Провадження № 22-ц/802/592/19 Категорія: 2 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Бовчалюк З.А., Федонюк С.Ю.,

з участю секретаря - Лимаря Р.С.,

представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 квітня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про виселення з квартири та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_9 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про виселення з квартири за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_3 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 листопада 2018 року

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 квітня 2016 року у цивільній справі №161/18200/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про виселення з квартири та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_9 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про виселення з квартири.

В обґрунтування заяви посилається на те, що вищевказаним рішенням в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про виселення з квартири відмовлено. А також, відмовлено в задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_9 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про виселення з квартири.

Разом з тим, вказує, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.06.2018 року у справі № 161/1734/18 визнано недійсним договір дарування Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 від 11 жовтня 2013 року, укладений між ОСОБА_3 , як « ОСОБА_10 », та ОСОБА_1 , як « ОСОБА_11 », посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Спіріною І.В., зареєстрованим в реєстрі за №1672.

Зазначає, що рішення суду набрало законної сили і є нововиявленою обставиною та підставою для перегляду рішення суду від 07.04.2016 року в справі №161/18200/15-ц.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 листопада 2018 року постановлено в задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 квітня 2016 року у цивільній справі №161/18200/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про виселення з квартири та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_9 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про виселення з квартири відмовити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 квітня 2016 року у цивільній справі №161/18200/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про виселення з квартири та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_9 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про виселення з квартири залишити в силі.

В апеляційній скарзі заявник ОСОБА_3 покликаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати цю ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для перегляду за нововиявленими обставинами рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 квітня 2016 року.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 зазначає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а у хвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 30 листопада 2015 року до Луцького міськрайонного суду надійшла позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про виселення з квартири. На підставі ухвали Луцького міськрайонного суду від 03 березня 2016 року до спільного розгляду із вказаною справою прийнято позовні вимоги третьої особи ОСОБА_3 про виселення (а.с. 37). В своєму позові позивач вказала, що відповідач ОСОБА_1 та інші особи реєструвався в спірній квартирі у незаконний спосіб без дозволу усіх осіб, які проживали у ній, тобто незаконно і самоправно, а тому вони підлягають виселенню (а.с. 30).

Рішенням суду від 07 квітня 2016 року в справі №161/18200/15-ц в позові третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про виселення відмовлено (а.с.74-76). Вказане судове рішення набрало законної сили.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 червня 2018 року у справі №161/1734/18 визнано недійсним договір дарування Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 від 11 жовтня 2013 року, укладений між ОСОБА_3 , як « ОСОБА_10 », та ОСОБА_1 , як « ОСОБА_11 », посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Спіріною І.В., зареєстрованим в реєстрі за №1672.

Відповідно до вимог ст. 423 ЦПК рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 423 ЦПК, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Тобто, обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишалися невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Відповідно до ч. 4 ст. 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи та докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги.

Виникнення нових або зміна обставин після вирішення спору не можуть бути підставою для зміни або скасування судового рішення.

З врахуванням наведеного, місцевий суд прийшов до правильного висновку, що заявником не наведено жодних обставин, із наявністю яких закон пов`язує необхідність перегляду та скасування судового рішення, а тому заява про перегляд рішення за нововиявленими обставинами задоволенню не підлягає і відповідно до вимог ст. 429 ЦПК України, необхідно відмовити в її задоволенні та залишити відповідне судове рішення в силі.

Підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, в апеляційній скарзі, заявник ОСОБА_3 вказує на те, що з урахуванням вимог частини першої статті 236 ЦК України щодо моменту недійсності правочину, визнаний судом недійсним договір дарування Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 від 11 жовтня 2013 року, є недійсним з моменту його вчинення, але про наявність цієї обставини, яка є істотною для даної справи, їй не було і не могло бути відомо на момент ухвалення судом першої інстанції рішення від 07 квітня 2016 року. Про істотність зазначеної обставини їй стало відомо лише з набранням рішенням законної сили.

Однак, такі доводи не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки обставина, на яку посилається заявник ОСОБА_3 , зокрема на факт набрання законної сили рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 червня 2018 року у справі №161/1734/18, яким визнано недійсним договір дарування Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 від 11 жовтня 2013 року за своєю правовою природою не є нововиявленою, і не дає підстави для перегляду у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 квітня 2016 року

Про існування договору дарування Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 була обізнана, як «Дарувальник» та могла звернутися до суду з вимогою про визнання договору дарування недійсним у процесі вирішення судами справи про виселення з квартири.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (Рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України», № 3236/03, 3 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (Рішення ЄСПЛ у справі «Правєдная проти Росії», № 69529/01, 18 листопада 2004 року).

Зміст оскаржуваного судового рішення та доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-382, 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 листопада 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді