09.07.2019 Єдиний унікальний номер 205/4046/19
Єдиний унікальний номер 205/4046/19
Провадження № 2з/205/124/19
УХВАЛА

09 липня 2019 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Приходченко О.С.

при секретарі Король Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження без повідомлення учасників справи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Управління-служба у справах дітей Новокодацької районної у м. Дніпрі ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні та встановлення графіку побачень з дитиною, -

ВСТАНОВИВ:

08 травня 2019 року ОСОБА_1 направив поштою до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська позов до відповідача ОСОБА_2 , третя особа УССД Новокодацької районної у м. Дніпрі ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні та встановлення графіку побачень з дитиною, який надійшов до суду 10 травня 2019 року.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2019 року позов було прийнято до розгляду суду та відкрито загальне позовне провадження.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2019 року ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову було відмовлено.

05 липня 2019 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій він просить заборонити відповідачеві вивозити за межі України дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Свою заяву обґрунтовує тим, що відповідач направила до УССД виконкому Чечелівської районної у м. Дніпрі ради заяву про підтвердження (встановлення) місця перебування дитини. 05 липня 2019 року було призначено засідання з вирішення вказаного питання. Зазначив, що ОСОБА_2 вчиняє перешкоди позивачеві у спілкуванні та побаченнях з дитиною, викрала спільну дитину, переховується від органів поліції, планує у подальшому вивезти дитину на тимчасово окуповану територію України. У позивача існують побоювання, що відповідач вивезе дитину поза межі України та не повернеться до України. Просив заборонити позивачеві вивозити малолітню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пленум Верховного Суду України у п. 4 своєї постанови від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Суд, вивчивши матеріали справи, враховуючи докази, що надані позивачем на підтвердження своїх вимог, вважає, що вимоги заяви про забезпечення позову в задоволенню не підлягають за наступних підстав.

На підставі п.п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Згідно з ч. 2 ст. 150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Що стосується вимог заяви про заборону ОСОБА_2 вчиняти дії, спрямовані на вивезення малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі України суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Тобто, позивач, яка є матір`ю малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не має права вивезти малолітню доньку за межі України без супроводу або дозволу позивача, який є батьком малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Тобто законом обмежено право відповідача одноособово вирішувати питання щодо виїзду малолітньої доньки.

Відповідно до ч. 5 ст. 157 СК України той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі.

Разом з тим, суд зауважує, що позивач зазначає, що відповідач має на меті вивезти малолітню доньку до АР Крим, що не є територією іншої держави, а є територією України, де тимчасово не здійснюють повноваження органи державної влади України.

Окрім цього, при зверненні до суду із заявою заборонити відповідачеві вивозити доньку за кордон, позивач посилається на те, що ОСОБА_2 звернулася до УССД Чечелівської районної у м. Дніпрі ради із заявою про встановлення місця проживання та підтвердження місця перебування дитини, а вирішення вказаного питання призначалося на 05 липня 2019 року. Доказів звернення до УССД Чечелівської районної у м. Дніпрі ради відповідача з вказаними заявами ОСОБА_1 суду не надав. Рішення виконкому Чечелівської районної у м. Дніпрі ради також надано не було. Таким чином, побоювання позивача, що ОСОБА_2 вивезе їх малолітню доньку за кордон і залишиться з нею там на постійне місце проживання, є суб`єктивними та доказами не підтверджуються.

Тому суд приходить до висновку, що у задоволенні зазначеної вимоги заяви позивачеві слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ч. 2 ст. 149, п.п. 1, 2 ч. 1, ч.ч. 2, 10 ст. 150, ч. 1 ст. 260 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у частині заборони вчиняти певні дії по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Управління-служба у справах дітей Новокодацької районної у м. Дніпрі ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні та встановлення графіку побачень з дитиною відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя: