Постанова

Іменем України

03 липня 2019 року

м. Київ

справа № 372/270/16-ц

провадження № 61-27565св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Банк «Національні інвестиції» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції» Волощука Ігоря Григоровича,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Публічне акціонерне товариство «Банк «Національні інвестиції», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб Публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бойко Олег Володимирович, Товариство з обмеженою відповідальністю «Євроцентргруп»

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 08 вересня 2016 року у складі судді Потабенко Л. В. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 25 січня 2017 року у складі суддів: Кулішенка Ю. М., Ігнатченко Н. В., Сушко Л. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

28 січня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроцентргруп» (далі - ТОВ «Євроцентргруп»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Публічне акціонерне товариство «Банк «Національні інвестиції» (далі - ПАТ «Банк «Національні інвестиції»), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бойко О. В. про визнання неправомірними дій та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, змінивши склад осіб, які беруть участь у справі, просив суд визнати протиправними дії ПАТ «Банк «Національні інвестиції» щодо прийняття у власність житлового будинку загальною площею 1 329,70 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 0,1870 га, цільове призначення: будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 на підставі договору іпотеки № 798, виданого та посвідченого 12 липня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойком О. В.;

- відновити становище, яке існувало до порушення права ОСОБА_1 на предмет іпотеки - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом скасування рішення державного реєстратора індексний № 20308784 від 26 березня 2015 року;

- скасувати запис про право власності № 9194617 від 23 березня 2015 року, вчинений державним реєстратором ( а. с.91-101, Т.1).

Позов обґрунтовано тим, що 09 липня 2010 року між АТ «Банк «Національні інвестиції», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Національні інвестиції», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір.

12 липня 2010 року з метою забезпечення належного виконання зобов`язання, між ПАТ «Банк «Національні інвестиції» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, згідно з яким позивач передав банку житловий будинок, загальною площею 1 329,70 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , вартість якого відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно становить 4 868 723,00 грн, та земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 0,1870 га, цільове призначення: будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1 , вартість якої відповідно до висновку оцінювача про вартість земельної ділянки становить 1 922 900,00 грн. Відповідно до договору іпотеки предмети іпотеки оцінюються сторонами за їх домовленістю у сумі 16 000 000,00 грн.

16 грудня 2010 року іпотекодавець ОСОБА_1 отримав від банка вимогу про сплату боргу, зі змісту якої він дізнався про заборгованість ОСОБА_2 перед банком за кредитним договором. ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з проханням пояснити, чому він не сплачує заборгованість банку, на що ОСОБА_2 неодноразово повідомляв та запевняв його, що заборгованість буде погашена найближчим часом.

Надалі позивачу стало відомо, що 23 березня 2015 року державним реєстратором Реєстраційної служби Обухівського міського управління юстиції Київської області зареєстровано право власності на будинок АДРЕСА_1 , за ПАТ «Банк «Національні інвестиції», на підставі договору іпотеки від 12 липня 2010 року та договору № 1 про внесення змін і доповнень до договору іпотеки від 13 жовтня 2010 року; з 29 серпня 2015 року на підставі договорів купівлі - продажу власником вищевказаного будинку та земельної ділянки є ТОВ «Євроцентргруп».

ПАТ «Банк «Національні інвестиції», набуваючи право власності на спірне майно, використав неактуальну вартість предмета іпотеки, порушив умови пункту 5.3 договору іпотеки та вимоги статті 37 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон). Такі дії відповідача є неправомірними і такими, що порушують права позивача, оскільки при наявності боргу в сумі 15 899 331,96 грн банком оформлено право власності на майно вартістю 20 108 312,71 грн. Позивач не отримував від ПАТ «Банк «Національні інвестиції» вимогу від 08 січня 2014 року про усунення порушення, а надане державному реєстратору вказане рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення не відповідає дійсності.

У зв`язку із вказаними неправомірними діями відповідача позивач був змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 08 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 25 січня 2017 року, в позові відмовлено.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ПАТ «Банк «Національні інвестиції» направляло позивачу вимогу про сплату боргу за кредитним договором, у якій повідомляв про намір звернути стягнення на предмет іпотеки. Цю вимогу позивач отримав особисто. Доказів умисного заниження оцінювачем вартості відчуженого майна позивач суду не надав, а наданий позивачем новий звіт про оцінку майна не спростовує оцінку, застосовану при оформленні права власності, та не підтверджує неправомірність дій оцінювача чи банку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить рішення Обухівського районного суду Київської області від 08 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 25 січня 2017 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

14 квітня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за вказаною касаційною скаргою відкрито касаційне провадження.

18 травня 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 03 квітня 2019 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у складі колегії з п`яти суддів.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі зазначено, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про недоведеність протиправності державної реєстрації права власності банку на нерухоме майно, передане позивачем в іпотеку, не відповідають доказам та встановленим у справі обставинам.

Суди не врахували вимог пункту 5.3 договору іпотеки та частини п`ятої статті 37 Закону, відповідно до яких іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, тобто обов`язковою умовою прийняття у власність предмету іпотеки є визначення його вартості на момент такого прийняття, тобто станом на 23 березня 2015 року, тоді як така оцінка в матеріалах справи відсутня.

Судами першої та апеляційної інстанцій проігноровано надані позивачем три звіти про оцінку майна, проведені ТОВ «ТР Інвест - Компані» спільно з ПП «Лада Інформ», і не надали оцінки тій обставині, що у цих звітах та звіті, наданому ПАТ «Банк «Національні інвестиції» (на підставі якого здійснювалась реєстрація права власності банку), міститься значна різниця у вартості об`єктів іпотеки.

Дійшовши висновку про доведення банком факту отримання позивачем вимоги про виконання зобов`язання за кредитним договором, суди безпідставно посилались на посвідчену нотаріусом заяву ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) від 20 березня 2015 року, оскільки така не складалась і в матеріалах справи відсутня. Заява ОСОБА_1 , посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойком О. В. 16 грудня 2010 року, не є належним доказом дотримання банком вимог статті 35 Закону в частині надсилання вимоги іпотекодателю про усунення порушень кредитного договору, оскільки голова правління банку у заяві до державного реєстратора про оформлення права власності на спірне майно посилається лише на направлення іпотекодателю вимоги від 08 січня 2014 року, тобто державний реєстратор не досліджував нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_1 про отримання вимоги від 16 грудня 2010 року. Надане державному реєстратору рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення із вимогою від 08 січня 2014 року про виконання вимог кредитного договору не може слугувати доказом отримання позивачем цієї вимоги, оскільки на той час позивач змінив прізвище з ОСОБА_1 на ОСОБА_1, а докази того, що поштове відправлення вручено саме іпотекодавцю, а не іншій особі з таким прізвищем банк не надав.

Судами порушено норми процесуального права, оскільки судом першої інстанції залишено без розгляду клопотання позивача про призначення у справі судової експертизи та витребування додаткових доказів від банку, що є порушенням прав позивача на реалізацію свого права надавати суду докази та заперечення, тобто принципу змагальності.

Доводи ПАТ «Банк «Національні інвестиції», викладені у запереченнях на касаційну скаргу

У запереченнях на касаційну скаргу, ПАТ «Банк «Національні інвестиції» просило залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки суди правильно дійшли висновку про відмову у позові. Банк здійснив переоформлення на себе право власності на об`єкти іпотеки у порядку та у спосіб, передбачений умовами договору іпотеки і статтями 33, 35, 37 Закону.

Доводи заявника касаційної скарги про неотримання ним вимоги від 08 січня 2014 року спростовується тим, що у позові про визнання іпотеки припиненою позивач вказує, що про існування договорів кредиту та іпотеки він дізнався саме з листа 08 січня 2014 року.

Підписавши договір іпотеки позивач, враховуючи зміст пункту 5.3. договору іпотеки, погодився на перехід права власності на предмети іпотеки до банку після спливу тридцятиденного строку з моменту надсилання на адресу іпотекодавця письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вказаної вимоги; що, у такому випадку договір іпотеки буде виступати правовстановлюючим документом та правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

Оскільки у зазначений строк позичальник вимогу банку про усунення порушення не виконав, а банком до державного реєстратора подано всі документи, подача яких передбачена вимогами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також пунктом 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрованого постановою Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) від 17 жовтня 2013 року № 868 (далі - Порядок № 868).

Доводи касаційної скарги про те, що моментом набуття банком предмету іпотеки у власність є момент державної реєстрації такого права, тобто 23 березня 2015 року, є безпідставними, оскільки відповідно до статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Положення про порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141 (далі - Положення № 1141) моментом державної реєстрації є 26 березня 2016 року.

Посилання позивача на частину п`яту статті 37 Закону України «Про іпотеку» є необґрунтованим, оскільки вказаною нормою права регламентує вартість предмета іпотеки, за якою іпотекодержатель набуває предмет іпотеки, а не обов`язковість оцінки майна при проведенні державної реєстрації права власності.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги та заперечень на неї, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

09 липня 2010 року між АТ «Банк «Національні інвестиції» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 274-10, за умовами якого позичальнику відкрито відновлювальну кредитну лінію у розмірі 7 800 000,00 грн на період з 09 липня 2010 року по 15 грудня 2010 року, з 24% процентною ставкою за користування коштами кредиту.

12 липня 2010 року з метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором, між ПАТ «Банк «Національні інвестиції» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, відповідно до якого останнім передано банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 1 329,20 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 0,1870 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1 .

Відповідно до пункту 1.4. договору іпотеки, предмет іпотеки оцінено сторонами за їх домовленістю в сумі 16 000 000,00 грн.

13 жовтня 2010 року між АТ «Банк «Національні інвестиції» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до якої сума ліміту заборгованості за кредитною лінією протягом періоду та на кінець періоду становить 12 000 000,00 грн.

Цього ж дня між ПАТ «Банк «Національні інвестиції» та ОСОБА_1 укладено договір № 1 про внесення змін і доповнень до договору іпотеки, у зв`язку з укладенням додаткової угоди № 1 від 13 жовтня 2010 року про внесення змін і доповнень до кредитного договору.

16 грудня 2010 року ОСОБА_1 нотаріально посвідченою заявою підтвердив, що отримав від ПАТ «Банк «Національні інвестиції» вимогу про сплату боргу (а. с. 156, Т. 1)

06 березня 2012 року ОСОБА_1 змінив прізвище на ОСОБА_1 (а. с. 138, т. 1).

08 січня 2014 року ПАТ «Банк «Національні інвестиції» направлено на адресу ОСОБА_2 вимогу № 04/03 про наявність заборгованості за кредитом у розмірі 9 457 742,69 грн, зі сплати відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 6 441 589,27 грн, про нарахування пені у розмірі 4 932 391,24 грн за порушення строків сплати кредиту та у розмірі 1 356 860,87 грн за порушення строків сплати відсотків за користування кредитними коштами. Попереджено, що у разі незадоволення вимог банк буде змушений звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття у власність предмету іпотеки (а. с. 152 - 154, Т. 1).

Таку ж вимогу - попередження за номером № 06/03 направлено банком і на адресу ОСОБА_1 , яка отримана ним особисто 10 січня 2014 року (а. с. 158 - 161, Т. 1).

11 квітня 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Порто - Франко Груп» виготовило звіт № PF140412-029 про оцінку майна, відповідно до якого оціночна вартість житлового будинку становить 15 889 107,00 грн, а оціночна вартість земельної ділянки - 1 228 095,00 грн (а. с. 136, Т. 4).

16 квітня 2014 року рішенням правління АТ «Банк «Національні інвестиції» вирішено в рахунок часткового погашення грошових зобов`язань за кредитним договором у розмірі 15 889 107,00 грн, прийняти у власність нерухоме майно, що згідно з договором іпотеки № 798 є предметом іпотеки, та зареєструвати на підставі чинного законодавства України право власності ПАТ «Банк «Національні інвестиції» на вказане нерухоме майно (а. с. 143, Т. 1).

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 26 березня 2015 року заборгованість за кредитним договором становила 23 415 533,71 грн.

23 березня 2015 року АТ «Банк «Національні інвестиції» направлено на адресу Реєстраційної служби Обухівського міськрайонного правління юстиції Київської області заяву № 856/03, у якій повідомляється про те, що відповіді на вимогу № 04/03 від ОСОБА_2 та на вимогу № 06/03 від ОСОБА_1 у тридцятиденний строк з моменту їх отримання не надходило, заборгованість за кредитним договором залишається непогашена (а. с. 162, Т. 1)

26 березня 2015 року державним реєстратором прав на нерухоме майно прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за № 20308784, яким вирішено провести державну реєстрацію права власності, на земельну ділянку площею 0,1870 га, кадастровий № НОМЕР_1 , та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 за суб`єктом: ПАТ «Банк «Національні інвестиції» (а. с. 228, Т. 1).

