Ухвала

03 липня 2019 року

м. Київ

справа № 263/4351/16-ц

провадження № 61-19623св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Маріуполі Донецької області,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Маріуполі Донецької області про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок трудового каліцтва за касаційною скаргою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Маріуполі Донецької області на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 жовтня 2016 року у складі головуючого судді Томіліна О. М. та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 20 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Попової С. А., Зайцевої С. А., Кочегарової Л. М.,

ВСТАНОВИВ :

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Маріуполі Донецької області( далі - Відділення Фонду) про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок трудового каліцтва.

Позов мотивовано тим, що позивач перебував у трудових відносинах із КП «Маріупольське комунальне автотранспортне підприємство № 052808», працюючи на посаді слюсаря з ремонту автомашин (агрегатник). 26 грудня 1996 року під час виконання трудових обов`язків він отримав травму лівого ока. За результатами розслідування нещасного випадку комісією було складено акт за формою Н-1. Рішенням МСЕК від 14 квітня 1997 року йому первинно встановлено 40% стійкої втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності безстроково. В результаті трудового каліцтва він відчуває душевні та фізичні страждання. Просив стягнути з Відділення Фонду 50000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті трудового каліцтва.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 жовтня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Маріуполі Донецької області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 15 000 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про стягнення судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що внаслідок травми, яка мала місце 16 грудня 1996 року, за результатами МСЕК від 14 квітня 1997 року (довідка серія 2-18-АЖ 252308 від 14 квітня 1997 року) ОСОБА_1 встановлено 40% стійкої втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності. Відшкодування шкоди, заподіяної трудовим каліцтвом, здійснювалось на той час відповідно до Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №472 від 23 червня 1993рроку (далі - Правила 1993 року).

Відповідно до пункту 38 вказаних Правил, право на отримання потерпілим виплат на відшкодування шкоди настає з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Відповідно до статті 2 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", його дія поширюється на осіб, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві. При цьому в Прикінцевих положеннях Закону зазначено, що уся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим Законом підприємства, установи та організації не відшкодували матеріальної і моральної (немайнової) шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, виплачується цими підприємствами, установами і організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 20 грудня 2016 року апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Волноваському районі Донецької області відхилено.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 жовтня 2016 року залишено без змін.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 19 січня 2017 року заяву Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Маріуполі Донецької області про виправлення описки задоволено.

Виправлено в резолютивній частині повного тексту ухвали апеляційного суду Донецької області від 20 грудня 2016 року описку, вказано замість «Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Волноваському районі Донецької області», «Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Маріуполі Донецької області».

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про те, що саме Фонд повинен відшкодовувати позивачу моральну шкоду, оскільки стійку втрату професійної працездатності позивачу ОСОБА_1 встановлено у квітні 1997 року, тобто в період дії положень Правил 1993 року, із урахуванням прикінцевих положень Закону № 1150-XIV, які встановлювали відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування (у даному випадку ліквідації підприємства-роботодавця без правонаступництва). Право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача у квітні 1997 року і воно не залежить від моменту звернення до суду, бо не обмежується строками позовної давності.

У січні 2017 року Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Маріуполі Донецької областічерез засоби поштового зв`язку подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 10 грудня 2016 року, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом необґрунтовано покладено обов`язок відшкодування на неналежного відповідача - Фонд, оскільки рішення було прийнято виходячи із законодавства, яке вже не діяло. Суд не надав оцінки нормам, які були зазначені в Законі України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (який набрав чинності 01 січня 2015 року), неправильно застосував принцип дії закону в часі, а також не врахував положень статті 214 ЦПК України. Розрахунок моральної шкоди є завищеним і не відповідає нормам закону. Вважають, що позивачем не надано доказів того, що йому не була сплачена моральна шкода під час його праці на підприємстві, крім того, позивачем був пропущений строк звернення до суду відповідно до статті 233 КЗпП України.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 березня 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу № 263/4351/16-ц.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу Україниу редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

14 травня 2018 року матеріали цивільної справи № 263/4351/16-ц надійшли до Верховного Суду.

03 червня 2019 року матеріали цивільної справи передані доповідачу.

Колегія суддів дійшла висновку, що наведені в касаційній скарзі доводи дають підстави для зупинення касаційного провадження у справі.

15 травня 2019 року Верховний Суд у складі суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду відповідно до ч. 4 ст. 403 ЦПК України передав на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 210/3177/17 за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з втратою професійної працездатності.

Обґрунтовуючи підставу для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду послалася на те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц дійшла висновку про покладення обов`язку відшкодування моральної шкоди внаслідок отриманого позивачем професійного захворювання на роботодавця як винної особи незалежно від дати звернення із позовом до суду. При цьому колегія суддів Касаційного цивільного суду дійшла протилежних правових висновків, зокрема про те, що обов`язок відшкодування моральної шкоди внаслідок отриманого позивачем професійного захворювання покладається на роботодавця як винної особи, і захист такого права залежить від дати звернення потерпілої особи з відповідним позовом.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року справу № 210/3177/17 прийнято до розгляду та призначено на 18 вересня 2019 року.

Таким чином, оскаржувані судові рішення у цій справі та оскаржувані рішення у справі, яка прийнята до розгляду Великою Палатою Верховного Суду, постановлені у подібних правовідносинах.

У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Оскільки справа № 210/3177/17 прийнята до розгляду Великою Палатою Верховного Суду, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі № 263/4351/16-ц .

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 263/4351/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Маріуполі Донецької області про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок трудового каліцтва, до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 210/3177/17.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є.В. Краснощоков