Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 399/834/16-ц

провадження № 61-18150св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А., Лесько А. О., Мартєв С. Ю., Штелик С. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: Онуфріївська державна нотаріальна контора, Павлиська селищна рада Онуфріївського району Кіровоградської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 11 квітня 2017 року у складі суддів: Дуковського О. Л., Єгорової С. М., Письменного О. А.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, зазначила, що 03 травня 1979 року між її батьками - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено шлюб. За час шлюбу батьки за спільні кошти придбали житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно договору купівлі-продажу ОСОБА_2 є власником вказаного житлового будинку. 29 травня 2007 року між нею та відповідачем укладено договір довічного утримання, який посвідчений Онуфріївською державною нотаріально конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 1828. Однак, державний нотаріус не мав права посвідчувати договір довічного утримання з передачею їй у власність домоволодіння в цілому, оскільки житловий будинок придбавався під час перебування батьків позивача у шлюбі, а тому ОСОБА_4 мала права власності на Ѕ його частки. Вказаний договір на момент звернення із позовом розірваний.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , за життя нею заповіт складено не було. Вона постійно з матір?ю, тобто прийняла спадщину.

Зазначала, що зверталася до Онуфріївської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно, проте нотаріусом винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 27 вересня 2016 року у зв`язку з тим, що за життя ОСОБА_4 не розділила будинок з ОСОБА_2 .

Отже, єдиним способом поновити її порушене право власності є звернення до суду з позовом про визнання права власності на ј частку будинку в порядку спадкування.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 11 січня 2017 року (у складі судді Лях М. М.) позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на ј частину житлового будинку з господарчими будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду мотивовано тим, що нормами ЦК України для спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. За таких обставин позивач іншим шляхом, крім судового, не може захистити свої спадкові права, тому позовні вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на ј частину житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 11 квітня 2017 року скасовано рішення суду першої інстанції та відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Однак за життя ОСОБА_4 у встановленому законом порядку не оформила права власності на Ѕ частину житлового будинку, тобто не набула права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а тому після її смерті спадщина на зазначену частку будинку не відкривалася.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду із розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матерального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 , придбаний її батьками у шлюбі, тому є спільним майном подружжя. Після смерті її матері відкрилася спадщина на Ѕ частку будинку, яку вона успадкувала із відповідачем у рівних частках.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Суди установили, що 03 травня 1979 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Потоківської сільської ради Кременчуцького району, за актовим записом № 8.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась дочка ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження. Після її одруження позивачем змінено прізвище на ОСОБА_6 .

За час шлюбу батьки ОСОБА_1 за спільні кошти придбали житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно договору купівлі-продажу від 10 квітня 1989 року право власності на будинок зареєстровано за ОСОБА_2

29 травня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладений договір довічного утримання, який посвідчений Онуфріївською державною нотаріальною конторою 29 травня 2007 року.

Договір довічного утримання розірвано рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 11 серпня 2016 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 28 вересня 2016 року, а також поновлено право власності на житловий й будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4

ОСОБА_1 як дочка померлої є спадкоємцем першої черги на спадкування за законом разом зі своїм батьком ОСОБА_2 .

Згідно довідки Павлиської селищної ради № 1472 від 01 серпня 2016 року на момент смерті матері позивач була зареєстрована та постійно проживала разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно із статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Частиною 1 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За правилами частини 3 цієї статті спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно із частиною першою статті 356 ЦК України власність двох і більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому.

Положеннями статей 364, 367 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до частини першої статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі (частина друга статті 1278 ЦК України).

При вирішенні справи апеляційний суд виходив із того, що за життя ОСОБА_4 у встановленому законом порядку не оформила права власності на Ѕ частину житлового будинку, тобто не набула права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а тому після її смерті спадщина на зазначену частку будинку не відкривалася.

Разом з тим, згідно статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю, який був чинний в 1989 році (на момент придбання спірного будинку батьками позивача), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Статтею 28 КпШС визначено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Конструкція наведених норм свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Спірний будинок придбано батьками позивача у шлюбі, ОСОБА_2 не доводив доказами придбання будинку за його особисті кошти.

Крім того, згідно заяви, посвідченої державним нотаріусом Онуфріївської державної нотаріальної контори від 29 травня 2007 року, ОСОБА_4 надала згоду ОСОБА_2 на укладення договору довічного утримання з ОСОБА_1 щодо житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_2 . У заяві зазначено, що будинок придбано за спільні кошти подружжя.

З урахуванням викладеного, встановивши фактичні обставини справи та правильно визначивши норми права, що підлягають застосуванню, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що будинок по АДРЕСА_2 був об?єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Частка в спільній сумісній власності того з подружжя, хто пережив спадкодавця, не входить до складу спадщини і не включається до спадкового майна після смерті іншого з подружжя.

Таким чином, після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на Ѕ частку будинкупо АДРЕСА_2 , яку у рівних частках успадкували сторони у справі.

Позивач зверталася до Онуфріївської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно, проте нотаріусом винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 27 вересня 2016 року у зв`язку з тим, що за життя ОСОБА_4 не розділила будинок з ОСОБА_2 .

За таких обставин позивач іншим шляхом, крім судового, не може захистити свої спадкові права, тому колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання за нею права власності на ј частину житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 є законними та обґрунтованими.

Таким чином, апеляційний суд скасував ухвалене згідно закону рішення суду першої інстанції внаслідок неправильного застосування норм матеріального права.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За змістом статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Ураховуючи наведене, рішення апеляційного суду необхідно скасувати, а рішення суду першої інстанції - залишити в силі.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позов задоволено у повному обсязі, а тому судовий збір у розмірі 551 грн 21 коп., сплачений ОСОБА_1 за подання позовної заяви, та судовий збір у розмірі 768 грн, понесений ОСОБА_1 у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції, покладається відповідача - ОСОБА_2

Керуючись статтями 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 11 квітня 2017 року скасувати.

Залишити в силі рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 11 січня 2017 року.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування судових витрат у розмірі 1 319 грн 21 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді: А. А. Калараш

А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

С. П. Штелик