30 березня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «РМ Консалтинг» виготовило звіт про незалежну оцінку ринкової вартості житлового будинку, з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці загальною площею 0,1870 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до якого вартість зазначеного будинку становить 15 891 568,00 грн, а вартість земельної ділянки становить 4 216 744,71 грн (а. с. 194 - 195, Т. 2, 13-22, Т.3).

02 квітня 2015 року правлінням АТ «Банк «Національні інвестиції» прийнято рішення, яким визнано нерухоме майно загальною вартістю 20 108 330,71 грн, що перейшло у власність банку як заставодержателя таким, що утримується банком для продажу, а саме: житловий будинок вартістю 15 891 586,00 грн та земельну ділянку, на якій він розташований, вартістю 4 216 744,71 грн (а. с. 175, Т. 2).

29 серпня 2015 року між ПАТ «Банк «Національні інвестиції» і ТОВ «Євроцентргруп» укладено договори купівлі-продажу житлового будинку, відповідно до якого ПАТ «Банк «Національні інвестиції» передав у власність, а ТОВ «Євроцентргруп» отримало та зобов`язалося оплатити нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 1 329,20 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 0,1870 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1 . Зазначене нерухоме майно цього ж дня передано ТОВ «Євроцентргруп» за договором іпотеки в іпотеку ПАТ «Банк «Національні інвестиції».

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень у межах доводів касаційної скарги Верховний Суд зауважує, що спірні правовідносини пов`язані з правомірністю переходу до ПАТ «Банк «Національні інвестиції» права власності на об`єкти нерухомості, якими забезпечено зобов`язання за кредитним договором і які на праві власності належали ОСОБА_1

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (частина перша статті 4 ЦПК України 2004 року).

Можливість і порядок звернення стягнення на предмет іпотеки передбачено, зокрема, статтями 35-37 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон).

Сторони іпотечного договору, відповідно до статті 36 Закону, можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Частиною третьою статті 37 Закону визначено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною четвертою статті 37 Закону рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Чинним законодавством передбачений порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки, як шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса (у примусовому порядку), так і позасудове (добровільне) врегулювання згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, зокрема й шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

Встановивши, що ПАТ «Банк «Національні інвестиції» виконано вимоги законодавства щодо направлення позичальнику і поручителю вимоги про сплату заборгованості за кредитним договором, в якій повідомлено про намір звернути стягнення на предмет іпотеки, яку позивач отримав 10 січня 2014 року суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про наявність у державного реєстратора прав на нерухоме майно підстав для прийняття рішення № 20308784 про державну реєстрацію права власності банка на об`єкти іпотеки (а. с. 228, Т. 1).

Із висновками судів першої та апеляційної інстанцій не можна погодитися з огляду на таке.

Абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачав, що суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом (з 15 грудня 2017 року вказаний абзац викладений в іншій редакції, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках).

Європейський суд з прав людини неодноразово, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання статті 13 Конвенції, вказував, що для того, аби бути ефективним, національний засіб юридичного захисту має бути спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваного порушення чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26 жовтня 2000 року у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland, заява № 30210/96, § 158) (§ 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16 серпня 2013 року у справі «Гарнага проти України» (Garnaga v. Ukraine, заява № 20390/07).

Верховний Суд зауважує, що оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту, суди мають визначити, чи є такий спосіб ефективним: вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та забезпечувати його поновлення, а у разі неможливості такого поновлення повинна гарантувати особі отримання відповідного відшкодування.

У вказаній справі з урахуванням підстав та змісту позовних вимог ОСОБА_1 мав обрати такий спосіб захисту, який би гарантував відновлення становища, яке існувало до порушення, тобто відновлення права власності чи належне відшкодування за порушення права позивача. Визнання протиправними дій ПАТ «Банк «Національні інвестиції» не сприяє ефективному відновленню порушеного права. Зазначені позивачем дії банку могли бути підставою позову для захисту порушеного права позивача у спосіб, визначений законом або договором.

Позовна вимога про скасування запису про право власності № 9194617 від 23 березня 2015 року, вчиненого державним реєстратором, за умови, що право власності на предмет іпотеки набуло ТОВ «Євроцентргруп», не може бути вирішено без залучення останнього до участі у справі як відповідача.

З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 08 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 25 січня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції» Волощука Ігоря Григоровича відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик