Справа № 216/5222/16-ц
провадження 2/216/270/19
РІШЕННЯ

іменем України

11 червня 2019 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Кузнецова Р.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Марущак І.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи Управління Держгеокадастру у Криворізькому районі Дніпропетровської області про визнання права власності на земельну ділянку та визнання недійсним державного акту,

В С Т А Н О В И В:

27 жовтня 2016 року та уточнено 31 січня 2017 року, 24 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи Управління Держгеокадастру у Криворізькому районі Дніпропетровської області про:

- визнання права власності на земельну ділянку загальною площею 0,0795 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю, виданого 20.01.1998 на підставі рішення виконкому Криворізької міської ради №501/1 від 12.11.1997 на ім`я ОСОБА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на обставини, за якими 15.05.2007 позивач придбав у ОСОБА_3 житловий будинок АДРЕСА_1 , та 05.06.2007 зареєстрував право власності на будинок у КП ДОР «Криворізьке БТІ» із внесенням даних про реєстрацію до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно. Відповідно до п. 1.2.3 договору купівлі-продажу земельна ділянка, на якій знаходиться житловий будинок переходить у користування покупця. У вересні 2016 року позивач звернувся до землевпорядної організації з питання щодо приватизації земельної ділянки, на якій розміщений належний позивачу будинок, та яка використовується для його обслуговування, однак отримав відмову, оскільки право власності на земельну ділянку вже було раніше набуто попереднім власником ОСОБА_2 , який за договором купівлі-продажу від 09.03.1998 продав його ОСОБА_3 , у якої він і прибав будинок. При цьому, право власності на земельну ділянку від ОСОБА_2 до ОСОБА_3 передано не було. Площа земельної ділянки, на якій розміщений житловий будинок складає 0,0802 га.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити його.

Відповідач ОСОБА_3 надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовну заяву визнає.

Відповідач ОСОБА_2 про час, день та місце слухання справи повідомлявся належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Представник третьої особи ОСОБА_4 надала суду заяву про розгляд справи без її участі, залишає вирішення питання щодо заявлених позовних вимог на розсуд суду за наявними в матеріалах справи доказах. Разом з тим, вказує, що доцільно було б вирішити питання щодо припинення права приватної власності земельної ділянки, яка стала предметом позову зареєстрованого в установленому чинним законодавством порядку власника ОСОБА_2 .

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

За приписами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи те, що спірні правовідносини між сторонами виникли в зв`язку з переходом права на землю внаслідок придбання житлового будинку тому, до таких відносин мають бути застосовані норми Земельного кодексу України в частині яка регулює питання виникнення права власності на земельну ділянку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Такі ж вимоги містяться у ч. 1 ст. 377 ЦК України, згідно з якою до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 09.03.1998, посвідченого брокером Дніпропетровської міської біржі нерухомості Шворак ОСОБА_5 .І., укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , остання набула права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку (а.с.76).

Земельна ділянка площею 0,0802 га, із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю від 20.01.1998 (а.с.46-47).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 15.05.2007, посвідченого Першою Криворізькою державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за №1-1063, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , позивач набув права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , вказаний договір був зареєстрований КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації і записаний в реєстрову книгу 195-11 номер запису 42071, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05.06.2007 №14795944 (а.с.5,6).

Проте, п. 1.2.3 вказаного договору передбачено, що земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок переходить у користування покупця.

Таким чином, з моменту укладення вказаного договору, тобто з 15.05.2007, в силу вимог норми ст. 120 ЗК України у позивача виникло право власності земельної ділянки, на якій розташований придбаний житловий будинок.

Частиною третьої статті 152 ЗК України визначено, що захист громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Державні акти на право власності на земельні ділянки визнаються документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень або цивільно-правових угод. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце у разі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішень чи угод. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Вищевказану правову позицію висловив Верховний Суд України у своїй постанові від 04 червня 2014 року по справі №6-46цс14.

Враховуючи вищевикладене, судом не вбачається правових підстав для задоволення позову в частині визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю, виданого 20.01.1998 на підставі рішення виконкому Криворізької міської ради №501/1 від 12.11.1997 на ім`я ОСОБА_2

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 13, 141, 206, 264-265 ЦПК України, ст.ст. 377, 378 ЦК України, ст.ст. 120, 152, 155 ЗК України суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи Управління Держгеокадастру у Криворізькому районі Дніпропетровської області про визнання права власності на земельну ділянку та визнання недійсним державного акту задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_1 виданий Лутугінським РВ УМВС України в Луганській області, 29 червня 1998 року, РНОКПП НОМЕР_2 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0802 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В частині позовних про визнання недійсним Державного актову на право приватної власності на землю, який виданий 20.01.1998 року на підставі рішення виконкому Криворізької міської ради №501/1 від 12.11.1997 року на ім`я ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Рішення надруковане суддею в одному примірнику.

Суддя Р.О. Кузнецов