Постанова

Іменем України

24 червня 2019 року

м. Київ

справа № 466/6068/16-ц

провадження № 61-33937св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І.,

Кривцової Г. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 .,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

представник відповідача - ОСОБА_4 ,

третя особа - ОСОБА_5 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_3 -ОСОБА_4 , на рішення Апеляційного суду Львівської області від 01 червня 2017 року у складі колегії суддів

Мельничук О. Я., Крайник Н. П., Савуляка Р. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_5., в якому просила визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . У квартирі зареєстровано 5 осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 зареєстрований за даною адресою, однак з жовтня 2004 року не проживає за вказаною адресою, не оплачує комунальні послуги, не здійснює роботи щодо благоустрою квартири, а проживає разом зі своєю сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 . У зв`язку з тим, що відповідач не проживає у даній квартирі, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються, чим порушуються її права.

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_5 , в якій просив усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 шляхом надання дублікатів ключів.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що він офіційно зареєстрований за вищевказаною адресою та приймає активну участь у користуванні даним житловим приміщенням, оскільки в квартирі проживає його мати ОСОБА_5 . ОСОБА_1 відмовляється належним чином піклуватися про ОСОБА_5 , неналежно себе поводить, вимагає від останньої, щоб вона припинила проживати у даній квартирі та перешкоджає йому перебувати у квартирі під час догляду та допомоги матері ОСОБА_5 Він має намір проживати в даній квартирі, оскільки протягом останніх двох років його стосунки з дружиною значно погіршилися, проте ОСОБА_1 чинить перешкоди у користуванні кв. АДРЕСА_1 , забороняючи приходити до квартири та не дає ключів від вхідних дверей.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 24 січня 2017 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено. Усунуто перешкоди

ОСОБА_3 у користуванні житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1 шляхом надання дублікатів ключів.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_3 , будучи зареєстрованим у спірній квартирі, має право нею користуватися, а відсутність у нього ключів перешкоджає цьому. ОСОБА_1 не довела належними доказами факт непроживання відповідача більше року у житловому приміщенні без поважних причин.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 01 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 січня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_5., про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задоволено. ОСОБА_3 визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою відмовлено.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що ОСОБА_3 втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 , оскільки не проживає в спірній квартирі більше десяти років.ОСОБА_3 не подав до суду першої інстанції та суду апеляційної інстанції жодних доказів на підтвердження позовних вимог щодо чинення перешкод ОСОБА_1 у користуванні спірною квартирою протягом десяти років. Позовні вимоги за зустрічним позовом є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представником ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судове рішення Апеляційного суду Львівської області від 01 червня 2017 року скасувати і залишити в силі рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 січня 2017 року.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції прийшов до помилкового та необґрунтованого висновку, що ОСОБА_3 не проживає в спірній квартирі більше 10 років без поважних на те причин, надав неправильну оцінку доказам та доводам зустрічної позовної заяви. Не враховано, що причиною не проживання у спірній квартирі є перешкоди у користуванні з боку ОСОБА_1 .

Вважає, що суд апеляційної інстанції безпідставно взяв до уваги акт комісії в складі майстрів Львівського комунального підприємства «Рясне 403» та електромонтажера від 27 квітня 2016 року та лист Шевченківського відділу поліції Головного Управління Національної поліції у Львівській області за № 5732/43/04/09-16 від 08 червня 2016 року, так як, на думку заявника, дані докази є неналежними та недопустимими.

Крім того, Апеляційний суд Львівської області вийшов за межі заявлених підстав та вимог, викладених в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , оскільки робить висновок про те, що ОСОБА_3 не є членом сім`ї ОСОБА_1

Відзив на касаційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом касаційної інстанції, не надходив.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 . Це підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке видано відкритому акціонерному товариству «Автонавантажувач» 13 березня 1997 року та зареєстровано у Львівському міжміському бюро техінвентаризації в реєстрову книгу за № 20629, свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченого Цьольковською І. С., державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори 08 липня 2004 року та зареєстровано в реєстрі за № 3-1228, договором дарування 2/4 частини квартири, посвідченого державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Максьоновою Г. В. 10 жовтня 2005 року та зареєстрованим в реєстрі за № 4-3826.

У квартирі за вище вказаною адресою зареєстровано 5 осіб: ОСОБА_1 ., ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 Однак, ОСОБА_3 не проживає за місцем своєї реєстрації, а проживає разом зі своєю сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується актом комісії у складі майстрівЛьвівського комунального підприємства «Рясне 403» та електромонтажера від 27 квітня 2016 року та листом Шевченківського відділу поліції Головного Управління Національної поліції у Львівській області за № 5732/43/04/09-16 від 08 червня 2016 року.

Згідно зі статтею 41 Конституції Україникожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені статтями 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України).

Права власника жилого будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК Українита статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 156 ЖК України, з урахуванням положень частини першої статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Як закріплено частиною четвертою статті 156 ЖК України, до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Члени сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (частина друга статті 405 ЦК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов ОСОБА_1 і відмовивши у позові ОСОБА_3 , суд апеляційної інстанції, правильно застосував норми матеріального права і прийшов до вірного та обґрунтованого висновку, що ОСОБА_3 не є членом сім`ї ОСОБА_1 , є одруженим, має свою сім`ю, не проживає в спірній квартирі та є таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Суд апеляційної інстанції вірно зазначив, що претензія ОСОБА_3 адресована ОСОБА_1 , не дає підстав вважати, що впродовж усього строку його непроживання в квартирі АДРЕСА_1 більше десяти років було саме з підстав створення перешкод з боку власниці квартири ОСОБА_1 . Доказів на підтвердження позовних вимог за зустрічним позовом щодо вчинення ОСОБА_1 перешкод у користуванні спірною квартирою суду не надано.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставою для скасування рішення суду апеляційної інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 -ОСОБА_4 ,залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Львівської області від 01 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Г.В. Кривцова