному суді про те, що з лютого 2019 року під час розгляду справи в суді відповідач повернувся проживати за місцем проживання позивача та їх доньки за адресою АДРЕСА_1 у зв`язку з чим і була подана позивачем заява про залишення позову в частині визначення місця проживання дитини без розгляду. Дана обставина відповідачем не заперечувалася.

Зміст оскаржуваного судового рішення та доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-382, 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 квітня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді