ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/91/18 Номер провадження 22-ц/814/1942/19Головуючий у 1-й інстанції Кузіна Ж.В. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Дорош А.І., Обідіної О.І.

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський»

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 22 лютого 2018 року у складі судді Кузіної Ж.В.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» про захист прав споживача - визнання права та зобов`язання подати інформацію,

В С Т А Н О В И В:

В січні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив визнати за ним у спосіб, передбачений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», право на отримання відшкодування за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за вкладом у розмірі 10 057,93 грн. та зобов`язати уповноважену особу Фонду включити його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за рахунком № НОМЕР_1 на суму 10 057,93 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 11 квітня 2016 року між ним та ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» укладено договір, відповідно до якого позивач передав у власність кошти в сумі 10000 грн. на строк до 18.08.2016 року, під 32,92 % річних, що складає 26,5 % річних після утримання податку, а ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» зобов`язався повернути позивачу отримані кошти на рахунок, відкритий в ПАТ «Банк Михайлівський», сплатити відповідні проценти.

19 травня 2016 року ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» виконало зобов`язання за договором позики та перерахував на його поточний рахунок в ПАТ «Банк Михайлівський» грошові кошти в розмірі 10 000 грн. та сплачені відсотки в сумі 57,93 грн.

Вказував, що на підставі рішення правління Національного банку України від 23 травня 2016 року ПАТ «Банк Михайлівський» визнано неплатоспроможним, рішенням виконавчої дирекції Фонду від 12 липня 2016 року відкликано банківську ліцензію ПАТ «Банк Михайлівський», розпочато процедуру ліквідації банку та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський».

Зазначав, що станом на дату запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» залишок коштів на його поточному рахунку № 8801 становив 10 057,93 грн, які відповідно до Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» гарантуються Фондом у межах граничного розміру відшкодування коштів, однак його не було включено до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

У зв`язку з цим, він надіслав на адресу відповідача заяву із вимогою про включення його до переліку вкладників, однак відповідач залишив її без задоволення, з посиланням на нікчемність (транзакції) здійсненого ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» перерахування на його поточний рахунок грошових коштів у розмірі 10 057,93 грн, оскільки на момент проведення зазначеної транзакції ТОВ «Кредитний-інвестиційний центр» не мало у своєму розпорядженні достатньої кількості залишку коштів для проведення розрахунків за договором.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 22 лютого 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право у спосіб, передбачений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на відшкодування за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за рахунком № НОМЕР_1 на суму 10 057, 93 гривень.

Зобов`язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо включення ОСОБА_1 до переліку рахунків вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду за рахунком № НОМЕР_1 на суму 10057, 93 гривень.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв`язку з початком процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» позивач, як вкладник зазначеного банку, має право за рахунок коштів Фонду одержати гарантовану суму відшкодування коштів, що були зараховані на його поточний рахунок.

Не погодившись з вказаним рішенням, ПАТ «Банк Михайлівський» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідаціюПАТ «Банк Михайлівський» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Доводи скарги ґрунтуються на тому, що укладений між сторонами договір є договором позики, суму коштів, що обліковується на рахунку позивача останній отримав на умовах Договору, та вони є сумою повернення позики та процентів за користування нею.

Вказує, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у межах повноважень, наданих Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та відповідно до положень ст. 38 цього Закону провів перевірку правочинів та визнав нікчемним правочин від 19 травня 2016 року з перерахування ПАТ «Банк Михайлівський» коштів від ТОВ «Кредитно-Інвестиційний Центр» на рахунки 2445 фізичних осіб у сумі 206 980863,90 грн., у тому числі на рахунок ОСОБА_1 .

Також посилається на те, що договір позики від 11.04.2016 року укладений позивачем безпосередньо з ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» без участі банку як повіреного, а кошти, що вносились/отримувались за таким договором по своїй природі не є вкладом згідно Закону України «Про банки і банківську діяльність».

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , посилаючись на законність та обґрунтованість рішення, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції -без змін.

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 16 травня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Банк Михайлівський», від імені якого діє уповноважена особа Фонду, задоволено частково, рішення Київського районного суду м. Полтави від 22 лютого 2018 року скасовано. Провадження у справі закрито на підставі частини першої статті 377 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Постановою Верховного Суду від 15 травня 2019 року скасовано постанову Апеляційного суду Полтавської області від 16 травня 2018 року, справу передано для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Частина третя статті 3 ЦПК України встановлює, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК). Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина 13 статті 7 ЦПК).

Частинами першою, другою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункти 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України).

По справі встановлено, що між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено договір банківського рахунку, у зв`язку з чим йому відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 .

11 квітня 2016 року ОСОБА_1 та ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» уклали договір позики № 980-024-000219575, відповідно до умов якого позивач надав товариству у тимчасове користування за плату грошові кошти у сумі 10 000,00 грн, які позичальник зобов`язався повернути з процентами за користування коштами на його поточний рахунок № НОМЕР_1 у ПАТ «Банк Михайлівський».

Пунктом 8.3 вищезазначеного договору сторони, що його підписали підтвердили, що даний Договір є договором позики та регулює відносини сторін, що пов`язані з наданням позики позивачем ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» у сумі та у порядку, передбаченому цим договором, у зв`язку з чим правовідносини сторін за цим Договором регулюються ст.ст. 1046-1053 ЦК України та іншими нормативно-правовими актами, що встановлюють правила та вимоги до договорів позики.

На виконання умов договору ОСОБА_1 11.04.2016 року вніс на рахунок ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» грошові кошти в розмірі 10000 грн., що підтверджується квитанцією № QS335501.

19 травня 2016 року ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» виконало зобов`язання за договором позики, перерахувавши на поточний рахунок позивача кошти у розмірі 10 057,93 грн, що підтверджується наданою ПАТ «Банк Михайлівський» випискою за рахунком № НОМЕР_1 за період з 01 травня 2016 року по 23 травня 2016 року та платіжним дорученням від 19 травня 2016 року № 1460.

На підставі рішення Правління Національного банку України від 23 травня 2016 року №14/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 23 травня 2016 року прийнято рішення № 812 про запровадження з 23 травня 2016 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Михайлівський».

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 12 червня 2016 року №124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12 липня 2016 року №1213 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» з 13 липня 2016 року до 12 липня 2018 року включно, призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський», визначені ст.ст. 37, 38, 47-52, 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Станом на дату запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» залишок коштів на його поточному рахунку № НОМЕР_1 становив 10 057,93 грн, які відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» гарантуються Фондом у межах граничного розміру відшкодування коштів.

14 липня 2016 року Фондом гарантування вкладів фізичних осіб на офіційному веб- сайті www.fg.gov.ua було розміщено інформацію про те, що у зв`язку з прийняттям виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішення від 12 липня 2016 р. № 1213 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку» Фонд з 15 липня 2016 року розпочинає виплати коштів вкладникам зазначеного банку; для отримання гарантованої суми вкладники Публічного акціонерного банку «Банк Михайлівський» можуть звертатись до будь-якого відділення ПАТ «ПУМБ», якщо місце реєстрації вкладника, зокрема в Полтавській області.

Дізнавшись про виплату коштів по вкладам, ОСОБА_1 періодично звертався до ПАТ «ПУМБ» в м. Полтаві, але йому повідомляли про відсутність його в списку вкладників для виплати коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, посилаючись на те, що переказ коштів на її поточний рахунок в ПАТ «Банк Михайлівський» є нікчемним.

Задовольняючи позов, місцевий суд виходив з того, що спір між сторонами виник з цивільних правовідносин, а саме із цивільно-правової угоди банківського вкладу; позивача позбавлено права користування його майном у вигляді грошових коштів, а дії Уповноваженої особи Фонду з приводу відмови у включенні позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами не є правомірними.

Отже, підставою позову є відмова Фонду у включенні позивача до переліку вкладників для виплати грошової компенсації за договором банківського вкладу за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

У спірних правовідносинах, пов`язаних з виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, застосуванню підлягають норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 року № 4452-VI (далі - Закон № 4452-VI), що є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України.

Відповідно до статті 1 цим Законом установлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

За змістом статті 3 Закону № 4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Згідно із частиною першою статті 4 Закону № 4452-VI основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Для цього Фонд наділено відповідними функціями, передбаченими частиною другою статті 4 Закону № 4452-VI, серед яких, зокрема: ведення реєстру учасників Фонду; здійснення заходів щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснення заходів щодо інформування громадськості про функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, захисту прав та охоронюваних законом інтересів вкладників, підвищення рівня фінансової грамотності населення відповідно до цього Закону.

Згідно з положеннями частин третьої та п`ятої статті 34 та частини першої статті 36 Закону № 4452-VI з початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку, а Фонд набуває усі права органів управління та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації до її припинення. Такі повноваження Фонд делегує уповноваженій особі Фонду.

Аналогічні повноваження Фонду та його уповноваженої особи визначені статтями 47-48 Закону № 4452-VI.

За приписами частини першої статті 54 Закону № 4452-VI рішення, що приймаються відповідно до цього Закону НБУ, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Відповідно до Закону № 4452-VI Фонд є суб`єктом публічного права, створений з метою реалізації публічних інтересів держави у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку, здійснює нормативне регулювання, тобто наділений владними управлінськими функціями та є суб`єктом владних повноважень у розумінні КАС України.

Правовідносини між Фондом і вкладниками, які претендують на відшкодування за рахунок коштів Фонду, щодо формування реєстрів вкладників, які мають право на таке відшкодування, складаються без участі банку-боржника.

Учасниками цих правовідносин є виключно вкладники та Фонд, і саме в цих учасників виникають відповідні права та обов`язки.

Банк, який ліквідується, жодним чином не впливає на той факт, чи буде особу включено до переліку тих осіб, які мають право на відшкодування за рахунок коштів Фонду. Це питання відповідно до норм Закону № 4452-VI вирішує виключно Фонд.

Згідно із частинами першою та другою статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, що становить не менше 200 000 грн.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру такого відшкодування після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

У статті 27 Закону № 4452-VI встановлено порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, а саме:

- уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку;

- уповноважена особа Фонду формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню;

- виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур`єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку;

- уповноважена особа Фонду формує переліки вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом.

Отже, функції Фонду при тимчасовій адміністрації полягають у здійсненні повноважень з управління банком як органів управління цього банку та власних функцій як ліквідатора банку і гаранта за цивільно-правовими зобов`язаннями банку відповідно до статті 26 Закону № 4452-VI.

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду - це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

У статті 47 Закону № 4452-VI зазначено, що уповноважена особа Фонду визначається виконавчою дирекцією Фонду. До неї застосовуються правила та вимоги, визначені статтею 35 цього Закону. Рішення уповноваженої особи Фонду є обов`язковими для виконання працівниками банку, що ліквідується.

Уповноважена особа Фонду: 1) діє без довіреності від імені банку, що ліквідується; 2) звільняє працівників банку відповідно до законодавства України про працю; 3) виконує організаційно-розпорядчі функції для реалізації процедури ліквідації банку; 4) здійснює повноваження Фонду, визначені цим Законом та делеговані їй Фондом; 5) звітує про результати своєї роботи перед виконавчою дирекцією Фонду.

Відповідно до частини першої статті 35 Закону № 4452-VI Фонд може делегувати рішенням виконавчої дирекції Фонду частину або всі свої повноваження як тимчасового адміністратора або ліквідатора уповноваженій особі (уповноваженим особам) Фонду.

Уповноважена особа Фонду у своїй діяльності підзвітна Фонду, який несе відповідальність за дії уповноваженої особи Фонду щодо процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку (частина восьма статті 35 Закону).

Уповноважена особа Фонду діє від імені банку в межах повноважень Фонду (частина третя статті 37 Закону).

Частиною третьою статті 34 Закону № 4452-VI визначено, що здійснення повноважень органів управління банку може бути делеговано тільки одній уповноваженій особі.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що уповноважена особа Фонду у частині реалізації повноважень Фонду щодо банку, до якого застосовано тимчасову адміністрацію, виконує повноваження органу управління останнього, оскільки після призначення тимчасової адміністрації керівництво банку втрачає свої повноваження, та повноваження Фонду при реалізації повноважень Фонду, пов`язаних з ліквідацією неплатоспроможного банку, одним із яких є формування реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Оскільки уповноважена особа Фонду у правовідносинах з іншими особами виступає або як представник Фонду, або як представник банку, який представляє Фонд у межах делегованих Фондом повноважень, така уповноважена особа не може бути стороною у справі.

Такі правові висновки сформульовано у постанові Великої Палати Верховного Суду у цій справі від 15 травня 2019 року.

Оскільки уповноважена особа Фонду є працівником Фонду та діє від імені банку в межах повноважень Фонду, така особа у цивільному процесі за позовом до банку може виступати представником банку та не має самостійної процесуальної дієздатності (див. також висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пунктах 84-93 постанови від 22 серпня 2018 року у справі № 559/1777/15-ц, а також у пунктах 56-63 постанови від 28 листопада 2018 року у справі № 383/2/17). Тому до уповноваженої особи Фонду вимоги позивача звернені бути не можуть.

За змістом статей 15, 16 ЦК України, статті 3 ЦПК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод особа має право на ефективний спосіб захисту прав і це означає, що вона має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Право визначення особи, яка має відповідати за позовом, предмета та підстав спору належить виключно позивачеві. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Своїми правами щодо предмета спору учасник справи розпоряджається на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України).

Оскільки у спірних цивільних правовідносинах позов ОСОБА_1 пред`явлено до ПАТ «Банк Михайлівський», якого від імені банку представляє уповноважена особа Фонду, яка при цьому виконує повноваження органу управління банку, відповідач - ПАТ «Банк Михайлівський» не наділений повноваженнями щодо ведення реєстру вкладників, які мають право на відшкодування за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що належить виключно до компетенції Фонду, вимоги позивача до банку є безпідставними.

Наведене свідчить про те, що з початком процедури ліквідації банку його зобов`язання перед вкладниками припинилось, а вимога позивача стосується вчинення дій, що належать до компетенції Фонду, тому вимоги до ПАТ «Банк Михайлівський» задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про скасування оскаржуваного судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Банк Михайлівський».

Доводи апеляційної скарги банку, що стосуються оцінки дій уповноваженої особи Фонду, не входять до предмета доказування по справі і до уваги колегією суддів не беруться.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 22 лютого 2018 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» про захист прав споживача - визнання права та зобов`язання подати інформацію - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя: С.Б. Бутенко

Судді: А.І. Дорош

О.І. Обідіна