Постанова

Іменем України

03 липня 2019 року

м. Київ

справа № 404/1055/15-ц

провадження № 61-25471св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду

м. Кіровограда, у складі судді Кулінка Л. Д., від 25 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області, у складі колегії суддів:

Єгорової С. М., Дуковського О. Л., Письменного О. А., від 16 березня

2017 року.

Короткий зміст позовної заяви та її обґрунтування

У лютому 2015 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк», банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 16 травня 2008 року між

ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого позичальнику був наданий кредит у розмірі

29 143 долари США зі сплатою 12,5% річних з кінцевим терміном повернення, з урахуванням додаткової угоди № 1 від 30 січня 2009 року, -

15 травня 2017 року. Позивач вказав, що відповідач з грудня 2014 року не здійснює погашення кредитної заборгованості, внаслідок чого станом

на 30 січня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 13 305,90 доларів США, яка складається з: 12 927,87 доларів США - кредитної заборгованості, 378,03 доларів США - заборгованості по сплаті відсотків та пені у розмірі 4 372 грн, з яких: 4 333,22 грн - пеня за прострочення сплати кредиту, 38,78 грн - пеня за прострочення сплати відсотків.

Посилаючись на зазначені обставини, уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 листопада

2016 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 16 травня

2008 року № 0 у розмірі 13 305,90 доларів США та 4 372,00 грн, з яких: 12 927,87 доларів США - заборгованість по кредиту, 378,03 доларів США - заборгованість по сплаті відсотків, 4 333,22 грн - пеня за прострочення сплати кредиту та 38,78 грн - пеня за прострочення сплати відсотків. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 порушив свої зобов`язання щодо щомісячного повернення у передбачений договором спосіб частини кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, а тому позивач відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України має право дострокового стягнення заборгованості по кредиту, що залишилася, сплату процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України та пені за порушення термінів погашення заборгованості по кредиту.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 16 березня

2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено,рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що місцевий суд обґрунтовано виходив із того, що між сторонами виникли зобов`язання, що випливають з кредитного договору. ОСОБА_1 погодився укласти договір на умовах, визначених у ньому, з урахуванням додаткових угод до договору, отримав грошові кошти з терміном повернення до 15 травня 2017 року зі сплатою щомісячних платежів на погашення кредиту та процентів за користування кредитом, шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів в розмірі 450 доларів США до 25 числа кожного календарного місяця. Оскільки боржник належним чином не виконував обов`язки, покладені на нього умовами кредитного договору, позивач має право вимагати дострокового повернення частини позики (разом з нарахованими процентами), що залишилася, а також стягнути пеню за прострочення сплати платежів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суди попередніх інстанцій не взяли до уваги відсутність у матеріалах справи доказів надання позивачем відповідачу кредитних коштів, а довідки-розрахунки позивача, надані на підтвердження наявності заборгованості, ніким не підписані. Суди не надали належної оцінки розрахунку заборгованості за спірним кредитним договором та не врахували доводів відповідача про необґрунтованість суми боргу, заявленої до стягнення.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження за поданою скаргою.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»

(далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

07 червня 2019 року справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 26 червня 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

16 травня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та

ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, за умовами якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 29 143,00 доларів США на придбання автомобіля, що згідно офіційного курсу Національного банку України на день укладення договору було еквівалентно 147 172,15 грн, зі строком повернення 15 травня 2015 року, а відповідач зобов`язався повністю повернути банку одержану суму кредиту і сплатити проценти у розмірі 12,5% річних за користування грошовими коштами на умовах та в порядку, передбачених цим договором, шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 525,00 доларів США.

У пункті 1.6 кредитного договору сторони погодили наступну черговість погашення грошових зобов`язань позичальника за цим договором, а саме:

1) заборгованість за простроченими процентами (якщо буде мати місце прострочення); 2) строкова заборгованість за нарахованими до сплати процентами за кредитом; 3) прострочена заборгованість за сумою основного боргу (якщо буде мати місце прострочення); 4) строкова сума основного боргу; 5) сплата пені та штрафних санкцій за договором.

Пунктом 5.5 кредитного договору визначено, що банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів у порядку, встановленому розділом 12 цього договору.

30 січня 2009 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору (т. 1 а.с. 95), в якій сторони домовились про перенесення строків виконання зобов`язань позичальника зі сплати процентів за договором, а також визначили, що кінцевим терміном повернення кредиту за договором визначено 15 травня 2017 року. Також сторони домовились про зміну схеми погашення кредиту, зменшення розміру ануїтетного платежу до 450 доларів США, зміну графіка погашення кредиту за договором, у зв`язку з чим виклали додаток № 2 до договору в іншій редакції (т. 1, а. с. 109-110).

Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, здійснив видачу обумовленої договором суми кредитних коштів, що підтверджується меморіальним ордером від 16 травня 2008 року № (т. 2, а .с. 39).

Відповідач належним чином не виконував умови договору щодо повернення у передбачені договором строки кредиту та відсотків за його користування, внески сплачував у меншому розмірі, ніж визначено договором, не дотримувався порядку і строків внесення платежів. Останній платіж у розмірі 100 доларів США, який був зарахований на погашення заборгованості за відсотками, був здійснений позичальником у грудні

2014 року.

11 листопада 2014 року банк направив на адресу ОСОБА_1 вимогу про погашення заборгованості у розмірі 12 972,69 доларів США, в тому числі простроченої заборгованості у розмірі 1 772,67 доларів США. У вимозі вказано, що у випадку неусунення порушень на тридцять другий день з дня отримання цієї вимоги, а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги - з 41 календарного дня з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення споживчого кредиту, банк вимагає виконання зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі у розмірі 12 972,69 доларів США (т. 1, а. с. 18-19).

10 грудня 2014 року боржником сплачено лише частину від зазначеної суми боргу у розмірі 100 доларів США, решта боргу не погашена.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості станом на 30 січня

2015 року заборгованість відповідача за спірним кредитним договором становила 13 305,90 доларів США та складалась з: заборгованості по кредиту у сумі 12 927,87 доларів США, заборгованості по відсотках за користування кредитними коштами у сумі 378,03 доларів США, пені у розмірі 4 372 грн, з яких: 4 333,22 грн - пеня за прострочення сплати кредиту,

38,78 грн - пеня за прострочення сплати процентів (т. 1, а. с. 23-39).

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом частини першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 12.1 кредитного договору сторони погодили, що у випадку настання обставин, передбачених цим договором, та направлення банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і неусунення позичальником порушень умов за цим договором протягом тридцяти одного календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від банку, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на тридцять другий календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку.

Після спливу строку кредитування чи у випадку пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України кредитор позбавлений права нараховувати відсотки й пеню, передбачені кредитним договором (постанова Великої Палати від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18).В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Задовольняючи позовні вимоги банку щодо стягнення суми неповернутого кредиту, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки банк надав належні та допустимі докази на підтвердження неналежного виконання відповідачем зобов`язань за спірним кредитним договором. Відповідач не надав доказів на спростування розрахунку заборгованості перед банком з основної суми кредиту, а надані позивачем під час апеляційного розгляду справи квитанції на підтвердження сплати кредитних коштів не свідчать про повне погашення заборгованості, сплата всіх сум за вказаними квитанціями відображена у розрахунку заборгованості, наданому позивачем.

Проте суди попередніх інстанцій, встановивши, що банк 11 листопада 2014 року звернувся до відповідача із вимогою про дострокове стягнення заборгованості у повному обсязі, вимога про дострокове повернення кредитних коштів була отримана позичальником 18 листопада 2014 року (т. 1, а. с. 20), отже строк кредитування змінено кредитором на 20 грудня 2014 року, дійшли неправильних висновків щодо стягнення процентів, нарахованих за кредитним договором після спливу строку кредитування, та пені за прострочення сплати процентів.

Частиною першою статті 412 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням наведеного, вимоги ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення процентів за період із 25 грудня 2014 року по 24 січня 2015 року у розмірі 378,03 доларів США та пені за несвоєчасну сплату кредиту відсотків за користування кредитом у сумі 38,78 грн є безпідставними, а тому не підлягають задоволенню.

Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги, скасування рішень судів попередніх інстанцій з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

У зв`язку із частковим задоволенням касаційної скарги судові витрати, понесені ОСОБА_1 на сплату судового збору за подання касаційної скарги, підлягають частковому відшкодуванню за рахунок позивача.

Керуючись статтями 141, 400, 402, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 листопада

2016 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області

від 16 березня 2017 року скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 ) на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» () заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 16 травня 2008 року № 0 у розмірі

12 927,87 (дванадцять тисяч дев`ятсот двадцять сім) доларів США та пеню за прострочення сплати кредиту у розмірі 4 333 (чотири тисячі триста тридцять три) грн 22 коп. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»

на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 74 (сімдесят чотири) грн 75 коп.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович