Номер провадження: 22-ц/813/865/19
Номер справи місцевого суду: 496/1631/16-ц
Головуючий у першій інстанції Пендюра Л.О.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Півнєві Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 08 лютого 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном, -

ВСТАНОВИВ:

16 травня 2016 року гр. ОСОБА_1 звернулась до Біляївського суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном, з проханням зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди - паркан між суміжними земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 (а.с. 2-4).

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 08 лютого 2018 року відмовлено у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (а.с. 153-155).

13 березня 2018 року від ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надійшла до суду першої інстанції апеляційна скарга на вказане рішення. Апелянт посилається на те, що судом першої інстанції було надано невірну оцінку доказам, які містяться у матеріалах справи, а Відповідач не надав жодного доказу, про те, що вчиненні дії, щодо встановлення паркану мають законні підстави. Тому апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити (а.с. 163-166).

Ухвалою судді Апеляційного суду Одеської області Громіка Р.Д. від 06 квітня 2018 року було відкрито апеляційне провадження в справі (а.с. 171-172). Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 11 червня 2018 справу призначено до розгляду (а.с. 176).

В зв`язку з ліквідацією Апеляційного суду Одеської області протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа була розподілена колегії суддів Одеського апеляційного суду в складі головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.02.2019 року справа була прийнята до провадження та призначена до розгляду (а.с. 188-189).

В судовому засіданні 19.06.2019 року відповідач ОСОБА_2 надала суду заперечення на апеляційну скаргу. Так відповідач зазначає, що суд першої інстанції правильно врахував, що спірна огорожа побудована на належній відповідачу земельній ділянці з цільовим призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, маючи дозвіл на його будівництво та дозвіл на право закладення фундаменту. Отже, як зазначив відповідач, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову. На думку відповідача позивач не довів, що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Тому відповідач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні апелянт просив задовольнити апеляційну скаргу, відповідач та її представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з ч. 4 вказаної статті суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що паркан збудований відповідачкою не відповідає вимог вимогам п. 6.7 державних будівельних норм ДБН Б.2.2-5:2011 (3), але позивачка не довела, що невідповідність будівельним нормам та правилам паркану порушує її права. Посилання позивачки про те, що паркан відповідачки порушує інсоляцію її житлового будинку, що призводить до його руйнівного процесу є безпідставними, оскільки ці обставини спростовуються висновком експерта №3749/24 судової будівельно-технічної експертизи від 30 червня 2017 року, інших доказів позивачкою не надано, а ковзуюча тінь від паркану відповідачки погіршує існуючу інсоляцію земельної ділянки позивачки.Тому суд вирішив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції, та частково задовольняючи апеляційну скаргу вважає за необхідне зазначити таке.

Як вбачається з матеріалів справи відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності позивачці належить житловий будинок з надвірними спорудами: літньою кухнею, гаражем, погрібом, цистерною 6-(шістьма) сараями та земельна ділянка площею 0.25 га, що знаходяться в АДРЕСА_1 (а.с. 12-17).

Відповідно до листа заступника директора департаменту начальника відділу нагляду за діяльністю органів державного архітектурно-будівельного контролю та ринкового нагляду від 28.10.2015 року № 40-201-386 за адресою: АДРЕСА_2 17.07.2015 року здійснювався виїзд для проведення позапланової перевірки за результатами якого встановлено, що на об`єкті ведуться будівельно-монтажні роботи з реконструкції житлового будинку, будівництва гаражу з мансардою та улаштування підпірної стіни по межі земельної ділянки. Провести перевірку не виявилось можливим у зв`язку з відсутністю суб`єкту містобудування або уповноваженої ним особи. 21.08.2015 року департаментом направлялися листи до Нерубайської сільської ради стосовно надання інформації про власника земельної ділянки за вище вказаною адресою, а також до відділу містобудування та архітектури Біляївської РДА стосовно надання інформації щодо будівельного паспорту забудови земельної ділянки або містобудівних умов та обмеження забудови земельної ділянки. У відповідь на останній 25.09.2015 року було повідомлено що в період з 2012 по 2015 рік будівельний паспорт за вказаною адресою не видавався. 14.09.2015 року Департаментом була зареєстрована подана ОСОБА_2 декларація про готовність об`єкту до експлуатації за №ОД 23 за результатами проведення реконструкції житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до даних, вказаних у декларації, будівельні роботи за вказаною адресою проводилися на підставі дозволу на виконання будівельних робіт, виданого Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Біляївською районною державною адміністрацією від 28.12.2007 року №312. З метою вжиття заходів відповідно до чинного законодавства посадовою особою Департаменту 26.10.2015 року було здійснено виїзд на місце для проведення перевірки, але об`єкт було зачинено, а власник відсутній, що унеможливило проведення перевірки. (а.с. 33-34).

Вказані відомості також містяться в листі першого заступника Голови Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 17.03.2016 року № 40-22/90-9/2107. При цьому у вказаному листі також повідомлено, що посадовою особою Департаменту 15.03.2016 року здійснено виїзд за вище зазначеною адресою для проведення позапланової перевірки за результатами якого встановлено, що на об`єкті ведуться будівельно-монтажні роботи з реконструкції житлового будинку, будівництва гаражу з мансардою та улаштування підпірної стіни по межі земельної ділянки. Власник або його уповноважена особа відсутні, що унеможливило проведення перевірки (а.с. 25-26).

В процесі розгляду справи позивачкою заявлялось клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи в справі (а.с. 66-67).

Так, відповідно до висновку експерта №3749/27 від 30.06.2017 року висота паркану побудованого відповідачем між земельними ділянками АДРЕСА_1 та № АДРЕСА_2 не відповідає п. 6.7 ДБН Б.2.2-5:2011. Побудований паркан порушує інсоляцію земельної ділянки АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 Порушення інсоляції земельної ділянки АДРЕСА_1 не призводить до руйнівних процесів будинку, розташованого на цій земельній ділянці. Зокрема експертом було встановлено, що висота паркану, побудованого відповідачем між вказаними земельними ділянками 3,41 м. та 5,35 м. з ракушечника на монолітному бетонному фундаменті, відстань між парканами 0,34-0,36 м. (а.с. 69-81).

Також в матеріалах справи міститься також Висновок про вплив спірної огорожі на умови інсоляції суміжної земельної ділянки від 08.11.2016 року, виконаний ФОП ОСОБА_3 на замовлення ОСОБА_1 , відповідно до якого спільна кам`яна огорожа затінює (створює ковзаючу тінь) суміжну земельну ділянку з 09.30. до 17.00, тобто створює ковзаючу тінь впродовж майже всього періоду розрахункової тривалості інсоляції, а також погіршує існуючі раніше умови інсоляції частини земельної ділянки АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 (а.с. 83-92).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п. 6.7 ДБН Б.2.2-5:2011 дозволено проектувати огородження як окремих ділянок, так і усієї прибудинкової території садибної забудови. Висота огороджень має бути не більше ніж 2,0 м. на межі сусідніх земельних ділянок та не більше ніж 2,5 м. на межі з вулицею для забезпечення нормативної інсоляції та провітрювання суміжних територій.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України в постанові № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва) роз`яснив, що будівництвом, яке здійснюється з істотним порушенням будівельних норм і правил, вважається у тому числі будівництво, яке хоча і здійснюється за наявності проекту, але з порушенням державно-будівельних норм та санітарних правил, що загрожують життю та здоров`ю людини у разі невиконання приписів інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил тощо. Відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК). Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК. Юридичними фактами, які складають правову підставу знесення самочинного будівництва, є: істотне відхилення від проекту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення. При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно з`ясовувати, зокрема, як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо. Вказана позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 31.10.2018 року в справі № 725/5630/15-ц.

Отже, з вище наведеного вбачається, що в процесі розгляду справи за результатами отриманих висновків експертів було встановлено, що збудований відповідачем паркан не відповідає встановленим державним будівельним нормам та порушує інсоляцію земельної ділянки позивача. Вказане свідчить про те, що спірний збудований відповідачкою паркан порушує права позивачки. Разом з тим, суд першої інстанції не звернув належної уваги на цю обставину, обмежившись лише констатацією недоведеності позову виходячи з не співпадіння заявлених підстав та заявленої вимоги. Натомість в процесі розгляду справи по суті відповідач не надавав до суду будь-яких доказів або пояснень щодо законності встановлення паркану відповідної висоти, або будь-які інші докази на спростування доводів позивача. За таких обставин, враховуючи норми цивільного законодавства, затверджені державні будівельні норми України, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, зважаючи на те, що з точки зору матеріального права знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності, апеляційний суд частково задовольняє апеляційну скаргу, та на підставі ст. 376 ЦПК України скасовує оскаржуване рішення та ухвалює нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 08 лютого 2018 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном - задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 (проживає за адресою: АДРЕСА_3 ) привести у відповідність до Державних будівельних норм паркан між суміжними земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

Повний текст постанови виготовлено 08 липня 2019 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

19.06.2019 року м. Одеса