Постанова

Іменем України

01 липня 2019 року

м. Київ

справа № 536/474/17-ц

провадження № 61-15428св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Приватний нотаріус Комсомольського міського нотаріального округу Скрит Ліна Георгіївна,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 21 вересня 2017 року у складі судді Колотієвського О. О. та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 22 січня 2018 року у складі колегії суддів: Лобова О. А., Гальонкіна С. А., Триголов В. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який уточнила в процесі розгляду справи, до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4 . Після її смерті залишилося спадкове майно - 1/5 частина квартири АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 3,75 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Пришибської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області. ОСОБА_4 була зареєстрована та проживала у вказаній квартирі, однак через перенесений у травні 2006 року інсульт вона забрала матір до себе додому в село Єрестівка Кременчуцького району Полтавської області і доглядала за нею до дня її смерті. Таким чином, з травня 2006 року до 01 липня 2006 року вона постійно проживала із спадкодавцем, а тому вважається такою, що прийняла спадщину. На спадкове майно претендує лише вона, оскільки відповідач не мала права звертатися до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на вищевказані земельну ділянку та частину квартири.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 21 вересня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. ОСОБА_1 передчасно пред`явила до суду цей позов, оскільки не зверталася до нотаріуса або до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею їй свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке належало спадкодавцю, та не отримувала відмови нотаріуса.

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 22 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 21 вересня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права. ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала разом з позивачем лише 19 днів, при цьому не змінювала місця своєї реєстрації. Той факт, що на час переїзду до ОСОБА_1 спадкодавець перебувала у безпорадному стані, не дає підстав для висновку про обрання нею своїм постійним місцем проживання помешкання позивача.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи.

У березні 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 21 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 22 січня 2018 року, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що з травня 2006 року до 01 липня 2006 року вона постійно проживала із спадкодавцем, а тому суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про неприйняття нею спадщини. При цьому апеляційний суд не спростував наявні в матеріалах справи докази та показання свідків щодо фактичного проживання ОСОБА_1 разом з нею. Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, за наявності невизнання такого права іншими особами, сама по собі не може бути єдиною підставою для звернення особи до суду за захистом свого права та визнання права на спадщину в судовому порядку.

У липні 2018 року ОСОБА_2 подала відзив на касаційну скаргу, в якому просила залишити її без задоволення, посилаючись на те, що наведені у цій скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів та обставин справи.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 25 травня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з Кременчуцького районного суду Полтавської області.

06 червня 2018 року справа № 536/474/17-ц надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно зі статтями 1216, 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Згідно з частинами першою-третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Єрестівка Кременчуцького району Полтавської областіпомерла мати позивача - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смертьсерії НОМЕР_1 .

Згідно з довідкою Комунального житлово-експлуатаційного підприємства № 2 від 31 січня 2017 року № 225 до дня своє смерті ОСОБА_4 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Спадкодавцю на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 та свідоцтва про право власності на житло, виданого 28 липня 2003 року органом приватизації Комсомольської міської ради Полтавської області, належали земельна ділянка площею 3,75 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Пришибської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, а також 1/5 частина квартири АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що з травня 2006 року до 01 липня 2006 року вона постійно проживала із спадкодавцем, а тому вважається такою, що прийняла спадщину.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»,свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У листі від 01 лютого 2017 року № 11/02-14 приватний нотаріус Горішньоплавнівського міського нотаріального округу Полтавської області Скрит Л. Г. просила ОСОБА_1 надати їй оригінал правовстановлюючого документа на вищевказану земельну ділянку у зв`язку з тим, що до неї звернувся спадкоємець померлої ОСОБА_4 , який прийняв спадщину та має намір оформити на своє ім`я належне спадкодавцю майно. Також позивачу було роз`яснено її право звернутися до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Листом головного лікаря Горішньоплавнівської міської лікарні від 28 квітня 2017 року № 620 підтверджується, що в період з 01 травня по 14 червня 2006 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувала на стаціонарному лікуванні у вказаній лікарні.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Встановивши, що ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності у неї умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, а саме відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про наявність підстав для відмови у позові.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Місцем проживання фізичної особи, згідно із статтею 29 ЦК України, є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.

Апеляційним судом встановлено, що до травня 2006 року постійним місцем проживання ОСОБА_4 була квартира АДРЕСА_1 . В період з 01 травня по 14 червня 2006 року спадкодавець перебувала на стаціонарному лікуванні у Горішньоплавнівській міській лікарні. Отже, через перебування у безпорадному стані внаслідок хвороби мати позивача, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , стала мешкати в будинку своєї дочки в селі Єрестівка Кременчуцького району Полтавської області з 15 червня 2006 року, тобто проживала там менше трьох тижнів. Враховуючи викладене, суд дійшов обґрунтованого висновку, що помешкання, в якому ОСОБА_4 проживала до дня своєї смерті, не можна вважати місцем її постійного проживання.

Таким чином, доводи ОСОБА_1 про те, що з травня 2006 року до 01 липня 2006 року вона постійно проживала із спадкодавцем, а тому суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про неприйняття нею спадщини, не заслуговують на увагу, оскільки ці доводи зводяться до переоцінки доказів та обставин справи, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку не допускається.

Посилання заявника на те, що апеляційний суд не спростував наявні в матеріалах справи докази та показання свідків щодо фактичного проживання спадкодавця разом з нею, є неспроможними, так як суд не заперечував вказану обставину, а навпаки - встановив її наявність.

Аргументи касаційної скарги про те, що відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, за наявності невизнання такого права іншими особами, сама по собі не може бути єдиною підставою для звернення особи до суду за захистом свого права та визнання права на спадщину в судовому порядку, також не заслуговують на увагу. У разі, якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови в позові.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно з частиною третьою статті 401 та частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 21 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 22 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

М. Ю. Тітов