Постанова

Іменем України

03 липня 2019 року

м. Київ

справа № 539/3286/16-ц

провадження № 61-16494св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю., Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 07 липня 2017 року в складі судді Жаги Е. Г. та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 21 вересня 2017 року в складі колегії суддів: Дряниці Ю. В., Кривчун Т. О., Чумак О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ.

Позовна заява мотивована тим, що з 15 серпня 2003 року до 10 липня 2013 року перебувала у шлюбі з відповідачем, у якому мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За час шлюбу вони придбали за спільні кошти, серед іншого, автомобіль «Mercedes-Benz», модель «VITO 110», 2002 року випуску, кузов (шасі) № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

Автомобіль придбано відповідачем за генеральним дорученням, посвідченим приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Снитюк Л. Г. 15 серпня 2012 року за реєстровим номером 2067. Але насправді було укладено договір купівлі-продажу за ознаками, передбаченими статтею 655 ЦК України. Продавець передав транспортний засіб у власність покупця, а покупець сплатив продавцю певну грошову суму.

Вони користувалися автомобілем в інтересах сім`ї до часу розірвання шлюбу, після якого автомобіль залишився у користуванні відповідача.

22 січня 2014 року, після розірвання шлюбу, ОСОБА_2 зареєстрував спірний автомобіль в органах реєстрації транспортних засобів на своє ім`я.

Позивач вважала, що відповідач навмисно приховав від неї дійсні обставини придбання автомобіля, оскільки вона не знала, що автомобіль придбаний на підставі генеральної довіреності, а не на підставі договору купівлі-продажу, з метою вивести це майно зі складу об`єктів спільної сумісної власності подружжя, уникнути поділу транспортного засобу та зареєстрував право власності на своє ім`я вже після розірвання шлюбу.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила визнати автомобіль «Mercedes-Benz» об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , встановивши, що кожному з них належить по 1/2 частці; визнати за нею право власності на автомобіль в цілому, стягнувши з неї на користь відповідача грошову компенсацію 1/2 частки його вартості, що буде визначена відповідно до судової експертизи; стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

У процесі розгляду справи ОСОБА_1 збільшила позовні вимоги, зазначаючи, що за час спільного подружнього проживання, крім іншого майна, ними придбано причіп бортовий та автомобільний сканер «Launch-X 431» для діагностики автомобілів.

Причіп бортовий ПА-004, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , придбаний 03 квітня 2007 року та цього ж дня зареєстрований у РЕВ МРВ ДАІ м. Лубнів УМВС України в Полтавській області, його середня оціночна (ринкова) вартість станом на 27 липня 2016 року становить 6 710,00 грн. Автомобільний сканер придбаний 11 лютого 2013 року, згідно з товарним чеком його вартість становить 14 750,00 грн.

Ураховуючи викладене ОСОБА_1 просила визнати причіп бортовий ПА-004, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , зареєстрований у РЕВ МРВ ДАІ м. Лубнів УМВС України в Полтавській області на ім`я ОСОБА_2 , та автомобільний сканер «Launch-X 431» об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, встановивши, що кожному з них належить по 1/2 частці причепу та сканера, залишити їх ОСОБА_2 та стягнути з нього на її користь грошову компенсацію 1/2 частини їх вартості у розмірі 10 730,00 грн, стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Також у процесі розгляду справи ОСОБА_1 уточнила свої позовні вимоги, зазначаючи, що ОСОБА_2 з метою уникнення поділу автомобіля 03 листопада 2016 року уклав зі своїм батьком ОСОБА_4 договір купівлі-продажу, а в подальшому автомобіль перереєстровано на ім`я ОСОБА_5 Як зазначено у довідці територіального сервісного центру від 31 січня 2017 року № 5343 на цей час спірний автомобіль зареєстровано на ім`я ОСОБА_6 , тобто автомобіль перебуває у власності третьої особи.

Оскільки відповідач здійснив відчуження транспортного засобу не в інтересах сім`ї, вона має право на отримання грошової компенсації 1/2 частини вартості автомобіля.

Остаточно ОСОБА_1 просила: визнати автомобіль «Mercedes-Benz», модель «VITO 110», 2002 року випуску, кузов (шасі) № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 , об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , встановивши, що кожному з них належить по 1/2 частці; стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію у розмірі вартості 1/2 частини автомобіля, що відповідно до проведеної судової автотоварознавчої експертизи становить 86 125,00 грн; визнати причіп бортовий ПА-004, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , зареєстрований у РЕВ МРВ ДАІ м. Лубнів УМВС України в Полтавській області на ім`я ОСОБА_2 та автомобільний сканер «Launch-X 431» об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, встановивши, що кожному з них належить по 1/2 частці причепу та сканера, залишити їх ОСОБА_2 та стягнути з нього на її користь грошову компенсацію половини їх вартості у розмірі 10 730,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 07 липня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 21 вересня 2017 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на причіп бортовий ПА-044, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , зареєстрований у РЕВ МРВ ДАІ м. Лубнів УМВС України у Полтавській області на ім`я ОСОБА_2 , встановивши, що кожному з них належить по 1/2 частині причепу та залишено його ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 355,00 грн грошової компенсації 1/2 частини вартості причепу.

