Постанова

Іменем України

03 липня 2019 року

м. Київ

справа № 742/845/17

провадження № 61-21871св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - приватне акціонерне товариство «Укргазбуд»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Укргазбуд» на заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області

від 15 червня 2017 року вскладі суддіБездідько В. М. та рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 31 жовтня 2017 року вскладі колегії суддів: Кузюри Л. В., Вінгаль В. М., Губар В. С.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Укргазбуд» (далі - ПАТ «Укргазбуд») про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, індексації заробітної плати.

Позовна заява мотивована тим, що з 01 червня 1994 року по 24 липня 2007 року він працював заступником директора з виробництва в будівельному управлінні № 1 ПАТ «Укргазбуд», яке є структурним підрозділом ПАТ «Укргазбуд». 24 липня 2007 року його було звільнено з посади на підставі статті 38 КЗпП України (за власним бажанням), проте відповідачем не виплачено йому заборгованість із заробітної плати. Незважаючи на неодноразові звернення до відповідача про повний розрахунок, грошові кошти позивачу виплачено не було.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача на його користь 10 461,73 грн заборгованості із заробітної плати, 254 193,24 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 3 795,20 грн індексації за несвоєчасну заробітну плату та судові витрати у розмірі 960,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області

від 15 червня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Укргазбуд» на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату в сумі 10 461,73 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені в сумі 254 193,24 грн, індексацію за несвоєчасну заробітну плату в сумі 3 795,20 грн та судові витрати в сумі 960,00 грн, а всього 269 410,17 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки відповідачем при звільненні позивача не здійснено остаточного розрахунку, наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та індексації заробітної плати.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 31 жовтня 2017 року заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області

від 15 червня 2017 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, індексації заробітної плати та судового зборускасовано, ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов

ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Укргазбуд» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 грудня 2008 року по

28 лютого 2017 року в сумі 154 823,27 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ПрАТ «Укргазбуд» на користь держави 1652,85 грн за розгляд справи у суді першої інстанції пропорційно до задоволення позовних вимог.

Компенсовано ПрАТ «Укргазбуд» за рахунок держави судові витрати, понесені останнім при зверненні з апеляційною скаргою у сумі 1134,82 грн.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що судом першої інстанції невірно визначено період та кількість робочих днів, за які має бути стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки при визначенні середньоденного заробітку позивача не враховано положень пункту 2 Порядку обчислення середньоденної заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження своїх вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та індексації суми заборгованості.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2017 рокуПАТ «Укргазбуд» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку та судових витрат.

У іншій частині рішення судів не оскаржуються, а тому у касаційному порядку не переглядаються (стаття 400 ЦПК України).

Аргументи учасників справ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що у період з 01 січня 2007 року по день звільнення з роботи, 24 липня 2007 року ОСОБА_1 перебував у відпустці і фактично не працював, через що підприємство не змогло вчасно виплатити йому заробітну плату за указаний період, у зв`язку з чим грошові кошти було депоновано. Оскільки з дня звільнення позивач не пред`являв жодного разу вимог про виплату належних йому при звільненні сум, відповідач вважав, що підстави для задоволення вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відсутні. Крім того, заявник не погоджується із висновком апеляційного суду про те, що подання

ОСОБА_1 позову до ПАТ «Укргазбуд» про стягнення заробітної плати у грудні 2008 року можна вважати належним зверненням звільненого працівника з вимогою про розрахунок.

Відзив позивачем на касаційну скаргу не подано.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексуУкраїни, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судами установлено, що з 01 червня 1994 року по 24 липня 2007 року ОСОБА_1 працював заступником директора з виробництва

БУ-1 ПАТ «Укргазбуд» та звільнений з роботи за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України.

Відповідно до довідки будівельного управління № 1 м. Прилуки ПАТ «Укргазбуд» ОСОБА_1 працював у БУ-1 АТФ «Укргазбуд» і його заборгованість із заробітної плати становила 10 461,73 грн.

Листом від 09 серпня 2007 року відповідачем повідомлено ОСОБА_1 про нараховану суму заборгованості та необхідність звернутись за її отриманням.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з частиною першою статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньоденної заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

За таких обставин, апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та ухвалюючи у цій частині нове рішення, на підставі належним чином оцінених доказів, встановивши, що з вимогою до відповідача про розрахунок заробітної плати позивач звернувся у грудні 2008 року, та урахувавши, що останніми двома місяцями, в яких позивач працював, являлись серпень та вересень 2006 року, дійшов до правильного висновку про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 грудня

2008 року по 28 лютого 2017 року в розмірі 154 823,27 грн.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 88 ЦПК України 2004 року стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, апеляційний суд дійшов правильного висновку про розподіл судових витрат.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо зупинення виконання рішення суду

Відповідно до частини 3 статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що ухвалою Верховного Суду від 21 травня 2018 року частково зупинено виконання заочного рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15 червня 2017 року та рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 31 жовтня 2017 року до закінчення касаційного провадження, тому виконання рішення на підставі частини 3 статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Укргазбуд» залишити без задоволення.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15 червня 2017 року у незміненій частині та рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 31 жовтня 2017 року в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та вирішенні питання про відшкодування судового збору залишити без змін.

Поновити виконання заочного рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15 червня 2017 року та рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 31 жовтня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська