ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2019 року

м. Київ

справа № 200/13839/15-ц

провадження № 61-42705 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Новікова Ніна Антонівна,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 21 серпня 2017 року в складі судді Женеску Е. В. і на постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2018 року в складі колегії суддів Ткаченко І. Ю., Каратаєвої Л. О., Пищиди М. М.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У 2015 році ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пред`явили в суд позов до ОСОБА_3 та, з урахуванням уточнень, просили суд:

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 13 жовтня 2014 року, видане приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Новіковою Н. А. та зареєстроване в реєстрі за № 1905 на ім`я ОСОБА_1 на 1/12 частку земельної ділянки загальною площею 0,0377 га, яка розташована на АДРЕСА_8 , цільове призначення якої обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1 (далі - земельна ділянка) та скасувати реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 16 жовтня 2014 року, видане приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Новіковою Н. А. та зареєстроване в реєстрі за № 1944 на ім`я ОСОБА_3 на 1/12 частку земельної ділянки, скасувати реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 16 жовтня 2014 року, видане приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Новіковою Н. А. та зареєстроване в реєстрі за № 1949 на ім`я ОСОБА_3 на 1/24 частку земельної ділянки, скасувати реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 13 жовтня 2014 року, видане приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Новіковою Н .А. та зареєстроване в реєстрі за № 1896 на ім`я ОСОБА_2 на 1/8 частку земельної ділянки, скасувати реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

- встановити, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0337 га, кадастровий номер НОМЕР_1 по АДРЕСА_8 складають: ОСОБА_4 - 35/100, ОСОБА_1 - 41 / 100, ОСОБА_3 - 24/100 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 7/80 часток земельної ділянки площею 0,0337 га, кадастровий номер НОМЕР_1 по АДРЕСА_8 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 21/160 часток земельної ділянки площею 0,0337 га, кадастровий номер НОМЕР_1 по АДРЕСА_8 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов обґрунтований тим, що земельна ділянка площею 0,0337 га, кадастровий номер НОМЕР_1 по АДРЕСА_8 (далі - земельна ділянка) належала на праві спільної сумісної власності рідним сестрам ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та їх батькові - ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Він залишив заповіт, яким все своє майно в рівних частинах заповів своїй онуці ОСОБА_2 і своєму братові ОСОБА_5 .

Оскільки ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , то частина спадкового майна ОСОБА_4 , яку він мав успадкувати за заповітом, в порядку спадкування за законом була успадкована позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 в рівних частках.

Від частини спадкового майна, яку ОСОБА_2 успадкувала за заповітом, ОСОБА_3 успадкувала обов`язкову частку, так як на момент смерті батька вона була непрацездатною.

На момент приватизації земельної ділянки частки співвласників у праві власності на домоволодіння АДРЕСА_8 були розподілені наступним чином: ОСОБА_4 - 35/100, ОСОБА_1 - 41/ 100, ОСОБА_3 - 24/100.

При визначенні часток співвласників у праві власності на земельну ділянку законом закріплений принцип пропорційності розміру її часток часткам співвласників в житловому будинку, тому частки співвласників в праві власності на земельну ділянку повинні були відповідати часткам співвласників в житловому будинку, а саме: ОСОБА_4 - 35/100, ОСОБА_1 - 41/100, ОСОБА_3 - 24/100.

Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Новіковою Н. А. були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на частки в домоволодінні АДРЕСА_8: 13 жовтня 2014 року на ім`я ОСОБА_1 на 7/80 часток, 16 жовтня 2014 року на ім`я ОСОБА_3 на 7/80 часток; 16 жовтня 2014 року на ім`я ОСОБА_3 на 7/160 часток; 13 жовтня 2014 року на ім`я ОСОБА_2 на 21/160 частку.

Указані свідоцтва про право на спадщину видані правильно, тому спір щодо часток у праві власності на домоволодіння відсутній.

Частка спадкодавця ОСОБА_4 в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку на момент його смерті визначена не була, тому нотаріус не мав права самостійно визначати частку спадкодавця в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку.

Нотаріус визначив частку спадкодавця ОСОБА_4 в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку в розмірі 1/3, однак позивачі з таким розміром не погоджуються, оскільки його частка в праві власності на земельну ділянку, яка призначена для обслуговування житлового будинку, повинна відповідати частці спадкодавця у праві власності на домоволодіння.

