Справа № 369/3469/19
Провадження №4-с/369/69/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2019 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С.,

секретаря Середенко Б.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою Публічного акціонерного товариства "РОДОВІД БАНК" до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, заінтересована особа: ОСОБА_1 про визнання бездіяльності головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва Олександра В`ячеславовича та скасування постанови, -

в с т а н о в и в :

У березні 2019 року ПАТ «Родовід банк» звернувся зі скаргою до головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Медведєвого Олександра В`ячеславовича, заінтересована особа ОСОБА_1 , про визнання дій головного державного виконавця незаконними та скасування повідомлення про повернення стягувачу виконавчого документа. Свої вимоги мотивував тим, що 23 травня 2012 року Києво-Святошинським районним судом Київської області були задоволені позовні вимоги ПАТ «Родовід банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованість за кредитним договором та звернення стягнення на заставне майно.

01 лютого 2016 року на підставі вказаного рішення суду ПАТ «Родовід банк» отримав виконавчий лист про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь АТ «Родовід банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 24392327,03 грн. та звернення стягнення на предмет іпотеки земельну ділянку площею 0,1487 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

04 жовтня 2016 року АТ «Родовід банк» звернувся до відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України із заявою про відкриття виконавчого провадження. 18 жовтня 2016 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Медведєвим О.В. було винесено повідомлення № 602/16 про повернення стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання, яке було отримане АТ «Родовід банк» 03 листопада 2016 року. Дане повідомлення було скасовано в судовому порядку.

У подальшому було відкрито виконавче провадження, але виконавець виявив бездіяльність, не вживав всіх заходів щодо перевірки майнового стану боржника, не робив запити, тобто не використав всі повноваження, які надані йому Законом та 15 лютого 2019 року прийняв постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.2 ст.37 Закон України «Про виконавче провадження».

Враховуючи викладене, заявник ПАТ «Родовід банк» просив визнати незаконною бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Медведєвим О.В. та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва Олександра В"ячеславовича про повернення виконавчого документу стягувану від 15 лютого 2019 року, ВП №52661139..

У судове засідання заявник ПАТ «Родовід банк» не з`явився, про дату, час і місце розгляду скарги представник заявника повідомлений належним чином, до суду від представника заявника надійшла заява про розгляд скарги без участі представника заявника.

У судове засідання головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Міщенко Л.М. з`явився. Відзив або письмові пояснення по суті скарги до суду не надано. 07 травня 2019 року до суду надійшли матеріали виконавчого провадження ВП №52661139.

У судове засідання заінтересована особа ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час і місце розгляду скарги повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.

Суд, вислухавши думку осіб, які приймали участь у розгляді справи, з`ясувавши дійсні обставини та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01 лютого 2016 року Києво-Святошинським районним судом Київської області видано виконавчі листи № 2-982/2012 рік на виконання рішення від 23 травня 2012 року за позовом ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та про звернення стягнення на заставлене майно, згідно якого стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 24392327,03 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку пл. 0,1487 га. за адресою АДРЕСА_1 , а також стягнуто судовий збір. Строк пред`явлення виконавчих листів до виконання - 11 липня 2013 року (а. с. 51, 68).

04 жовтня 2016 року банк звернувся із заявою про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом про стягнення судового збору в розмірі 2823 грн. до відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України..

17 жовтня 2016 року головним державним виконавцем Медведєвим О.В. направлено повідомлення № 603/16 про повернення виконавчого документа стягувану без прийняття до виконання на підставі п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки на підставі виконавчого листа № 2-982/2012 солідарно стягується із Вакуленка СВ ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 2823 грн., відповідно до абзацу 1 ч. 4 ропгг Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої у редакції - Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2832/5 відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими зокрема сума зобов`язання становить двадцяти та більше мільйонів гривень, а у пред`явленому до виконання виконавчому листі сума зобов`язань становить менше двадцяти мільйонів гривень, що є підставою для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання (а. с. 52).

Також 04 жовтня 2016 року банк звернувся із заявою про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом про стягнення заборгованості в розмірі 24392327,03 грн. та 2823 грн. судового збору до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

До заяви від 04 жовтня 2016 року банком додано копію ухвали Києво- Святошинського районного суду Київської області від 10 березня 2016 року за заявою ПАТ «Родовід Банк» про поновлення строку на пред`явлення виконавчих документів до виконання, яким заяву задоволено та поновлено банку строк для пред`явлення виконавчих листів № 2-982/12 на виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 травня 2012 року у справі за позовом ПАТ «Родовід Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, із відміткою, що станом на 30 вересня 2016 року ухвала не набрала чинності (а. с. 66).

