Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 367/2073/14-ц

провадження № 61-24050 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Гулька Б. І., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника за довіреністю ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області у складі судді Мікуліна А. В. від 21 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області у складі колегії суддів: Волохова Л. А.,

Мельника Я. С., Матвієнко Ю. О. від 23 березня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України

у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2014 року публічне акціонерне товариство (далі - ПАТ, Банк) «Акцент-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного договору

від 08 вересня 2008 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 3 тис. грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 процентів на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договір складається з Заяви позичальника, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. Відповідач зобов`язання за договором не виконала, тому станом на 19 березня 2014 року має заборгованість - 22 847,59 грн, яка складається з: 3 тис. грн - заборгованість за кредитом; 11 248,42 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 7 035,00 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг;

500,00 грн - штраф (фіксована частина); 1 064,17 грн - штраф (процентна складова). У зв`язку із вищенаведеним ПАТ «Акцент-Банк» просить суд: стягнути з відповідача на його користь, заборгованість

у розмірі 22 847,59 грн за кредитним договором від 08 вересня 2008 року та судові витрати.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 21 липня 2014 року позов ПАТ «Акцент-Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором від 08 вересня 2008 року у розмірі 22 847,59 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акцент-Банк» судові витрати

у розмірі 243,60 грн.

Задовольняючи позов ПАТ «Акцент-Банк», суд першої інстанції виходив із того, що відповідач отримала кредитні кошти, проте порушила свої зобов`язання і не повернула кредит. Суд виходив із того, що відповідач не повідомила причини неявки до суду, тому ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 28 листопада

2016 року заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , про перегляд заочного рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 липня 2014 року залишено без задоволення, виходячи з того, що відповідач повідомлена належним чином про час і місце розгляду справи, а доказів, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи, ОСОБА_1 не надала.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 23 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 липня 2014 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 уклала кредитний договір з Банком, отримала кредитні кошти, проте зобовязання не виконала. Зазначив, що інших доводів апеляційної скарги, які б мали значення для справи, немає.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник за довіреністю ОСОБА_1 . - ОСОБА_3 ., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції і надано строк для подання заперечення на касаційну скаргу.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада 2017 року справу за позовом ПАТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором призначено до судового розгляду.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

03 червня 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 не була належним чином повідомлена про час та дату розгляду справи в суді першої інстанції, жодних судових повісток вона не отримувала.

Зазначає, що розрахунок кредитної заборгованості є неправильним, розмір неустойки значно перевищує розмір збитків.

Апеляційний суд не вирішив її клопотання про пропуск Банком строку позовної давності, про що вона заявляла в апеляційній скарзі.

Відзив на касаційну скаргу позивач не подав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

08 вересня 2008 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 3 тис. грн

у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 процентів на рік. ОСОБА_1 зобов`язання за договором не виконала, тому за розрахунком Банку станом на 19 березня 2014 року має заборгованість у розмірі 22 847,59 грн, яка складається з наступного: 3 тис. грн - заборгованість за кредитом; 11 248,42 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 7 035,00 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 1 064,17 грн - штраф (процентна складова).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга представника за довіреністю ОСОБА_1 . -

ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК Українизобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Застосувавши вказані норми права, суди задовольнили позов Банка .

Разом з тим, суди не звернули увагу на таке.

Як у заяві про перегляд заочного рішення, так і в апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилалась на те, що вона не була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи в суді першої інстанції.

Апеляційний суд на порушення вимог статті 315 ЦПК України 2004 року, яка зобов`язує суд мотивувати свої висновки, а частиною другою вказаної статті зазначено, що у разі відхилення апеляційної скарги в ухвалі зазначаються мотиви її відхилення, на вказані вище доводи ОСОБА_1 взагалі уваги не звернув.

При цьому з матеріалів справи вбачається, що розгляд справи було призначено в суді першої інстанції на 19 травня 2014 року. На аркуші справи 23 міститься конверт із судовою повісткою, на якому зазначено, що судова повістка повернута до суду «за закінченням терміну зберігання».

Вказане не є належним повідомлення про дату судового розгляду, що узгоджується, як з нормами ЦПК України, які врегульовують процедуру судових викликів, так і з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постановах: від 20 вересня 2018 року у справі

№ 751/3840/15-ц, провадження № 14-280 цс 18, від 12 грудня 2018 року

у справі № 752/11896/17, провадження № 14-507 цс 18.

У подальшому судове засідання було відкладено на 04 червня 2014 року і

21 липня 2014 року, в якому і було ухвалено заочне рішення.

Матеріали справи взагалі не містять даних про належне повідомлення ОСОБА_1 про час і дату проведення судового засідання.

Разом з тим, відповідно до статей 74-76 ЦПК України 2004 року урегульовано процедуру надсилання судових повісток учасникам справи, а розписки про одержання судової повістки мають знаходитись у справі.

Статтею 169 ЦПК України 2004 року врегульовуються наслідки неявки в судове засідання особи, яка бере участь у справі, у тому числі, яка належним чином не повідомлена про дату і місце судового засідання.

У порушення наведених норм процесуального права суд першої інстанції ухвалив рішення, не повідомивши відповідача про дату судового засідання, чим порушено право на справедливий судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Апеляційний суд на такі порушення норм процесуального права зі сторони суду першої інстанції уваги не звернув і, незважаючи на наявність в апеляційній скарзі ОСОБА_1 доводів про неналежне повідомлення про дату судового засідання, про необхідність застосування строку позовної давності (а. с. 97-104), у своєму судовому рішенні відповіді на них не надав.

При цьому, як слідує із правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц провадження №14-59 цс 18, апеляційний суд має повноваження розглянути на стадії апеляційного провадження заяву про застосування строку позовної давності, якщо відповідач належним чином не був повідомлений про час і місце розгляду справи в суді першої інстанції.

При новому розгляді справи апеляційному суду необхідно звернути увагу на вищенаведене, дослідити доводи і заперечення ОСОБА_1 і ухвалити законне і справедливе судове рішення.

Керуючись статтями 263, 400, 402, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника за довіреністю ОСОБА_1 - ОСОБА_3, задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 23 березня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник Б. І. Гулько Г. В. Кривцова Р.А. Лідовець Ю. В. Черняк