Справа № 305/891/19
Провадження по справі 2/305/450/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2019. Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючої судді Марусяк М.О.

за участю секретаря судового засідання Біроваш О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного агенства лісових ресурсів України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на займаній посаді,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся в суд з позовом до Державного агенства лісових ресурсів України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на займаній посаді.

Позовні вимоги мотивує тим, що він, ОСОБА_1 , працював у сфері управління Державного агенства лісових ресурсів України з 1974 року, а зокрема з 05.10.1998 на посаді директора державного підприємства "Рахівське лісове дослідне господарство" Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства за контрактом. Так? 28 грудня 2018 року, ним подана заява про звільнення його з посади директора державного підприємства "Рахівське лісове дослідне господарство" Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства з 31.01.2019. Пісяля цього, 21 січня 2019 року, ним подано заяву про відкликання заяви від 28.12.2018 про звільнення його з посади директора державного підприємства "Рахівське лісове дослідне господарство" Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства з 31.01.2019. Разом з цим, після отримання органом управління Державним агенством лісових ресурсів України його заяви від 21.01.2019, останнім було винесено оскаржуваний наказ №37-к від 21.01.2019 «Про припинення трудового договору та звільнення з посади ОСОБА_1 ». Так, вказаним наказом його звільнено з посади директора державного підприємства "Рахівське лісове дослідне господарство", яке координується Закарпатським обласним управлінням лісового та мисливського господарства з 31.01.2019 за угодою сторін за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України. Вважає, що рішення про його звільнення з роботи є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки згідно вимог чинного законодавства, звільнення до закінчення двотижневого строку можливе за взаємною домовленістю сторін, або у строк визначений працівником у поданій ним позовній заяві. Основними умовами припинення трудового договору на підставі п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України, щодо яких сторони трудового договору повинні дійти згоди, є підстава припинення договору та строк, з якого договір припиняється. Враховуючи те, що в заяві від 28.12.2018 позивачем зазначено дату звільнення 31.01.2019, а відповідачем винесено наказ №37-к «Про припинення трудового договору та звільнення з посади ОСОБА_1 » від 21.01.2019 необхідно прийти до висновку, що між позивачем та відповідачем не було досягнуто взаємної домовленості з основних умов угоди про припинення трудового договору на підставі п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України. Таким чином, відповідачем в односторонньому порядку, без досягнення взаємної домовленості з позивачем (докази протилежного відповідачем не були надані) було визначено дату звільнення позивача. Крім того, відповідно до ст.36 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» та п. 4 Порядку погодження Головою Ради міністрів АРК, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2013 №818, відповідач - Державне агенство лісових ресурсів України, звернулось до голови Рахівської РДА, щодо надання погодження на звільнення ОСОБА_1 з посади директора державного підприємства «Рахівське лісове дослідне господарство». Разом з цим, листом Рахівської районної державної адміністрації за №96/01.3012 від 23.01.2019, відповідно до вимог п.п.4-6 Порядку погодження Головою Ради міністрів АРК, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2013 №818, надано відповідь щодо відмови у погодженні звільнення ОСОБА_1 з посади директора державного підприємства «Рахівське лісове дослідне господарство». Таким чином, під час винесення оскаржуваного наказу №37-к від 21.01.2019 «Про припинення трудового договору та звільнення з посади ОСОБА_1 », відповідач - Державне агентство лісових ресурсів України, діяло з порушенням вимог ст.36 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» та п.п.4-6 Порядку погодження Головою Ради міністрів АРК, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери правління міністерств, інших центральних органів влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2013 №818. Вважає, що строк для звернення до суду з вказаною позовною заявою пропущений ним з поважних причин, оскільки 20 лютого 2019 року він вже звертався з позовом до Закарпатського окружного адміністративного суду, однак ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.04.2019, провадження у справі №260/211/19 - закрито на підставі п.1 ч.1 ст.238 КАС України у зв`язку з тим, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства (копія Ухвали від 23.04.2019 отримана поштовим зв`язком 03.05.2019 відповідно до реєстру поштових відправлень №965). На підставі викладеного, просив визнати причину пропущення строку для звернення до суду з позовною заявою поважною та поновити строк для подання позовної заяви. Визнати незаконним та скасувати наказ Державного агентства лісових ресурсів України №37-к від 21.01.2019 «Про припинення трудового договору та звільнення з посади ОСОБА_1 », яким ОСОБА_2 звільнено з посади директора державного підприємства "Рахівське лісове дослідне господарство", яке координується Закарпатським обласним управлінням лісового та мисливського господарства 31.01.2019 за угодою сторін за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України.Поновити ОСОБА_2 на посаді директора державного підприємства "Рахівське лісове дослідне господарство", яке координується Закарпатським обласним управлінням лісового та мисливського господарства. Стягнути на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31.01.2019.

Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області, ОСОБА_3 від 14.05.2019 відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подання відзиву на позовну заяву.

Сторони в судове засідання не викликались, відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України.

Відповідачем 29 травня 2019 року, в межах встановленого судом строку, надіслано до суду електронною поштою відзив на позовну заяву. У відзиві посилається на те, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Держлісагентством України, обіймаючи посаду директора державного підприємства "Рахівське лісове дослідне господарство". 28 грудня 2018 року, ОСОБА_1 подав заяву про звільнення із вказаної посади з 31.01.2019 за угодою сторін, у відповідності до п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України. Враховуючи, що сторони трудових відносин (позивач та відповідач) погодили дату припинення трудових відносин, Держлісагентство України прийняло наказ №37-к від 21.01.2019 "Про припинення трудового договору та звільнення з посади ОСОБА_1 " (далі - оскаржуваний наказ №37-к) з 31.01.2019, за угодою сторін, на підставі п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України. Одностороння заява ОСОБА_1 про відкликання заяви на звільнення жодним чином не впливає на правомірність оскаржуваного наказу №37-к, оскільки сторони попередньо домовилися про дату припинення трудових відносин. Зазначене також спростовує твердження позивача, що між сторонами не було досягнуто взаємної домовленості з основних умов угоди про припинення трудового договору на підставі п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України, оскільки оскаржуваним наказом №37-к позивача звільнено з посади 31.01.2019, тобто в дату обумовлену сторонами. З матеріалів справи відомо, що Держлісагентство України, листом від 08.01.2018 №10-28/5-19, відповідно до п.4 Порядку погодження з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою КМУ від 09.10.2013 №818, звернулося до Рахівської районної державної адміністрації щодо погодження звільнення ОСОБА_1 з посади директора ДП "Рахівське ЛДГ". Листом від 23.01.2019 №96/01.3012 Рахівська районна державна адміністрації надала відмову щодо погодження звільнення ОСОБА_1 з посади директора ДП "Рахівське ЛДГ". Враховуючи, що Рахівське районна державна адміністрації відмову щодо погодження звільнення ОСОБА_1 надала з порушенням встановленого 5-ти денного терміну - 23.01.2019, після фактичного прийняття наказу №37-к, доводи позивача про порушення відповідачем Порядку погодження не відповідають фактичним обставинам справи. Також, у відзиві зазначили, що позивачем порушено встановлений законодавством місячний строк на звернення до суду, оскільки позовна заява подана майже через 4 місяці після прийняття наказу про звільнення. Підставою для поновлення зазначеного строку позивач зазначає, те, що ним 20.02.2019 позовна заява з аналогічними позовними вимогами була подана до Закарпатського окружного адміністративного суду. Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.04.2019 у справі №260/211/19 провадження у даній справі закрито. Вважають, що наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду з позовною заявою при жодних обставинах не можуть бути визнанні поважними, а сам строк не підлягає поновленню, оскільки позивач при зверненні з позовом до Закарпатського окружного адміністративного суду порушив правила підсудності. На підставі викладеного просили у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити. При розгляді справи застосувати строки встановлені ч.1 ст.238 КЗпП України для звернення до суду, у зв`язку з чим відмовити позивачу у поновленні такого строку.

19.06.2019 позивач ОСОБА_1 надіслав до суду електронною поштою заперечення на відзив, зміст якого аналогічний змісту позовної заяви.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність та допустимість кожного доказу, взявши до уваги відзив на позовну заяву, заперечення на відзив, суд, прийшов до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем Державним агенством лісових ресурсів України.

Наказом від 07.10.2017 за №623-к, ОСОБА_1 призначений за контрактом на посаду директора державного підприємства "Рахівське лісове дослідне господарство" з 07.10.2010 по 06.10.2015, що стверджується записами в трудовій книжці позивача.

За змістом ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору як складова механізму реалізації права на судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин.

Згідно з ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Для встановлення початку перебігу строку у справах про звільнення визначальними є такі юридично значимі обставини, як вручення копії наказу про звільнення або день видачі трудової книжки.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 16 березня 2016 року у справі №6-2426цс15, який має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно з п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року №9 встановлені статями 228,233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає не можливим поновити порушений строк. Передбачений ст.233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Статтею 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу видати працівнику в день звільнення належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.

