Провадження № 2/369/425/19
28.05.2019 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Дубас Т.В.,
за участю секретаря Мазурик Д.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -
У вересні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів. Свої вимоги мотивував тим, що 19 вересня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових коштів.
Згідно умов договору, Відповідачем було отримано від Позивача кошти в розмірі 18 000 (вісімнадцять тисяч) доларів США, що є еквівалентним 504 000 (п`ятсот чотири тисячі) гривень 00 копійок на день пред`явлення позову для особистих потреб, що підтверджується розпискою.
У розписці була вказана дата повернення грошових коштів, а саме 15 вересня 2015 року.
Однак на сьогодні, зобов`язання щодо повернення вищезазначеної суми позики Відповідач так і не виконав, чим порушив вимоги положень договору позики, а також ст. 1049 Цивільного кодексу України.
Тому просив суд стягнути з ОСОБА_2 суму боргу у сумі 504 000 (п`ятсот чотири тисячі) гривень 00 копійок, інфляційне збільшення суми 175 744 (сто сімдесят п`ять тисяч сімсот сорок чотири) гривні 80 копійок, суму 3% процентів в розмірі 45 028 (сорок п`ять тисяч двадцять вісім) гривень, суму процентів за користування позикою в розмірі 247 033 (двісті сорок сім тисяч тридцять три) гривні 30 копійок, а також судові витрати стягнути з відповідача.
Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.10.2018 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено судове засідання.
Представник позивача в судовому засіданні, позов підтримав у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду невідомі. Письмовий відзив до суду не надходив.
Положеннями ст.174 ЦПК України, закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі не надання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За відсутності заперечень позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України.
Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, знаходить що позов підлягає до задоволення частково виходячи з наступного.
Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорювального права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Вимогами ст.10 ЦПК України, передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 1 ст. 628 ЦК України, передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Судом встановлено, що відповідно до розписки 19 вересня 2014 року вбачається, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 18 000 (вісімнадцять тисяч) доларів США, що є еквівалентним 504 000 (п`ятсот чотири тисячі) гривень 00 копійок на день пред`явлення позову для особистих потреб, яку зобов`язався повернути позивачу 15 вересня 2015 року.
Розписка містить необхідні умови договору позики, зокрема, дату її складання, отримання грошових коштів в конкретно визначеній сумі та зобов`язання щодо їх повернення, строк повернення, при цьому написана власноручно ОСОБА_2 .
Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Суд оцінюючи таку розписку в розумінні положень ЦК України, вважає, що між сторонами в даному випадку укладений договір позики, письмова форма якого внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошових сум позичальнику, яким у спірних правовідносинах виступає відповідач.
Як вбачається з тексту розписки, ОСОБА_1 надав відповідачу кошти, тобто свої зобов`язання ОСОБА_1 виконав в повному обсязі.
Згідно з ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.
Оскільки у боржника відсутній борговий документ чи розписка про виконання ним своїх зобов`язань повністю або частково, такий документ знаходиться у позивача, суд приходить до висновку, що відповідачем зобов`язання за договором не виконані.
За правилами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом ст.ст. 526, 527 ЦК України, належним виконанням зобов`язання є, зокрема, виконання його належними сторонами або уповноваженими особами, під якими слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження сторони зобов`язання, про що може бути зазначено у договорі або виданій відповідно до закону довіреності.
Аналіз нормст. 99 Конституції України, ст.ст.192, 533 ЦК України, дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов`язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і його виконання є національна валюта України - гривня.
Суд враховує положення ч.2 ст.533 ЦК України, а також ч.2 п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до яких, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом Національного банку України відповідної валюти на день ухвалення рішення.
У визначений договором строк повернення коштів, відповідач свої зобов`язання не виконав, чим порушив права позивача і які підлягають захисту в судовому порядку, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача основної суми боргу в розмірі 18 000 (вісімнадцять тисяч) доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на день звернення позивача до суду із позовом відповідає 504 000 (п`ятсот чотири тисячі) гривень 00 копійок.
Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобов`язання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України.
Суд приходить до висновку, що 3 % річних підлягають стягненню у національній валюті України - гривні, без зазначення еквіваленту в доларах США.
Так, 3% річних за період нарахування з 16.09.2015 року по 07.09.2018 року на суму боргу 504 000 (п`ятсот чотири тисячі) гривень 00 копійок складає 45 028 (сорок п`ять тисяч двадцять вісім) гривень та підлягає стягненню з відповідача.
За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.
Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Таким чином, стягнення з відповідача процентів за користування позикою у розмірі 247 033 (двісті сорок сім тисяч тридцять три) гривні 30 копійок підлягають до задоволення.
Разом з тим, щодо позовних вимог про стягнення з відповідача індексу інфляції у розмірі 175 744 (сто сімдесят п`ять тисяч сімсот сорок чотири) гривні 80 копійок слід зазначити наступне.
За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року №1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.
Норми частини другої статті 625 ЦК України, щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.
Тому, суд не вбачає підстав, для задоволення позовних вимог в частинні стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення на суму боргу у розмірі 18 000 (вісімнадцять тисяч) доларів США.
Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково, а саме стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає борг у розмірі 504 000 (п`ятсот чотири тисячі) гривень 00 копійок, суму 3% процентів в розмірі 45 028 (сорок п`ять тисяч двадцять вісім) гривень, суму процентів за користування позикою в розмірі 247 033 (двісті сорок сім тисяч тридцять три) гривні 30 копійок.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 192, 526, 533, 546, 547, 549, 610, 1046, 1049 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 89, 141, 209, 247, 265, 272, 282, 284, 354, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) борг у розмірі 18 000 (вісімнадцять тисяч) доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 17.09.2018 року складає 504 000 (п`ятсот чотири тисячі) гривень 00 копійок, суму 3% процентів в розмірі 45 028 (сорок п`ять тисяч двадцять вісім) гривень, суму процентів за користування позикою 247 033 (двісті сорок сім тисяч тридцять три) гривні 30 копійок, а всього 796 061 (сімсот дев`яносто одна тисяча шістдесят одна) гривня 30 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 7 960 (сім тисяч дев`ятсот шістдесят) гривень 61 копійка.
У решті позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: Дубас Т.В.