Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 644/3718/15-ц

провадження № 61-14131св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),

суддів: Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», яка підписана представником Гринь Костянтином Андрійовичем, на рішення апеляційного суду Харківської області від 10 березня 2016 року у складі колегії суддів: Бездітка В. М., Сащенка І. С., Овсяннікової А. І.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2015 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 28 грудня 2005 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № НАА0АК00020042, відповідно до умов якого ОСОБА_1 28 грудня 2005 року отримала кредит у розмірі 42 000 грн на термін до 27 грудня 2010 року на купівлю автомобіля, та зобов`язалася сплатити відсотки за користування кредитом у строки та у порядку, встановленим кредитним договором.

28 грудня 2005 року для забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором було укладено договір поруки № 1 з поручителем ОСОБА_2 , відповідно до умов якого у випадку невиконання боржником - ОСОБА_1 умов кредитного договору, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

У порушення умов договору відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала у зв`язку із чим станом на 10 березня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 169 646,65 грн.

АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 28 грудня 2005 року у розмірі 169 646,65 грн, яка складається з: 24 146,49 грн - заборгованості за кредитом; 14 899,82 грн - заборгованості по процентам за користування кредитом; 1 436,40 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом; 129 163,94 грн - пені.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2015 року у складі судді Саркісян О. А., позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором від 28 грудня 2005 року у розмірі 169 646,58 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що звернувшись до суду 08 квітня 2015 року позивач дотримався позовної давності, у тому числі і для виконання договору поруки з ОСОБА_2 , відповідно до умов якого строк дії поруки встановлений 5 років з моменту настання терміну повернення за кредитним договором. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених кредитним договором, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 10 березня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено. Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що сторони у договорі поруки встановили строк поруки 5 років, термін для подання позову до поручителя сплив 23 червня 2014 року (5 років з моменту останнього платежу - 23 червня 2009 pоку). Позивач звернувся до суду 08 квітня 2015 року через 10 місяців після спливу строку поруки. Позовна давність не переривалася, тому що з вимогою про сплату заборгованості до поручителя позивач звертається вперше, а всі звернення позивача, що існували раніше, пред`являлися до ОСОБА_1 стосовно звернення стягнення на предмет застави.

Реалізуючи своє право на повернення коштів за кредитним договором позивач у вересні 2012 року звернувся із позовом про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль. З позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором позивач звернувся 08 квітня 2015 року. Строк дії кредитного договору закінчився 27 грудня 2010 року. Тобто позивач пропустив позовну давність, про застосування наслідків спливу якої заявлено відповідачами.

Аргументи учасників справи

У березні 2016 року АТ КБ «ПриватБанк» через представника Гриня К. А. подало касаційну скаргу на рішення апеляційного суду Харківської області від 10 березня 2016 року, в якій просить скасувати оскаржене рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2012 року у справі № 2/0417/6946/2012 стягнуто заборгованість за кредитним договором, у тому числі й з ОСОБА_1 , а тому позовна давність перервалася. Зазначає, що термін повернення коштів за кредитним договором - 27 грудня 2010 року, а строк дії поруки 5 років з дня настання терміну повернення коштів за кредитним договором, тоді як із позовом банк звернувся 08 квітня 2015 року, відповідно порука не припинилася.

У червні 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 надали заперечення на касаційну скаргу, в яких просять у задоволенні касаційної скарги відмовити. Вказують, що банк пропустив позовну давність, а також не надав доказів реалізації предмета застави, що свідчить про подвійне стягнення заборгованості.

Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 травня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 22 лютого 2017 року справа призначена до судового розгляду.

Рух справи

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що 28 грудня 2005 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № НАА0АК00020042, відповідно до умов якого ОСОБА_1 28 грудня 2005 року отримала кредит у розмірі 42 000 грн на термін до 27 грудня 2010 року на купівлю автомобіля, та зобов`язалася сплатити відсотки за користування кредитом у строки та у порядку, встановленим кредитним договором.

28 грудня 2005 року для забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором було укладено договір поруки № 1 з поручителем ОСОБА_2 , відповідно до умов якого у випадку невиконання боржником - ОСОБА_1 умов кредитного договору, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до пункту 12 договору поруки № 1 28 грудня 2005 року порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

У порушення умов договору відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2012 року у справі № 2/0417/6946/2012 у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № НАА0АК00020042 від 28 грудня 2005 року у розмірі 102 499,19 грн було звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль марки «ВАЗ» модель 21104, 2005 року випуску, тип ТЗ: легковий, № кузова/шасі НОМЕР_1 реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Вказаний автомобіль було реалізовано за 40 000 грн, які було внесено в рахунок нарахованих процентів за користування кредитом.

Позивач вказував, що станом на 10 березня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 169 646,65 грн, яка складається з:

24 146,49 грн - заборгованості за кредитом;

14 899,82 грн - заборгованості по процентам за користування кредитом;

1 436,40 грн - заборгованості по комісії за користування кредитом;

129 163,94 грн - пені.

При скасуванні рішення суду першої інстанції та ухваленні нового рішення про відмову у задоволенні позову апеляційний суд вказав, що сторони у договорі поруки встановили строк поруки 5 років, термін для подання позову до поручителя сплив 23 червня 2014 року (5 років з моменту останнього платежу - 23 червня 2009 pоку). Позивач звернувся до суду 08 квітня 2015 року через 10 місяців після спливу строку поруки. Позовна давність не переривалася, тому що з вимогою про сплату заборгованості до поручителя позивач звертається вперше, а всі звернення позивача, що існували раніше, пред`являлися до ОСОБА_1 стосовно звернення стягнення на предмет застави. Реалізуючи своє право на повернення коштів за кредитним договором позивач у вересні 2012 року звернувся із позовом про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль. З позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором позивач звернувся 08 квітня 2015 року. Строк дії кредитного договору закінчився 27 грудня 2010 року. Тобто позивач пропустив позовну давність про застосування наслідків спливу якої заявлено відповідачами.

Колегія суддів не погоджується із цим висновком апеляційного суду з таких підстав.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Настання строку виконання зобов`язання обумовлює початок перебігу позовної давності.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах: від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1252цс16.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що у листопаді 2009 році АТ КБ «ПриватБанк» зверталося із позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на заставлена майно. Ухвалою Червонозаводського районного суду міста Харкова від 17 листопада 2009 року у справі № 2-4770/2009 позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» повернуто позивачу для звернення до належного суду (а. с. 52, 53).

Аналіз змісту рішення апеляційного суду свідчить, що суд апеляційної інстанції не надав оцінки наявній у матеріалах справи ухвалі Червонозаводського районного суду міста Харкова від 17 листопада 2009 року у справі № 2-4770/2009.

Суд апеляційної інстанції переглядаючи рішення суду першої інстанції: не встановив, з якого моменту настав строк виконання кредитного договору у повному обсязі; не з`ясував за який період нарахована заборгованість і який початок перебігу позовної давності; не врахував, що після настання строку виконання договору кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України; не перевірив та не встановив за який період нараховані відсотки за кредитним договором.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Таким чином, доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржене рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу задовольнити частково, оскаржене рішення апеляційного суду скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», яка підписана представником Гринь Костянтином Андрійовичем, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 10 березня 2016 року скасувати.

Передати справу № 644/3718/15-ц на новий розгляд до апеляційного суду.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення апеляційного суду Харківської області від 10 березня 2016 року втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук