Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 343/796/16-ц

провадження № 61-33999св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Солуківська сільська рада Долинського району Івано-Франківської області,

треті особи: відділ Держгеокадастру у Долинському районі Івано-Франківської області, ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 вересня 2016 року в складі колегії суддів: Девляшевського В. А., Малєєва А. Ю., Ясеновенко Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Солуківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, треті особи: відділ Держгеокадастру у Долинському районі Івано-Франківської області, ОСОБА_3 , про скасування рішень та визнання недійсними свідоцтв про право власності на земельну ділянку.

Позовна заява мотивована тим, що під час розгляду судової справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, йому стало відомо, що ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право власності на земельні ділянки на АДРЕСА_1 .

Вказував, що на спірних земельних ділянках знаходиться лінія електрозв`язку і належний йому та іншим особам комутуючий пристрій, тому вони позбавлені можливості користуватися своєю власністю.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив: скасувати рішення сесії Солуківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області від 30 січня 2015 року про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на АДРЕСА_1 ОСОБА_2 ; від 22 квітня 2015 року про затвердження акту комісії сільської ради від 08 квітня 2015 року; від 15 липня 2015 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 ; визнати недійсними свідоцтва про право власності на нерухоме майно (земельну ділянку) серії НОМЕР_1 від 27 серпня 2015 року та серії НОМЕР_3 від 27 серпня 2015 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 22 червня 2016 року позов задоволено частково.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про скасування рішення сесії Солуківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області від 30 січня 2015 року в частині надання дозволу ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) відмовлено.

Визнано недійсним рішення сесії Солуківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області від 22 квітня 2015 року про затвердження акта постійно діючої комісії сільської ради з питань регулювання земельних відносин від 08 квітня 2015 року «Про відсутність підпису межівника громадянина ОСОБА_1 на виготовлення свідоцтва про право власності на нерухоме майно ОСОБА_2 , що знаходиться на АДРЕСА_1 ».

Визнано недійсним рішення сесії Солуківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області від 15 липня 2015 року про затвердження ОСОБА_2 технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно (земельну ділянку) серія НОМЕР_1 від 27.08.2015 року, видане на ім`я ОСОБА_2 .

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно (земельну ділянку) серія НОМЕР_3 від 27 серпня 2015 року, видане на ім`я ОСОБА_2 .

Стягнуто із Солуківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області на користь ОСОБА_1 551,20 грн судового збору та 3 300 грн за надання правової допомоги.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що рішення сесії Солуківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області від 22 квітня 2015 року, від 15 липня 2015 року та видані ОСОБА_2 свідоцтва про право власності на земельні ділянки є недійсними внаслідок порушень, допущених при встановленні меж земельних ділянок в натурі та їх закріпленні межовими знаками, при складанні актів прийняття-передачі межових знаків.

Рішення сесії Солуківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області від 30 січня 2015 року в частині надання дозволу ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) прийняте в межах повноважень цього органу місцевого самоврядування та у порядку, визначеному законом, цим рішенням не порушуються права позивача на користування своєю частиною земельної ділянки, визначеною рішенням суду.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині щодо визнання недійсними: рішення сесії Солуківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області від 22 квітня 2015 року та рішення Солуківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області від 15 липня 2015 року; визнання недійсними свідоцтв про право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_3 , виданих 27 серпня 2015 року на ім`я ОСОБА_2 , скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог. У решті рішення місцевого суду залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 21 жовтня 2014 року, яке набрало законної сили, у зв`язку з розірванням шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проведено реальний поділ домоволодіння АДРЕСА_1 та визначено порядок користування присадибною земельною ділянкою.

Саме щодо виділених ОСОБА_2 судом земельних ділянок з визначенням відповідних координат Солуківською сільською радою Долинського району Івано-Франківської області і приймались відповідні рішення, спрямовані на реалізацію нею права на приватизацію землі.

Вказані рішення органу місцевого самоврядування, які є предметом спору, прийняті в межах визначеної законодавством компетенції сільської ради без порушень прав третіх осіб, зокрема, ОСОБА_1

Позивач в засіданні апеляційного суду підтвердив, що ніяких претензій щодо площі ділянок, які виділені ОСОБА_2 у нього немає. Спір між сторонами виник саме з тих підстав, що позивач не має доступу до електроопори і комутуючого пристрою.

Разом з тим, судовим рішенням, яке набрало законної сили зобов`язано ОСОБА_1 демонтувати електроопору і комутуючий пристрій, тому оспорюваним рішенням апеляційного суду його права не порушені.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані рішення органу місцевого самоврядування прийняті з порушенням чинного законодавства, тому рішення апеляційного суду необхідно скасувати.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим.

Доводи інших учасників справи

У серпні 2017 року ОСОБА_2 подала до суду відзив на касаційну скаргу, зазначивши, що рішення апеляційного суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Солуківська сільська рада Долинського району Івано-Франківської області під час передачі ОСОБА_2 земельних ділянок діяла у порядок та спосіб, переданий законом.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 червня 2017 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

04 червня 2018 справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі № 385/1345/16-ц (провадження № 61-27698св18) призначено повторний автоматизований розподіл.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 21 жовтня 2014 року, яке набрало законної сили домоволодіння АДРЕСА_1 визнано об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ), проведено розподіл цього домоволодіння і земельної ділянки за вказаною адресою.

Відповідно до вказаного рішення суду, з метою встановлення права власності на земельні ділянки ОСОБА_1 звернулася до органу місцевого самоврядування із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі.

Рішенням сесії Солуківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області від 30 січня 2015 року ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на АДРЕСА_1 .

На виконання рішення сесії вказаної сільської ради від 30 січня 2015 року інженером-землевпорядником Приватного підприємства «ГЕО» у присутності сільського голови та спеціаліста по землевпорядкуванню, землекористувача 04 березня 2015 року проведено встановлення в натурі межових знаків земельної ділянки, межові знаки передані під нагляд на зберігання ОСОБА_1 , про що складено акти приймання-передачі межових знаків земельних ділянок, в яких зазначено, що претензій при встановленні межових знаків від суміжних землевласників та землекористувачів не заявлено.

Рішенням сесії Солуківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області від 22 квітня 2015 року затверджено акт постійно діючої комісії сільської ради з питань регулювання земельних відносин від 08 квітня 2015 року «Про відсутність підпису межівника ОСОБА_1 на виготовлення свідоцтва на право власності на нерухоме майно ОСОБА_1 , що знаходиться на АДРЕСА_1 ».

Рішенням сесії Солуківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області від 15 липня 2015 року ОСОБА_2 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки у натурі (на місцевості) на АДРЕСА_1 .

На підставі вказаних рішень сесії Солуківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області ОСОБА_2 отримала свідоцтва про право власності на нерухоме майно (земельну ділянку) серія НОМЕР_1 від 27 серпня 2015 року та серія НОМЕР_3 від 27 серпня 2015 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частинами першою і другою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі статтями 116, 118 ЗК України є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 вказував, що внаслідок прийняття оскаржуваних рішень органу місцевого самоврядування та видачу ОСОБА_2 свідоцтв про право власності на земельні ділянки на АДРЕСА_1 порушено його право на користування електроопорою та комутуючим пристроєм.

Разом з тим, рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 06 квітня 2016 року у справі № 343/2409/15-ц, яке набрало законної сили, зобов`язано ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкоди у користуванні належними їй на праві власності земельними ділянками на АДРЕСА_1 та прибрати з них електроопору та комутуючий пристрій.

Частиною другою статті 77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що cпори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов правильного висновку, що cпір між сторонами виник саме з тих підстав, що позивач не має доступу до електроопори і комутуючого пристрою. Разом з тим, судовим рішенням, яке набрало законної сили зобов`язано ОСОБА_1 демонтувати електроопору і комутуючий пристрій, тому права його права не порушені.

Також апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що у разі наявності правових підстав ОСОБА_1 не позбавлений можливості звернутися з вимогами до ОСОБА_2 про встановлення сервітуту з урахуванням вимог глави 32 ЦК України.

Разом з тим, ОСОБА_2 оформила право власності на земельні ділянки, які їй визначені рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 21 жовтня 2014 року, яке набрало законної сили.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що позивача не було повідомлено про дату виходу землевпорядної комісії на місцевість з метою визначення та встановлення меж, оскільки таке порушення не вплинуло на законність видачі державних актів на земельні ділянки, які визначені судовим рішенням, що набрало законної сили. Крім того, позивач за наявності правових підстав має право на встановлення сервітуту.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судів. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 вересня 2016 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

А. І. Грушицький

В. В. Сердюк