Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 735/921/15

провадження № 61-20024св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , Національний банк України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Деснянського районного суду міста Києва, у складі судді Клочко І. В., від 11 січня 2017 року та рішення Апеляційного суду міста Києва, у складі колегії суддів: Волошиної В. М., Слюсар Т. А., Рейнарт І. М.,від 08 лютого 2017 року.

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк», банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , Національний банк України про стягнення заборгованості.

Свої вимоги банк обґрунтовував тим, що 08 травня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ВАТ «Сведбанк») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 2634/0508/45-005, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 90 тис. доларів США з виплатою 11,9 % річних за користування кредитом на строк до 08 травня 2033 року. Банк свої зобов`язання за кредитним договором повністю виконав, надавши відповідачу кредит в розмірі та строки, передбачені кредитним договором.

На забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вказаним вище кредитним договором 08 травня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки, за умовами якого остання відповідає перед кредитором за виконання зобов`язання позичальником за основним договором.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, зокрема за цими зобов`язаннями.

Із урахуванням зазначеного, посилаючись на те, що позичальник умови кредитного договору протягом тривалого часу належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 28 липня 2015 року становить - 1 020 101, 71 грн, з яких: сума заборгованості за кредитом - 963 752, 23 грн, сума заборгованості за відсотками - 56 349, 48 грн, просив задовольнити вимоги у повному обсязі, стягнувши вказану суму з поручителя.

Відповідач ОСОБА_1 , заперечуючи проти позову, подала зустрічну позовну заяву про визнання поруки припиненою, посилаючись на те, що у 2012 році банк в односторонньому порядку змінив розмір відсоткової ставки на 1 % річних за основним зобов`язанням, чим збільшив розмір процентної ставки, що призвело до збільшення обсягу її відповідальності, як поручителя. На збільшення відсоткової ставки вона не погоджувалась, відповідної додаткової угоди з банком не підписувала. Відповідно до пункту 11 договору поруки збільшення відповідальності боржника за основним зобов`язанням потребує згоди та погодження з поручителем. Посилаючись на викладені обставини, просила визнати поруку за договором поруки № 2634/0508/45-005-Р-1 від 08 травня 2008 року, укладеним між нею та ВАТ «Сведбанк», припиненою.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 11 січня 2017 року у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано договір поруки № 2634/0508/45-Р-1, укладений 08 травня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 припиненим.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, щобанком було здійснено в односторонньому порядку зміну розміру відсоткової ставки, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителя. При цьому збільшення відсоткової ставки відбулось без згоди поручителя та з порушенням пункту 11 договору поруки, що є підставою для припинення договору поруки. З огляду на наведене, суд дійшов висновку про задоволення зустрічного позову про припинення поруки, у зв`язку з чим вимоги первісного позову про стягнення з відповідача заборгованості задоволенню не підлягають.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 08 лютого 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково, рішення Деснянського районного суду міста Києва від 11 січня 2017 року в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким визнано поруку за договором поруки від 08 травня 2008 року № 2634/0508/45-Р-1, укладеним між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 , припиненою. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК України зміна зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, тягне припинення поруки. Разом із тим помилковим є висновок суду про те, що права поручителя підлягають захисту шляхом припинення договору поруки, оскільки це суперечить положенням частини першої статті 559 ЦК України та заявленим вимогам ОСОБА_1

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У червні 2017 року ПАТ «Дельта Банк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Деснянського районного суду міста Києва від 11 січня 2017 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 08 лютого 2017 рокуі ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити, а у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що поручитель при укладенні договору поруки був ознайомлений із усіма умовами кредитного договору, зокрема із пунктом 8.4.1 кредитного договору. Суд неправомірно відмовив у задоволенні первісного позову у повному обсязі, не врахувавши, що розмір кредиту не змінювався. Умови та правила кредитного договору не є складовою часиною укладеного договору поруки, зміну процентної ставки було проведено у односторонньому порядку, тому відсотки за кредитом підлягають перерахунку за відсотковою ставкою, встановленою при підписанні договору (11,9 %), і позов підлягає до частково задоволення.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 жовтня 2017 року справу за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , Національний банк України, про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою призначено до судового розгляду.

Статтею 383 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), що набрав чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 4 Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

03 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 735/921/15 розподілено судді-доповідачу.

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судами

08 травня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 2634/0508/45-005 (на купівлю нерухомості), за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 90 тис. доларів США на строк до 08 травня 2033 року включно та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором (т. 1, а. с. 6-14).

Згідно пункту 1.3 кредитного договору позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 11,90 % річних за весь строк фактичного користування кредитом. Сторони за взаємною згодою, досягнутою при укладанні цього договору, встановили, що розмір визначеної у цьому пункті процентної ставки може змінюватись без укладання додаткового правочину до цього договору, у випадку і у порядку, встановленому пунктами 6.1, 8.4 цього договору.

З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором 08 травня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки № 2634/0508/45-005-Р-1 (т. 1, а. с. 15-16).

Згідно з пунктом 1 вказаного договору ОСОБА_1 , як поручитель, зобов`язується перед банком відповідати за виконання зобов`язань щодо повернення коштів, наданих банком позичальнику у вигляді кредит/кредитної лінії згідно з вищевказаним кредитним договором.

Пунктами 2, 3 договору поруки передбачено, що поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання позичальником умов основного зобов`язання усім належним йому майном та грошовими коштами. Відповідальність поручителя обмежується сумою кредиту, визначеною згідно з основним зобов`язанням, нарахованими процентами, пенею, комісіями та іншими платежами, передбаченими основним зобов`язанням.

Відповідно до пунктів 11, 13 договору поруки зміни і доповнення за цим договором, наслідком яких є збільшення обсягу відповідальності поручителя, погоджуються з поручителем. Усі зміни та доповнення до цього договору дійсні у тому випадку, якщо вони оформленні письмово і підписані сторонами.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених цим договором, ВАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ВАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях, у тому числі права вимоги за зобов`язаннями ОСОБА_2 з правом вимоги повного належного виконання обов`язків останнього за кредитними та забезпечувальним договорами.

Із пояснень сторін та досліджених судом першої інстанції доказів встановлено, що у 2012 році банк в односторонньому порядку змінив відсоткову ставку за користування кредитом, збільшивши її розмір на 1 % річних, у зв`язку із невиконанням позичальником умов договору.

Посилання представника позивача на невиконання позичальником умов договору про страхування заставного майна, що призвело до підвищення відсоткової ставки у 2012 році, спростовуються наданими представником відповідача доказами, а саме: копією заяви на добровільне страхування майна, що є предметом застави, від 07 травня 2012 року та договору добровільного страхування майна, що є предметом застави, № 011101/2200/0000316 від 07 травня 2012 року, укладеним між позичальником ОСОБА_2 та ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА», вигодонабувачем за яким є ПАТ «Сведбанк» (т. 1, а. с. 209-217).

Крім того, 28 вересня 2012 року між ПрАТ «СК «УНІКА» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду № 1 до зазначеного договору страхування, відповідно до умов якої в зв`язку зі зміною вигодонабувача з 29 вересня 2012 року внесено зміни до договору, зазначено вигодонабувачем ПАТ «Дельта Банк» (т. 1, а. с. 230).

З приводу неправомірного підняття відсоткової ставки по кредиту позичальник ОСОБА_2 неодноразово звертався із заявами до голови правління, ради директорів ПАТ «Дельта Банк», що підтверджуються заявами від 14 серпня 2012 року, від 14 вересня 2012 року, від 19 жовтня 2012 року (т. 2 а. с. 2-4).

Згідно долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості за кредитним договором, з 10 травня 2012 року процентна ставка за користування кредитом змінена, і з цього часу вона становить 12,9 % річних, замість визначених умовами основного договору - 11,9 % (т. 1, а. с. 96).

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (частина перша статті 653 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час розгляду судами спору) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Аналіз викладених положень законодавства дає підстави для висновку, що зміна основного зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну призводить до припинення договору поруки виключно за умови, якщо така зміна призводить до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Зміна без згоди поручителя умов основного договору, не пов`язаних зі збільшенням обсягу його відповідальності, не призводить до припинення таких правовідносин.

Збільшення процентної ставки за кредитом у порядку, передбаченому кредитним договором, за порушення фінансової, договірної дисципліни не свідчить про збільшення обсягу відповідальності за кредитним договором без згоди поручителя.

Згідно із частиною першою статті 559 ЦК України підставою для припинення поруки є сукупність двох умов, а саме: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов`язання та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок таких змін.

Згідно положень статті 57 ЦПК України, 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновком якого в погодився й апеляційний суд, не надав належної оцінки умовам кредитного договору (зокрема пункту 1.3), якими передбачена можливість зміни процентної ставки при порушенні позичальником договірної дисципліни без укладення додаткової угоди, та умовам договору поруки (зокрема пунктам 1, 15), що призвело до неправильного застосування положень частини першої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Та обставина, що банком неправомірно, у порушення статті 1056-1 ЦК України та пункту 8.4.1 кредитного договору, збільшено розмір відсоткової ставки на 1 %, оскільки 07 травня 2012 року, між позичальником ОСОБА_2 та ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» було вчасно укладено договір страхування, вигодонабувачем за яким є ПАТ «Сведбанк», не свідчить про наявність підстав для припинення поруки, а може бути підставою для зменшення суми заборгованості, заявленої до стягнення.

Оскільки вказані недоліки, допущені судами, не можуть бути усунуті при касаційному розгляді справи, рішення судів першої і апеляційної інстанції підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

При новому розгляді справи суду необхідно надати оцінку доводам та поданим сторонами доказам в обґрунтування своїх вимог та заперечень, як в цілому, так і кожному доказу окремо.

Керуючись статями 402, 409, 411, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 11 січня 2017 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 08 лютого 2017 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до Деснянського районного суду міста Києва.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников
Судді О. М. Осіян
Н. Ю. Сакара
С. Ф. Хопта
В. В. Шипович