З огляду на викладене позивачі вважають, що частка ОСОБА_4 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку повинна складати 35/100, відповідно частка ОСОБА_1 - 41/100, ОСОБА_3 - 24/100, а тому після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на 35/100 частин у праві власності на земельну ділянку.

При цьому, на думку позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 успадкували по 7/80 часток в праві власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Крім того, ОСОБА_3 успадкувала обов`язкову частку в розмірі 7/160, а всього її частка склала 7/80+7/160=21/160. ОСОБА_2 успадкувала за заповітом 21/160 частку у праві власності на земельну ділянку.

З огляду на викладені обставини позивачі просили позовні вимоги задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 серпня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину, встановлення часток у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, визнання права власності відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що питання зміни розміру часток співвласників у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку в визначеному законом порядку не вирішувалось. Відтак суд дійшов висновку, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку були рівними, по 1/3 частки.

З огляду на викладене суд уважав, що приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Новікова Н. А. вірно визначила частки позивачів та відповідача у частині спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_4 , а саме в праві власності на земельну ділянку.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 серпня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим із дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

17 серпня 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали до Верховного Суду касаційну скаргу на зазначені судові рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 31 серпня 2018 року касаційну скаргу залишено без руху для усунення недоліків, а саме для доплати судового збору.

На виконання вимог зазначеної ухвали ОСОБА_1 подала до Верховного Суду документ на підтвердження доплати судового збору та усунула недоліки касаційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 12 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі позивачі зазначають, що оскаржувані судові рішення прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Просили оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відзив на касаційну скаргу

У листопаді 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_3 на вказану касаційну скаргу, в якому вона просила залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 , виданого 07 червня 2004 року на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 31 березня 2004 року № 46/16, співвласниками земельної ділянки на праві спільної сумісної власності є: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 ,

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За життя ОСОБА_4 склав заповіт, згідно з яким заповідав все своє майно в рівних частках своїй онуці ОСОБА_2 і своєму братові ОСОБА_6

ОСОБА_6 помер за життя ОСОБА_4

Спадкоємцями ОСОБА_4 за законом є його діти: ОСОБА_1 та

ОСОБА_3 ОСОБА_3 є інвалідом першої групи.

Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Новіковою Н. А. 13 жовтня 2014 року видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_2 , яке зареєстроване в реєстрі за № 1896, на 1/8 частку земельної ділянки, та свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_1 , яке зареєстроване в реєстрі за № 1905, на 1/12 частку земельної ділянки.

Також, 16 жовтня 2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Новіковою Н. А. видано свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_3 , яке зареєстроване в реєстрі за № 1944, на 1/12 частку земельної ділянки, та свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_3 , яке зареєстроване в реєстрі за № 1949, на 1/24 частку земельної ділянки.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення відповідають зазначеним вимогам закону.

Відповідно до вимог частини першої статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з частиною першою статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом частини другої статі 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Судами встановлено, що на момент смерті ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1, земельна ділянка належала співвласникам на праві спільної сумісної власності відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку від 07 червня 2004 року. Порядок користування земельною ділянкою співвласниками не визначався.

Відповідно до частини першої, другої статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Таким чином, можливе розпорядження не тільки вже відомою часткою в праві спільної сумісної власності, але й тією часткою, яка буде визначена в майбутньому, після смерті спадкодавця. Тобто спадкодавець у заповіті може визначити, що він залишає свою частку в праві спільної сумісної власності визначеній особі. Конкретний розмір частки в такому разі визначається після смерті спадкодавця.

За правилом частини першої статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до частини першої, другої статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно з частиною першою статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави вважати, що в разі смерті співвласника майна, що перебуває в спільній сумісній власності, частки кожного з співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

Відповідно до частини першої статті 12, частини першої статті 60 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Ураховуючи викладене, обґрунтованими є висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги щодо неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій положень статей 377 ЦК України, 120 ЗК України не заслуговують на увагу, адже вказані норми матеріального права не регулюють спірні правовідносини.

З цих же підстав безпідставними є посилання на висновки, викладені в постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року в справі №127/3494/14-ц та від 13 квітня 2016 року в справі 6-253цс16.

Інші аргументи касаційної скарги є аналогічними викладеним позивачами в апеляційній скарзі та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність передбачених статтею 401 ЦПК України підстав для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 389, 400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 21 серпня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

М. М. Русинчук