судді Великої Палати Верховного Суду Пророка В. В.
справа № 209/2077/17 (провадження № 14-65цс19)
Велика Палата Верхового Суду розглянула касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 31 жовтня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрросвугілля», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про розірвання договору оренди приміщенняі постановою від 19 червня 2019 року частково задовольнила касаційні скарги, скасувала постанову Дніпровського апеляційного суду від 31 жовтня 2018 року та передала справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Водночас з мотивами Великої Палати Верхового Суду не можу повністю погодитися з огляду на таке.
1. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
2. Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
3. Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
4. Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
5. Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
6. Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
7. Позивачі надіслали засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційні скарги в листопаді 2018 року.
8. Пунктом 8 частини першої статті 176 ЦПК України встановлено, що ціна позову у позовах про розірвання договору найму (оренди) або договору найму (оренди) житла визначається сукупністю платежів за користування майном або житлом протягом строку, що залишається до кінця дії договору, але не більше ніж за три роки.
9. В даній справі 03 серпня 2017 року позивачі звернулися із позовною заявою про розірвання договору оренди нежитлового приміщення, який укладений 01 січня 2016 року зі строком дії до 01 січня 2019 року та відповідно до умов якого орендарем за користування приміщеннямвноситься орендна плата у розмірі 6 000,00 грн щомісячно в строк до 05 числа поточного місяця, отже в силу вимог закону вказана вимога є майновою.
10. Загальна сума ціни позову не перевищує 102 000,00 грн (6 000,00 грн*17) та станом на 01 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762*100=176 200 грн).
11. Отже зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.
12. Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду, постановляючи ухвалу від 04 грудня 2018 року про відкриття касаційного провадження, виходив з того, що наведені в касаційних скаргах доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, не врахувавши при цьому вимоги пункту 2 частини третьої цієї ж статті, а саме те, що касаційні скарги подано на судове рішення у справі, яка у силу пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України є малозначною. Також касаційні скарги та додані до неї матеріали не містять посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.
13. Підставами для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, відповідно до ухвали Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року, виступили виключно викладені в касаційній скарзі ОСОБА_2 доводи щодо порушення правил предметної юрисдикції відповідно до частини шостої статті 403 ЦПК України.
14. Пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України містить виключний перелік підстав, за яких судове рішення у малозначній справі може бути оскаржене в касаційному порядку, посилання учасника справи на порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції до таких підстав не віднесено.
15. Таким чином не встановивши, що у даній справі порушене питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики або наявні інші підстави встановлені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, належним процесуальним рішенням Великої Палати Верховного Суду було б закриття касаційного провадження за касаційними скаргами позивачів, а не розгляд справи по суті з недотриманням вимог статті 129 Конституції України, частини першої статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», частини першої та другої, пункту 9 частини третьої статті 2, частини другої статті 382 та пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
На моє переконання, касаційний перегляд Верховним Судом судових рішень, які набрали законної сили і касаційному оскарженню не підлягають, без належного обґрунтування виключних підстав для такого перегляду, не відповідає завданню Верховного Суду і може йти всупереч з принципом правової визначеності.
Суддя В. В. Пророк