18 жовтня 2016 року головним державним виконавцем Медведєвим О.В. направлено повідомлення № 602/16 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. п. 2, 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», посилаючись на те, що виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, та в зв`язку з пропущенням встановленого законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки згідно виконавчого документа строк пред`явлення виконавчого листа до виконання до 11 липня 2013 року (а. с. 69).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. п. 2, 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме із підстав, з яких виконавчий документ повернуто ПАТ «Родовід Банк» повідомленням № 602/16 від 18 жовтня 2016 року, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Разом із тим, в матеріалах справи міститься також повідомлення державного виконавця від 17 жовтня 2016 року № 603/16, підставами повернення стягувачу виконавчого документа в якому є п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», і саме на ці підстави посилався та оскаржував правомірність їх застосування ПАТ «Родовід Банк».

Дослідивши письмові матеріали справи суд дійшов висновку, що при винесенні повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 18 жовтня 2016 року головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєвий О.В. діяв незаконно, тому дана скарга підлягає до часткового задовлення. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 грудня 2017 року було визнано незаконними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Медведєвим О.В. при винесенні повідомлення від 18 жовтня 2016 року № 602/16 про повернення стягувачу виконавчого провадження без прийняття до виконання.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєвий О.В. від 21 листопада 2018 року було відкрито виконавче провадження.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Так, чинне законодавство зобов`язує виконавця вживати передбачених Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Так, виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; 4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; 5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; 6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; 7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; 8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням; 9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна; 10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; 11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача; 12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; 13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; 14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; 15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання; 16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; 17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис; 18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; 19) у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; 20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб`єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача; 21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; 22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Залучення для проведення виконавчих дій працівників поліції здійснюється за вмотивованою постановою виконавця, яка надсилається керівнику територіального органу поліції за місцем проведення відповідної виконавчої дії. У залученні поліції для проведення виконавчих дій може бути відмовлено лише з підстав залучення особового складу даного територіального органу поліції до припинення групового порушення громадської безпеки і порядку чи масових заворушень, а також для подолання наслідків масштабних аварій чи інших масштабних надзвичайних ситуацій.

Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно із вимогами ЦПК України учасники виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Під час примусового виконання рішення суду, державним виконавцем були вчиненні заходи виявлення майна боржника, зокрема, шляхом направлення відповідних запитів до органів, уповноважених здійснювати реєстрацію права власності.

Здійснені заходи розшуку такого майна виявилися безрезультатними, як вказано у постанові від 15 лютого 2019 року державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Однак, при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені цим Законом заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 7 лютого 2014 року, при виконанні судових рішень про стягнення грошових коштів державний виконавець на підставі ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» у першу чергу звертає стягнення на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів, і лише за відсутності у боржника коштів і цінностей - на належне йому інше майно, за винятком того, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Приймаючи постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, державний виконавець хоч і вчиняв дії щодо виявлення майна боржника, однак першочергово не вжив усіх необхідних заходів для примусового виконання рішення суду та не перевірив наявність у боржника цінних паперів, пенсії, соціальних виплат, тощо, не з`ясував чи перебуває боржник на обліку у центрі зайнятості, або чи наявне у нього майно, що знаходиться у спільній частковій власності та на яке можливо звернути стягнення, не перевірено наявність рахунків в банківських установах, не вирішено питання про арешт майна боржника, не вказано обставини щодо неможливості звернення стягнення на іпотечне майно.

Державним виконавцем були вчинені окремі відповідні дії щодо задоволення вимог стягувача, проте, в силу положень Закону України «Про виконавче провадження» була проведена не вся можлива процедура здійснення державним виконавцем своїх прав та зобов`язань.

У разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу ДВС задовільними вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що подана скарга ПАТ «Родовід Банк» є обґрунтованою, державний виконавець належних доказів на підтвердження власних заперечень не надав по виконавчому провадженню, тому подана скарга підлягає задоволенню.На підставі зазначеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», інформаційним лист Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2013 року за №24-152/0/4-13, ст. ст. 12, 81, 141, 200, 206, 263-265, 447-453 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Скаргу Публічного акціонерного товариства "РОДОВІД БАНК" до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, заінтересована особа: ОСОБА_1 про визнання бездіяльності головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва Олександра В"ячеславовича та скасування постанови задоволити.

Визнати неправомірною бездіяльність та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва Олександра В"ячеславовича про повернення виконавчого документу стягувану від 15 лютого 2019 року, ВП №52661139..

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення або складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлений 07 червня 2019 року.

Суддя Н.С. Пінкевич