Справа № 357/5276/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2019 року cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Бондаренко О. В. оглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

15.05.2019 року позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому просила визнати секретний заповіт ОСОБА_3 , недійсним.

06.06.2019 року судом, відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України, отримано відповідь на запит, яка передана судді Бондаренко О.В. 01.07.2019 року, в якій зазначено, що за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у Київській області, що місце проживання відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

З матеріалів позову вбачається, що його предметом є визнання недійсним секретного заповіту, складеного 3 березня 2006 року ОСОБА_3 .

З копії оспорюваного заповіту вбачається, що ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповів ОСОБА_4 1/5 долю вартості квартири, що подарована йому мамою згідно договору, а все інше своє майно і кошти ОСОБА_5 та ОСОБА_2 у рівних долях. Отже, у даному заповіті не зазначено конкретне нерухоме майно, та його місцезнаходження, і позивачем не заявлено вимог щодо спору про право на нерухоме майно.

Таким чином, предметом спору є односторонній правочин - заповіт і об`єктом перевірки судом є саме заповіт та волевиявлення заповідача на його складення, а не конкретний об`єкт нерухомості. Позовні заяви про визнання заповіту недійсними є позовами немайнового характеру і вирішують спір про волевиявлення заповідача, а не про право на спадкове майно, в тому числі і на спадкове нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачене законом.

Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце перебування це - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік, а місце проживання це - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до п. 7, 9 Постанови КМУ від 02.03.2016 року № 207 Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання вносяться до паспорта громадянина України, тимчасового посвідчення громадянина України, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист (далі - документи, до яких вносяться відомості про місце проживання), а відомості про реєстрацію місця перебування - до довідки про звернення за захистом в Україні (документ, до якого вносяться відомості про місце перебування) шляхом проставлення в них відповідного штампа реєстрації місця проживання/перебування особи за формою згідно з додатком 1.

Відповідно до ч. 9 ст. 187 ЦПК України якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду

Відповідно до ч. 3 ст. 31 ЦПК України передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Отже, суд приходить до висновку, що справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання заповіту недійсним, підлягає передачі за належною територіальною підсудністю до Подільського районного суду м. Києва (04071, м. Київ, вул. Хорива, 21).

Відповідно до ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Керуючись ст.ст. 31, 187, 353 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання заповіту недійсним, передати за підсудністю для розгляду до Подільського районного суду м. Києва (04071, м. Київ, вул. Хорива, 21).

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали.

СуддяО. В. Бондаренко