судді Великої Палати Верховного Суду Пророка В. В.
Велика Палата Верхового Суду ухвалою від 27 червня 2019 року прийняла та призначила до розгляду справуза позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі прокуратури Донецької області, Краматорської місцевої прокуратури, треті особи: Державна казначейська служба України, Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Секретаріат Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини Міністерства юстиції України, про визнання бездіяльності протиправною, незаконною, неправомірною, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди за касаційними скаргами заступника прокурора Донецької області на постанову Донецького апеляційного суду від 28 листопада 2018 року та ОСОБА_1 на постанову Донецького апеляційного суду від 20 березня 2019 року.
Водночас з мотивами Великої Палати Верхового Суду не можу повністю погодитися з огляду на таке.
1. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
2. Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 12 жовтня 2018 року відкрито провадження у зазначеній справі в частині вимог про відшкодування моральної шкоди, у відкритті провадження в частині вимог про визнання бездіяльності протиправною, незаконною, неправомірною відмовлено.
3. Постановою Донецького апеляційного суду від 28 листопада 2018 року зазначена ухвала Краматорського міського суду Донецької області від 12 жовтня 2018 року скасована, справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції.
4. Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 09 січня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі.
5. Постановою Донецького апеляційного суду від 20 березня 2019 року ухвала Краматорського міського суду Донецької області від 09 січня 2019 року скасована, справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції.
6. Частина третя статті 3 Цивільного процесуального кодексу України в чинній редакції (далі - ЦПК України) передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
7. Частиною другою статті 382 ЦПК України передбачено, що постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку у випадках, передбачених цим Кодексом.
8. Таким чином, оскільки відповідно до основних засад судочинства забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення здійснюється у визначених законом випадках, виключно законом, а саме ЦПК України, має бути встановлено випадки такого оскарження.
9. Статтею 389 ЦПК України, якою регламентоване право касаційного оскарження, визначений перелік судових рішень, які підлягають касаційному оскарженню.
10. Згідно пунктів 1, 2 частини першої статті 389 ЦПК Україниучасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку:
а) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті;
б) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6?8, 15, 16, 22, 23, 27, 28,30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку;
11. Отже, касаційному оскарженню підлягають постанови суду апеляційної інстанції, постановлені за результатами апеляційного перегляду справи за апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, а також в інших випадках, прямо передбачених ЦПК України.
12. Пунктом 7 частини першої статті 353 ЦПК України встановлено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі.
13. Враховуючи те, що ухвали суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі скасовані апеляційним судом і справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскарження постанов суду апеляційної інстанції в касаційному порядку ЦПК України не передбачено.
14. Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
15. Відкриваючи касаційне провадження у справі Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду помилково дійшов висновку, що оскаржувані постанови суду апеляційної інстанції підлягають касаційному оскарженню.
16. Вказана помилка, на моє переконання, пов`язана з хибним тлумаченням зазначених положень чинного ЦПК України, з огляду на приписи Цивільного процесуального кодексу України в попередній редакції (далі - ЦПК України 2004).
17. Частиною першою статті 324 ЦПК України 2004 було передбачено право сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи чи обов`язки,оскарження в касаційному порядку:
1) рішення суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, рішення і ухвали апеляційного суду, ухвалені за результатами апеляційного розгляду;
2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 1, 3, 4, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 20, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 31-33 частини першої статті 293 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку і ухвали апеляційного суду, якщо вони перешкоджають подальшому провадженню у справі.
18. Таким чином в контексті пункту 8 частини 129 Конституції України в попередній редакції (основними засадами судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом) пункт 1 частини першої статті 324 ЦПК України 2004 тлумачився таким чином, що «ухвали апеляційного суду, ухвалені за результатами апеляційного розгляду» означали не тільки судові рішення, ухвалені за результатом перегляду рішення суду першої інстанції, а також і за результатом перегляду ухвал суду першої інстанції, вказаних у пунктах 1, 3, 4, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 20, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 31-33 частини першої статті 293 ЦПК України 2004.
19. Також, згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
20. Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
21. Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
22. В даній справі позивач 08 жовтня 2018 року звернувся з позовною заявою в якій просив стягнути з держави Україна 134 028,00 грн завданої моральної шкоди, яка визначена як ціна позову та станом на 01 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762*100=176 200 грн).
23. Отже зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.
24. Відкриваючи касаційне провадження у справі Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду не встановив, що скарги подані на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню, а також не врахував, що скарги подані на судові рішення у справі, яка у силу пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України є малозначною. Касаційні скарги та додані до них матеріали не містять посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.
25. Підставою для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відповідно до ухвали Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 22 травня 2019 року виступило виключно оскарження учасником справи судового рішення з підстав порушення правил предметної юрисдикції відповідно до частини шостої статті 403 ГПК України.
26. Пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України містить виключний перелік підстав, за яких судове рішення у малозначній справі може бути оскаржене в касаційному порядку, посилання учасника справи на порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції до таких підстав не віднесено.
27. Оскільки оскаржувані постанови суду апеляційної інстанції не підлягають касаційному оскарженню, а також справа в якій подані касаційні скарги є малозначною в силу вимог ЦПК України, належним процесуальним рішенням Великої Палати Верховного Суду було б закриття касаційного провадження за касаційними скаргами учасників справи, а не постановлення ухвали про призначення справи до розгляду з недотриманням вимог статті 129 Конституції України, частини першої статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», частини другої статті 382 ЦПК України, пункту 2 частини першої та частини третьої статті 389 ЦПК України
На моє переконання, надмірний судовий контроль суду касаційної інстанції за процесуальними питаннями, які не перешкоджають подальшому провадженню по справі і не впливають на перегляд справи по суті та перегляд судових рішень, які набрали законної сили і касаційному оскарженню не підлягають, без належного обґрунтування виключних підстав для такого перегляду, не відповідає заданню Верховного Суду, спричиняє необґрунтоване затягування строків розгляду справи і може йти всупереч з принципом правової визначеності.
Суддя В. В. Пророк