Єдиний унікальний номер 227/1477/18 Номер провадження 22-ц/804/1620/19

Єдиний унікальний номер 227/1477/18
Номер провадження 22-ц/804/1620/19
Головуючий у 1 інстанції Здоровиця О.В.
Доповідач Агєєв О.В.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.

суддів Корчистої О.І., Мальованого Ю.М.

за участю секретаря судового засідання Ротар Я.Б.

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду м.Бахмут цивільну справу № 227/1477/18 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» про відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18 березня 2019 року (суддя Здоровиця О.В.), ухваленого в приміщенні суду в м.Добропілля Донецької області, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК «Добропіллявугілля» (далі ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля») про стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з серпня 1991 року він працював на вугільних підприємствах Добропільського району на різних посадах з повним робочим днем в шахті у шкідливих та небезпечних умовах праці. Останнє місце роботи ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» ВСП «Шахтоуправління «Добропільське», на посаді машиніста гірничих виїмкових машин підземним 5 розряду з повним робочим днем у шахті. Внаслідок вказаної роботи, у шкідливих умовах праці, він отримав професійні захворювання: пневмоконіоз, легенева недостатність 1-2 ступеню, хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірною ступінню пониження слуху (3 ст.), що підтверджується актом розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 09 червня 2017 року №12. Згідно довідок МСЕК серії АБ № 0049345 та серії АВ №0869061 від 26.06.2017 року, йому встановлена третя група інвалідності з втратою професійної працездатності за сукупністю отриманих професійних захворювань у розмірі 50% безстроково. Внаслідок отриманого професійного захворювання, яке він отримав працюючи на підприємстві відповідача, які є небезпечними та шкідливими, йому заподіяні фізичний біль і душевні страждання, тобто моральна шкода, яка полягає в тому, що він був звільнений з роботи за станом здоров`я і таким чином втратив достойний заробіток, у зв`язку з чим він змушений був змінити звичайний спосіб свого життя. Ушкодження здоров`я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров`я, на безпечну працю. У зв`язку з професійним захворюванням, цілком порушена його нормальна життєдіяльність, він тривалий час знаходився на лікуванні. Позивач не в змозі в повному об`ємі виконувати роботи в побуті, по господарству.

Просив стягнути з ТОВ «ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» на свою користь, в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої професійними захворюваннями, 40000 гривень.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18 березня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000 гривень. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В решті позовних вимог відмовлено.

Відповідач не погодився з даним рішенням суду першої інстанції та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення, ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» зазначає, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що ордер представника позивача Мавроді Р.Ф. не відповідає вимогам пунктів 14, 15.4 Положення «Про ордер та надання правової допомоги та порядку ведення реєстру ордерів», затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17.12.2012 року №36, із змінами внесеними рішенням Ради адвокатів України від 27.05.2017 року №151, а саме в ордері неправильно зазначено назву органу в якому надається правова допомога, не зазначено форму здійснення та адресу місця здійснення адвокатської діяльності, на зворотному боці ордера відсутня інформація щодо обмежень правомочності адвоката. Всупереч зазначених порушень, судом першої інстанції допущено до участі у справі даного представника.

Звертає увагу, що в період з 02.07.2012 року по 17.01.2015 року та з 16.03.2015 року по 17.01.2015 року ОСОБА_1 працював у ВСП «Шахтоуправління «Добропільське» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля». В період з 16.03.2015 року по 17.01.2015 року позивач використав 127 календарних днів щорічної відпустки, 118 календарних днів відпустки без збереження заробітної плати, тобто був відсутній на робочому місці більше одного року.

Посилається на акт №12 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 07.06.2017 року, в якому комісія зазначила наступне: згідно виписки з амбулаторної карти, захворювання легень вперше встановлено у 2014 році, захворювання органів слуху у травні 2013 року. Проте, під час проходження щорічних медичних оглядів позивач надавав довідки, відповідно до яких був придатним за станом здоров`я для роботи за своєю професією. Зазначена обставина свідчить про свідоме приховування позивачем стану свого здоров`я. Враховуючи положення ч.2 ст.1166 ЦК України, відповідач вважає, що шкоду здоров`ю позивача завдано не з вини ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля», та вина останнього взагалі відсутня.

Також посилається на статті 23, 1167 ЦК України, статті 12, 81 ЦПК України, п.5 Постанови №4 від 31.03.1995 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження вини відповідача у заподіянні моральної шкоди позивачу.

Крім того, на думку відповідача, розмір моральної шкоди є непідтвердженим, необґрунтованим та суттєво завищеним, що не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а матеріали справи не містять медичних висновків щодо ступеню заподіяння моральної шкоди, а також чіткого визначення у грошовому еквіваленті розміру моральних страждань.

Звертає увагу на відмови суду першої інстанції у задоволенні клопотань відповідача про визнання факту, для якого було призначено судову експертизу, про накладення штрафу на позивача та про розподіл судових витрат.

Стосовно клопотання про визнання факту, відповідач посилається на статті 12, 43, 44, 76, 81, 102 ЦПК України та зазначає, що позивач без поважних причин не з`явився до експертного закладу для надання інформації, необхідної для проведення експертизи, у зв`язку з чим суд мав можливість відповідно до положень 102 ЦПК України визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, проте цього не зробив.

Що стосується клопотання про розподіл судових витрат, відповідач зазначає, що на виконання ухвали Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 27.06.2018 року відповідач сплатив на користь експертного закладу 14300 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № від 13.09.2018 року. Проте суд, всупереч положень ст.264 ЦПК України, питання про розподіл судових витрат не вирішив, чим фактично усунувся від покладеного на нього процесуальним законом обов`язку.

Крім того, звертає увагу, що судом порушено строки розгляду справи, визначені статтею 275 ЦПК України, а саме зазначена справа розглядалась протягом 312 календарних днів.

Позивачем ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначив, що підтвердженням заподіяння моральної шкоди діями саме відповідача є довідка МСЕК від 26.06.2017, про що суд зазначив в своєму рішенні. Клопотання про проведення експертизи було заявлено відповідачем, позивач та його представник проти зазначеного клопотання заперечували, оскільки вважали його недоцільним з огляду на п.4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі №1-9/2004 року. Вважає рішення законним та обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Позивач ОСОБА_1 та представник відповідача ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Позивач надав суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу встановлена стійка втрата професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням в 50% безстроково та третю групу інвалідності, чим спричинено моральну шкоду, тому відповідно до вимог ст.237-1 КЗпП України, роботодавець повинен відшкодувати завдану працівнику моральну шкоду.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля», що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 .

Позивач працював з 02.07.2012 року по 17.01.2015 року та з 16.03.2015 року 08.12.2016 року в Шахтоуправлінні «Добропільське» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля», звідки наказом №233 від 08.12.2016 року звільнений з роботи за станом здоров`я.

Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серія АБ № 0049345 від 26.06.2017 року, довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією №854 серії АВ №0869061 від 26.06.2017 року підтверджується, що позивачу встановлено за первинним оглядом за сукупністю 50% втрати професійної працездатності з 16.06.2017 року безстроково: 30% - пневмоконіоз та 20% - хронічна приглухуватість і вказана втрата працездатності, пов`язана з профзахворюванням. Цими ж довідками підтверджується факт встановлення позивачу вперше, з 26.06.2017 року, безстроково 3-ї групи інвалідності, яка пов`язана з його професійним захворюванням. За висновками МСЕК ОСОБА_1 протипоказана важка фізична праця та робота в підземних умовах, рекомендовано спостерігатись та лікуватись у лікаря пульманолога, сурдолога (а.с.29).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, спричиненої втратою працездатності у зв`язку із профзахворюванням, підлягають частковому задоволенню.

Посилання ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» на те, що відсутня вина відповідача в спричиненні моральної шкоди, так як позивача допускали до роботи медичні працівники, є безпідставними.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 237-1 КЗпП України надає право працівникові на відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Як роз`яснено в пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок про відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що факт спричинення моральної шкоди доведено. Право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло з моменту встановлення стійкої втрати професійної працездатності висновком МСЕК від 26.06.2017 року.

Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, відповідно до ст.ст.23, 1167 ЦК України, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, які він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання.

Висновком МСЕК позивачу встановлено ушкодження здоров`я під час виконання трудових обов`язків, у зв`язку із чим факт заподіяння моральних страждань є доведеним.

Що стосується доводів про відсутність висновку спеціалістів про наявність моральної шкоди, то висновок експертизи щодо встановлення факту спричинення моральної шкоди для суду не є обов`язковим і оцінюється судом разом з іншими доказами та не має заздалегідь встановленого значення відповідно до вимог статтей 110, 89 ЦПК України.

Посилання в апеляційний скарзі на те, що розмір моральної шкоди є непідтвердженим та не відповідає засадам розумності є необґрунтованими, оскільки з врахуванням положень частини 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_1 зазначив, що йому спричинена моральна шкода, він став інвалідом, відчуває певні труднощі, оскільки обмежений у фізичному навантаженні, позбавлений можливості нормально вести побут, наявність профзахворювання порушує нормальну життєдіяльність позивача і потребує від нього докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Вказані позивачем обставини відповідачем не спростовані.

Апеляційний суд вважає, що розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди у сумі 20000 гривень є співмірним з моральними стражданнями, які заподіяні позивачу у зв`язку з втратою працездатності 50% безстроково.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що позивач за період з 16.03.2015 року по 08.12.2016 року використав 127 календарних дні щорічної відпустки та 118 днів календарних дні відпустки без збереження заробітної плати, а тому був відсутній на робочому місця більше одного року, суд також вважає необґрунтованими у зв`язку з наступним.

Як вбачається з копії трудової книжки позивача, він працював на Шахті «Добропільська з 24.11.1997 року по 11.06.2010 року, був звільнений за власним бажанням (а.с.12); з 05.07.2010 року по 17.01.2015 року, також був звільнений за власним бажанням (а.с.13); з 16.03.2015 року по 08.12.2016 року, та був звільнений за станом здоров`я.

Крім того, згідно акту №12 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 07.06.2017 року стаж роботи за професією «Машиніст гірничих виїмкових машин» (ДК-003:2010) складає 14 років 08 місяців 02 дні; причиною виникнення професійного захворювання є умови праці на шахті «Алмазна» ВСП «Шахтоуправління «Добропільське» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» в якості машиніста гірничих виїмкових машин.

Доводи про те, що судом першої інстанції допущено до участі у справі представника позивача Мавороді Р.Ф., довіреність якого не в повній мірі відповідає Положенню «Про ордер та надання правової допомоги та порядку ведення реєстру ордерів», не впливають на правильність висновків суду. В судовому засіданні згідно протоколу від 18.03.2019 року приймав участь безпосередньо позивач ОСОБА_1 , а в основу рішення судом покладено не пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , а встановлені судом обставини та докази, які підтверджують ці обставини.

Щодо заявленого клопотання про визнання судом факту, для з`ясування якого була призначена судова психологічна експертиза, і на яку не з`явився позивач, як це передбачено ст.109 ЦПК України, колегія суддів зазначає, що дана норма передбачає можливість визнання судом такого факту, а не його обов`язок, з урахуванням певних оціночних критеріїв.

Стосовно питання про розподіл судових витрат колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідач посилається на частину 9 статті 141 ЦПК України, згідно якої у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи, що колегією суддів не встановлено факту зловживання позивачем та його представником процесуальними правами, оскільки не прибуття позивача до експертної установи без відповідного зобов`язання не можна вважати таким зловживанням за яке суд, в розумінні вимог глави 9 ЦПК України, повинен застосувати заходи процесуального примусу, а також керуючись положеннями статті 141 ЦПК України, і те, що по суті спір вирішений на користь позивача, суд першої інстанції в повному обсязі поклав саме на ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» судові витрати по сплаті судового збору, що відповідає процесуальному закону.

Стягнення з позивача витрат відповідача на оплату експертизи, яка фактично проведена не була, тобто не була виконана відповідна робота, не передбачено діючим процесуальним законодавством, оскільки відповідно до ч.6 ст.139 ЦПК України судом встановлюється розмір витрат саме на проведення експертизи. З урахуванням того, що фактично експертиза проведене не була, то на думку колегії, сплачена позивачем грошова сума за її проведення не підлягає стягненню з позивача. Позивач не позбавлений можливості повернути сплачені кошти в іншому порядку.

Таким чином, аргументи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, які тягнуть скасування рішення суду першої інстанції, що в свою чергу, згідно ст.375 ЦПК України, є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Відповідно до ст.382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення без змін, з врахуванням п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18 березня 2019 року залишити без задоволення.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.В. Агєєв

Судді: О.І. Корчиста

Ю.М. Мальований

Повний текст судового рішення складено 11 липня 2019 року.

Головуючий О.В. Агєєв