Тобто, на відміну від інших трудових спорів, коли строк звернення до суду обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, місячний строк для звернення до суду за вирішенням спору про поновлення на роботі обчислюється не інакше як з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Початком перебігу місячного строку для звернення особи до суду з позовом про поновлення на роботі слід вважати день вручення наказу про звільнення або день видачі трудової книжки.

Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (стаття 21 КЗпП України).

Підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП України, підстави розірвання трудового договору з ініціативи працівника статтями 38 і 39 цього Кодексу, підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу статтями 40, 41, 43, 431 і підстави розірвання трудового договору з керівником на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) статтею 45 цього Кодексу.

Однією з підстав припинення трудового договору, зокрема, є угода сторін (пункт 1 статті 36 КЗпП України).

У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за пунктом 1 статті 36 КЗпП України, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (стаття 38 цього Кодексу).

Відповідно до статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу, власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п.8 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за п.1 ст.36 КЗпП, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (ст.38 КЗпП).

Судом встановлено, що наказом Державного агенства лісових ресурсів України №37-к від 21.01.2019, припинено трудовий договір із ОСОБА_1 та звільнено його з посади директора державного підприємства "Рахівське лісове дослідне господарство", яке координується Закарпатським обласним управлінням лісового та мисливсьького господарства з 31.01.2019 за угодою сторін за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України.

Сторонами не надано доказів, коли позивачем отримано оспорюваний наказ №37-к від 21.01.2019 та трудову книжку.

Згідно ст.234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Судом встановлено, що 20 лютого 2019 року позивач звернувся з позовом до Державного агенства лісових ресурсів України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу до Закарпатського окружного адміністративного суду.

Відповідно до ухвали Закарпатського окружного адміністративного судувід 23 квітня 2019 року, справа №260/211/19 провадження за адміністративним позовом ОСОБА_1 було закрито, та роз`яснено право звернення до місцевого суду, оскільки даний спір виник з трудових відносин та не є публічно-правовим роз`яснено, що даний спір належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, суд визнає причини пропуску строків, установлених статтею 233 поважними та вважає за можливе поновити позивачу пропущений строк для звернення до суду з даним позовом.

Судом встановлено, що підставою для видачі наказу №37-к від 21.01.2019 «Про припинення трудового договору та звільнення з посади ОСОБА_1 » стали: заява ОСОБА_1 від 28.12.2018; абзац другий пункту 6 Порядку погодження Головою Ради міністрів АРК, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2013 №818.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , 21.01.2019 написав заяву про відкликання його заяви про звільнення з роботи за угодою сторін від 28 грудня 2018 року. Вказану заяву, відповідач, Державне агенства лісових ресурсів України отримало 25.01.2019, тобто після винесення оскаржуваного наказу, що стверджується штампом вхідної кориспонденції.

28.01.2019, заступником голови Державного агенства лісових ресурсів України, ОСОБА_4 надано відповідь ОСОБА_1 щодо розгляду його заяви від 21 січня 2019 року щодо відкликання заяви про звільнення за угодою сторін з 31.01.2019 з посади директора державного підприємства "Рахівське лісове дослідне господарство", в якій роз`яснено що анулювання домовленості про звільнення з роботи за угодою сторін може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Крім того, аналогічну відповідь заступником голови Державного агенства лісових ресурсів України, ОСОБА_4 надано ОСОБА_1 на його заяву від 28 січня 2019 року.

Оскільки, між ОСОБА_1 та Державним агенством лісових ресурсів України не було досягнуто взаємної згоди щодо анулювання домовленості про звільнення з роботи за угодою сторін, суд приходить до висновку, що одностороння заява ОСОБА_1 про відкликання заяви на звільнення, жодним чином не впливає на правомірність оскаржуваного наказу №37-к від 21.01.2019.

Суд, також, вважає безпідставними посилання позивача ОСОБА_1 , що між сторонами не було досягнуто взаємної домовленості з основнх умов угоди про припинення трудового договору щодо дати звільнення. Так, в заяві від 28.12.2018, ОСОБА_1 просив його звільнити саме з 31.01.2019 (про це сам позивач зазначив у позовній заяві та запереченні на відзив). У оскаржуваному наказі №37-к від 21.01.2019, позивача, ОСОБА_1 звільнено з посади - 31.01.2019, тобто в ltym обумовлену сторонами.

