Ухвала

05 липня 2019 року

м. Київ

справа № 199/5709/17

провадження № 61-11770ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Яремка В. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року в справі за позовом громадської організації «Дніпропетровський Незалежний Правозахисний Центр» інтересах ОСОБА_1 до прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області Чепіля Романа В`ячеславовича, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю посадової особи органу прокуратури,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року громадська організація «Дніпропетровський Незалежний Правозахисний Центр» в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області Чепіля Романа В`ячеславовича та Державної казначейської служби України, в якому просила стягнути моральну шкоду в розмірі 55 000 грн, завдану протиправною бездіяльністю прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області Чеплія Р. В., яка на думку позивача полягала у тривалому невиконанні обов`язку з надання копії постанови про закриття кримінального провадження.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2018 року позовні вимоги громадської організації «Дніпропетровський Незалежний Правозахисний Центр» в інтересах ОСОБА_1 частково задоволено.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2 000 грн.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 судові витрати - компенсацію за відрив від звичайних занять у розмірі 806,76 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року апеляційну скаргу громадської організації «Дніпропетровський Незалежний Правозахисний Центр» в інтересах ОСОБА_1 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задоволено. Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2018 року скасовано. У задоволенні позовних вимог громадської організації «Дніпропетровський Незалежний Правозахисний Центр», що діє в інтересах ОСОБА_1 відмовлено.

У червні 2019 року до Верховного суду надійшла скарга ОСОБА_1 , у якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати оскаржені судові рішення, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої).

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено що з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць становить 1921 грн.

Ціна позову у цій справі становить 55 000 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн*100=192 100 грн).

Отже, відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справа є малозначною.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Касаційна скарга заявника не містить посилання на зазначені випадки, як і посилання на докази на їх підтвердження.

Крім того, аналіз судових рішень у справі не дає підстав для висновку про те, що справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, і що справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Доводи касаційної скарги по суті стосуються переоцінки доказів, а правозастосовча практика з розгляду такої категорії справ сформована.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи, що касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись частинами шостою, дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року в справі за позовом громадської організації «Дніпропетровський Незалежний Правозахисний Центр» в інтересах ОСОБА_1 до прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області Чепіля Романа В`ячеславовича, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю посадової особи органу прокуратури, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Яремко