Справа № 725/4999/18 Головуючий у 1 інстанції: Пушкарчук В. П.
Провадження № 22-ц/802/532/19 Категорія: 18 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С.Ю.,

секретар с/з - Савчук О.В.,

з участю:

представника відповідача - ОСОБА_7. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору застави транспортного засобу дійсним, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 березня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про визнання договору застави транспортного засобу дійсним.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13 січня 2016 року між нею та ОСОБА_6 був укладений договір позики, відповідно до умов якого вона, як позикодавець, передала у власність позичальника ОСОБА_6 10 000 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцю грошові кошти готівкою у строк до 31 грудня 2018 року. Зазначений договір позики був укладений у письмовій формі.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики 13 січня 2016 року між нею та відповідачем ОСОБА_4 , в інтересах якої на підставі довіреності діяв позичальник ОСОБА_6 , був укладений договір застави рухомого майна, відповідно до умов якого заставодавець передав в заставу заставодержателю транспортний засіб - легковий автомобіль марки Daewoo модель Matiz легковий універсал, 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Договір застави транспортного засобу між сторонами був укладений у простій письмовій формі, але його не було посвідчено нотаріально. Позивач також зазначала, що позичальник ОСОБА_6 , який діяв від імені відповідача в даній справі ОСОБА_4 , пообіцяв нотаріально посвідчити договір застави протягом шести місяців. Проте, цього зроблено не було.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд визнати дійсним договір застави транспортного засобу - легкового автомобіля марки Daewoo модель Matiz легковий універсал, 2006 року випуску, державний реєстраційний НОМЕР_2 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 березня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору застави транспортного засобу дійсним відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим рішенням, представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду змінити шляхом зміни правового обґрунтування відмови у задоволенні позову.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_7 апеляційну скаргу заперечив, просив її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Відповідач у судове засідання не з`явилася, хоча у встановленому законом порядку була належним чином повідомлена про час та місце судового засідання. Від представника позивача ОСОБА_5 на адресу апеляційного суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі як позивача так і її представника.

Апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Із матеріалів справи убачається, що 13 січня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 був укладений договір позики, згідно умов якого позикодавець ОСОБА_3 передала у власність позичальника ОСОБА_6 10 000 (десять тисяч) доларів США, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцю кошти готівкою у строк до 31 грудня 2018 року (а. с. 5).

В цей же день 13 січня 2016 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики між позикодавцем ОСОБА_3 та відповідачкою в даній справі ОСОБА_4 , в інтересах якої на підставі довіреності діяв позичальник ОСОБА_6 , був укладений договір застави рухомого майна, відповідно до умов якого заставодавець ОСОБА_4 передала в заставу заставодержателю ОСОБА_3 транспортний засіб - легковий автомобіль марки Daewoo модель Matiz легковий універсал, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.6-8). Зазначений договір застави транспортного засобу укладений в письмовій формі і підписаний позичальником ОСОБА_6 . При цьому в матеріалах справи відсутня довіреність на право представляти інтереси заставодавця ОСОБА_4 позичальником ОСОБА_6 .

Частиною 2 статті 13 Закону України «Про заставу» (в редакції, чинній на час укладення договору застави транспортного засобу) передбачено, що у випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, транспортні засоби, що підлягають державній реєстрації, космічні об`єкти, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правовстановлюючих документів.

Нотаріальне посвідчення договору застави нерухомого майна, транспортних засобів проводиться за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін договору.

Згідно зі статтею 16 Закону України «Про заставу» право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, з моменту нотаріального посвідчення договору. Якщо предмет застави відповідно до закону чи договору повинен знаходитись у заставодержателя, право застави виникає з моменту передачі йому предмета застави. Якщо таку передачу було здійснено до укладання договору, то з моменту його укладення. Реєстрація застави не пов`язується з моментом виникнення права застави та не впливає на чинність договору застави.

Отже, за положеннями зазначених вимог закону, на час укладення 13 січня 2016 року договору застави транспортного засобу, цей договір повинен був нотаріально посвідчуватись на підставі правовстановлюючих документів.

Статтею 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається (частина 2 статті 220 ЦК України).

Із наведеного випливає, що недотримання в момент укладення договору застави транспортного засобу вимоги закону щодо його нотаріального посвідчення тягне за собою його нікчемність.

Згідно зі статтею 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Відповідно до статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

За положеннями статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

При наявності певних обставин, такий договір може бути визнаний судом дійсним.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 13 своєї постанови № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне

посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які

відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому

нотаріальному посвідченню. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини 2 статті 220 ЦК України.

Укладений між сторонами договір за своєю суттю є договором застави транспортного засобу, а тому, за положеннями частини 2 статті 13 Закону України «Про заставу» (в редакції, чинній на час укладення договору застави транспортного засобу) на час укладення договору підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню.

Проте всупереч зазначеним вимогам закону договір застави транспортного засобу не був нотаріально посвідчений.

Оскільки саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів під час такого посвідчення не може бути підставою для визнання договору дійсним та з урахуванням того, що позивач та її представник не надали суду належних та допустимих доказів того, що позивач наполягала на нотаріальному посвідченні договору, а відповідач ухилялася від такого посвідчення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Наявні в матеріалах справи вимоги про посвідчення договору застави адресовані не заставодержателю ОСОБА_4 , а її представнику ОСОБА_6 , який є позичальником за договором позики і який такі вимоги отримав (а.с.9-11). Крім того, в матеріалах справи відсутня довіреність заставодержателя ОСОБА_4 на право представляти її інтереси позичальником ОСОБА_6 .

В своїй апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 просить рішення суду першої інстанції змінити шляхом зміни правового обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог і зазначає, що укладений між сторонами договір застави транспортного засобу не потребує нотаріального посвідчення, а тому суд дійшов помилкового висновку щодо нікчемності правочину.

Такі доводи апеляційної скарги не грунтуються на вимогах закону і не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки на час укладення договору застави транспортного засобу закон вимагав нотаріального посвідчення такого правочину.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність судового рішення, яке постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 березня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 липня 2019 року.

Головуючий

Судді