У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, у частині відмови у позові про визнання спільним сумісним майном подружжя автомобільного сканера «Launch-X 431» мотивовано тим, що це майно продано у квітні 2013 року, тобто у період, коли сторони перебували у шлюбі. Позивач не довела, що кошти, отримані від продажу сканера відповідач витратив на власні потреби.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, у частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права спільної сумісної власності на легковий пасажирський автомобіль «Mercedes-Benz» мотивовано тим, що на момент перебування сторін у шлюбі ОСОБА_2 не набув право власності на цей автомобіль у визначеному законом порядку, отже, це майно не є об`єктом спільної сумісної власності.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалені в справі судові рішення в частині відмови у позові про визнання спільною сумісною власністю подружжя автомобіля «Mercedes-Benz», автомобільного сканера «Launch-X 431» скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди неправильно застосували статті 640, 655 ЦК України, статтю 244 ЦК України; не взяли до уваги, що для визнання права власності на автомобіль достатньо довести факт сплати грошей покупцем і передачу автомобіля продавцем; автомобіль був придбаний за спільні кошти подружжя.

Суд безпідставно відмовив у визнанні автомобільного сканера «Launch-X 431» спільним сумісним майном подружжя, дійшовши помилкового висновку про його продаж у період шлюбу - 02 квітня 2013 року.

ОСОБА_2 надав заперечення на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу відхилити, ухвалені в справі судові рішення залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що сторони з 15 серпня 2003 року перебували у шлюбі, який рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10 липня 2013 року розірвано. У шлюбі сторони мають сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У період шлюбу, а саме 03 квітня 2007 року був придбаний причіп бортовий ПА-004, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , зареєстрований у РЕВ МРВ ДАІ м. Лубнів УМВС України в Полтавській області на ім`я ОСОБА_2 , вартість якого відповідно до довідки ТОВ РОК «Полтаваексперт» становить 6 710,00 грн.

Крім того, у в період шлюбу придбаний автомобільний сканер «Launch-X 431», який перебував у користуванні ОСОБА_2 , що підтверджено копією товарного чека.

02 квітня 2013 року це майно продано ОСОБА_8 , що підтверджено відповідною розпискою.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання спільним сумісним майном подружжя автомобільного сканера «Launch-X 431», суд виходив з того, що це майно продано у квітні 2013 року, тобто у період, коли сторони перебували у шлюбі. При цьому позивач не довела, що кошти, отримані від продажу сканера відповідач витратив на власні потреби.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права спільної сумісної власності на автомобіль «Mercedes-Benz», суд виходив з того, що на момент перебування сторін у шлюбі ОСОБА_2 не набув право власності на цей автомобіль у визначеному законом порядку, отже, це майно не може бути об`єктом спільної сумісної власності.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд установив, що 15 серпня 2012 року ОСОБА_9 оформив довіреність на ім`я ОСОБА_2 щодо розпорядження транспортним засобом «Mercedes-BenzVITO 110 CDI», 2002 року випуску.

Згідно з довідкою територіального сервісного центру № 5343 РСЦ в Полтавській області МВС України від 08 грудня 2016 року № 573 автомобіль «Mercedes-BenzVITO 110 CDI», 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , кузов (шасі) № НОМЕР_1 , власником якого був ОСОБА_9 , знятий ОСОБА_2 з обліку 21 січня 2014 року, який діяв на підставі доручення серії ВРХ № 094035 від 15 серпня 2012 року, виданого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Снитюк Л. Г. та був зареєстрований за ОСОБА_2 22 січня 2014 року на підставі довідки-рахунку серії ААВ № 161036 від 22 січня 2014 року, виданої філією Лубенського ТОВ «Торг Транс», вартістю 85 000,00 грн, про що видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 та отримано державний номерний знак НОМЕР_7 .

У подальшому автомобіль неодноразово перереєстровувався на інших власників, станом на 31 січня 2017 року власником автомобіля є ОСОБА_5 .

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку ( доходу).

Згідно з частиною першою статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Частиною третьою статті 334 ЦК України передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Відповідно до пункту 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб.

З матеріалів справи відомо, що 15 серпня 2012 року відповідно до довіреності, виданої ОСОБА_9 на ім`я ОСОБА_2 , останній набув права представляти інтереси ОСОБА_9 як власника спірного автомобіля під час розпорядження зазначеним транспортним засобом.

Доводи касаційної скарги про те, що договір купівлі-продажу спірного автомобіля фактично відбувся 15 серпня 2012 року в розумінні положень статей 640, 655 ЦК України є безпідставними, оскільки 15 серпня 2012 року нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу спірного автомобіля між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 в установленому законом порядку не укладався, отже, ОСОБА_2 на той момент право власності на автомобіль не набув. Судами установлено, що ОСОБА_2 набув право власності на автомобіль тільки 22 січня 2014 року, тобто після розірвання шлюбу.

Доводи касаційної скарги про те, що автомобільний сканер «Launch-X 431» є спільним сумісним майном подружжя також є безпідставними, оскільки це майно продано у квітні 2013 року, тобто у період, коли сторони перебували у шлюбі. Позивач не довела, що кошти, отримані від продажу сканера, відповідач витратив на власні потреби.

Суд касаційної інстанції вважає, що висновки судів попередніх інстанцій у частині, що оскаржується, відповідають вимогам закону та не суперечать обставинам, що мають значення для справи, судами правильно застосовано закон, який підлягав до застосування, тому підстав для скасування судових у цій частині рішень немає.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, судові рішення у частині, що оскаржується, - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Судові рішення у частині задоволення позову не оскаржуються та відповідно в касаційному порядку не переглядаються.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 07 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 21 вересня 2017 року у частині відмови у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання автомобіля «Mercedes-Benz», модель «VITO 110», 2002 року випуску, кузов (шасі) № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , та автомобільного сканера «Launch-X 431» об`єктом спільної сумісної власності подружжя та стягнення грошової компенсації залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

В. М. Сімоненко