Крім того, позивач у позовній заяві зазначає, що відповідачем Державним агентством лісових ресурсів України винесено оскаржуваний наказ №37-к від 21.01.2019 «Про припинення трудового договору та звільнення з посади ОСОБА_1 », з порушенням вимог ст.36 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» та п.п.4-6 Порядку погодження Головою Ради міністрів АРК, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери правління міністерств, інших центральних органів влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2013 №818.

З вказаним твердженням позивача, суд, не погоджується, виходячи з наступних правових підстав.

У відповідності до ст.36 ЗУ "Про місцеві державні адміністрації" місцеві державні адміністрації здійснюють функцію управління майном підприємств, установ та організацій, що належать до сфери їх управління. Голови місцевих державних адміністрацій укладають та розривають контракти з їх керівниками. Керівники підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, призначаються та звільняються з посад за погодженням з головою відповідної місцевої державної адміністрації, крім керівників установ, підприємств і організацій Збройних Сил та інших військових формувань України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції, а також керівників навчальних закладів, що призначаються на посаду за умовами конкурсу.

Відповідно до п.4 Порядку погодження Головою Ради міністрів АРК, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2013 №818, пропозиція щодо погодження призначення на посаду та звільнення з посади керівника підприємства, яке зареєстроване на території району, погоджується з головою райдержадміністрації.

Згідно п.6 Порядку..., повідомлення про погодження або вмотивовану відмову у погодженні призначення на посаду або звільнення з посади керівника підприємства разом з карткою погодження (вмотивованої відмови) призначення на посаду або звільнення з посади керівника підприємства не пізніше 5 днів після її надходження надсилається керівникові центрального органу виконавчої влади, які додаються до особової справи кандидата на посаду за місцем роботи. У разі коли протягом 5 днів повідомлення про погодження або вмотивовану відмову у погодженні призначення на посаду або звільнення з посади керівника підприємства Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головою місцевої держадміністрації не надіслані, пропозиція вважається погодженою.

З вище наведеного слідує, що голова місцевої державної адміністрації, у разі надходження пропозиції щодо звільнення з посади керівника підприємства не пізніше 5 днів після її надходження повинен надіслати керівникові центрального органу виконавчої влади повідомлення про погодження або вмотивовану відмову у погодженні у звільненні з посади керівника підприємства.

Судом встановлено, що відповідач, Державне агенство лісових ресурсів України, 08.01.2019 звернулось до голови Рахівської РДА Закарпатської області, ОСОБА_5 П.В ОСОБА_6 , щодо надання погодження на звільнення ОСОБА_1 з посади директора державного підприємства «Рахівське лісове дослідне господарство», за угодою сторін за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України.

Вказаний лист, Рахівською РДА отримано 18.01.2019, що стверджується штампом вхідної кориспонденції.

Листом від 23.01.2019 голови Рахівської РДА Закарпатської області, Басараби П.В. надано відмову щодо погодження звільнення ОСОБА_1 з посади директора ДП "Рахівське ЛДГ".

Оскільки надана, головою Рахівської РДА відмова щодо погодження звільнення ОСОБА_1 з посади директора ДП "Рахівське ЛДГ" жодним чином не вмотивована, суд, вважає, що така не може слугувати підставою для скасування наказу №37-к від 21.01.2019 «Про припинення трудового договору та звільнення з посади ОСОБА_1 ».

Відповідно до частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зважаючи на те, що будь-яких переконливих і безспірних доказів на підтвердження обставин, з якими як з юридичним фактом пов`язувались матеріально-правові вимоги, позивачем не надано, не містять їх і матеріали справи, а обставини, на які позивач посилався, не є достатніми для висновку про наявність цивільно-правових підстав для визнання звільнення незаконним та поновлення його на роботі.

Оскільки судом не встановлено порушень законодавства при звільненні позивача з роботи, не підлягають задоволенню і похідні вимоги щодо скасування наказу та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Інші доводи позивача цих висновків не спростовують.

Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, суд відносить судові витрати у справі за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 178, 263-265, 273, 279, 354, 355, п.15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного агенства лісових ресурсів України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на займаній посаді - відмовити.

Витрати по сплаті судового збору віднести за рахунок держави.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 .

Відповідач, Державне агенство лісових ресурсів України, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Ш. Руставелі №9-а, .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду або через Рахівський районний суд Закарпатської області.

Повний текст рішення складено 05 липня 2019 року.

Головуюча: Марусяк М.О.