Провадження № 2/638/1983/19
24 червня 2019 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
Головуючого судді Цвірюка Д.В.,
за участю секретаря Кириллової К.С.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача Єрьоменко ОСОБА_2 В ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області, треті особи: Шоста Харківська державна нотаріальна контора, Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про зняття арешту, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить зняти арешт з квартири.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що під час оформлення спадкового майна, а саме квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 дізналися, що на квартиру, яка належала на праві власності їхній родичці, ОСОБА_6 накладений арешт. Так, об`єкт спадкування належав на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , після смерті якої відкрилась спадщина та вищезазначена квартира перейшла в порядку спадкування до ОСОБА_7 , як до доньки померлої. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_8 , після смерті якої спадкоємцями за законом виступили ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . Заяву про прийняття спадщини позивачем разом з іншими спадкоємцями було подано до нотаріуса. В ході розгляду документів на квартиру, спадкоємцям було повідомлено, що на даний об`єкт накладене обтяження у вигляді арешту майна та оголошена заборона на його відчуження на ім`я ОСОБА_6 . Арешт на зазначену квартиру було накладено на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова по справі №2-3630/10 від 10.11.2010 року, через наявність у співвласників ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 заборгованості по сплаті послуг за опалення та гарячу воду. В подальшому на підставі вищезазначеного рішення державним виконавцем Дзержинського відділу державної виконавчої служби ХМУЮ після відкриття виконавчого провадження була винесена постанова про накладення арешту на все майно, що належить ОСОБА_6 та заборонено здійснювати відчуження цього майна. На даний час, як зазначає позивач, борг сплачено, про що свідчать додані до позовної заяви письмові докази. На підставі цього позивач неодноразово звертався до Дзержинського відділу державної виконавчої служби щодо зняття арешту з квартири, однак ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні його заяв через знищення даного виконавчого провадження за закінченням терміну зберігання, а будь яка інформація в Автоматизованій системі виконавчих проваджень відсутня, внаслідок чого виконавець не має повноважень власноруч зняти арешт з квартири. Зважаючи на вищевикладене позивач змушений звернутись до суду для захисту свої майнових прав.
Розгляд справи проведено у порядку загального позовного провадження.
Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених у ньому.
Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч.8 ст.128 ЦПК України, в судове засідання не з`явився, в порушення ч.3 ст.131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим на підставі ухвали Дзержинського районного суду м.Харкова від 24.06.2019 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст.280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Третя особа Шоста Харківська державна нотаріальна контора у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву у якій просила розглядати справу без її участі.
Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилась, надала до суду письмові пояснення в яких підтвердила всі обставини, викладені позивачем у позовній заяві та просила розглядати справу без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала.
Третя особа ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, надав до суду письмові пояснення в яких підтвердив всі обставини, викладені позивачем у позовній заяві та просила розглядати справу без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував.
Представник третьої особа КП «Харківські теплові мережі» у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Суд, заслухавши вступне слово позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що спірна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 19.11.2004 року №1 НОМЕР_1 , виданого відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету ХМР та витягом про державну реєстрацію прав від 20.12.2011 року, наданого Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації»(а.с.18,19).
Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина, про що свідчить копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №25669881 від 17.12.2010 року, посвідченого Шостою харківською державною нотаріальною конторою (а.с.23). Спадщина перейшла до доньки ОСОБА_6 ОСОБА_7 (дошлюбне прізвище ОСОБА_9 відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу з ОСОБА_5 від 23.09.1989 року, серії НОМЕР_3 (а.с.15)).
Відтак співвласниками квартири залишились ОСОБА_8 та ОСОБА_4 .
Після смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина, спадкоємцями першої черги якої є чоловік ОСОБА_8 ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 23.09.1989 року, серії НОМЕР_3 , та син ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виданого Люботинським міськвідділом реєстрації актів громадянського стану від 10.09.1994 року, актовий запис №152 (а.с.15, 13).
При зверненні спадкоємців із заявою про прийняття спадщини представником Шостої харківської державної нотаріальної контори надано відповідь №451/02-14 від 31.01.2018 року, відповідно до якої стало відомо, що на спадковий об`єкт (квартира) накладено арешт судовим чи слідчим органами, а тому видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту (а.с. 24).
Відповідно до копії постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.06.2011 року ВП№26659444, винесеною держаним виконавцем Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Ніколаєвою О.О., на все майно, що належить ОСОБА_6 , а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , накладено арешт. Підставою для вищевикладеного слугував виконавчий лист №2-3630/10 від 16.03.2010 виданий Дзержинським районним судом м. Харкова про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 на користь КП «ХТМ» у розмірі 5007,28 грн. (а.с.28).
Відповідно до інформаційної довідки для виконавчої служби від 14.02.2018 року №4039, наданої КП «ХТМ», заборгованість за вищезазначеним виконавчим листом погашена у повному обсязі (а.с.34).
На підставі того, що заборгованість була сплачена ОСОБА_4 , яка є однією за співвласників квартири, звернулась до Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Харків ГТУЮ в Харківській області із заявою про зняття арешту за спірної квартири (а.с.29).
Відповідно до відповідей Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Харків ГТУЮ в Харківській області від 14.11.2018 р. №ДВ-22 та від 01.03.2018 року №904, зазначено, що у зв`язку із тим, що виконавче провадження було знищено за закінченням строків зберігання, а в Автоматизованій системі виконавчих проваджень відомості про нього відсутні, виконавці не мають повноважень самостійно зняти арешт за вказаним виконавчим провадженням, оскільки воно не перебуває на виконанні (а.с.30-33).
У зв`язку із вищезазначеним позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова за захистом своїх майнових прав.
Відповідно до ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно із ч.1ст. 4 ЦПК, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
У відповідності до ч.3 та ч.4 ст.12, ч.1 та ч.2 ст.13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Нормами частин 1 та 2 ст.321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом.
Згідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї ж статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.
Згідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 року по справі №658/715/16-ц, у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства (пункт 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 3 червня 2016. Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» , особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст.ст.316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно відповіді №ДВ-22 від 14.11.2018 року, наданої начальником Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Харків ГТУЮ в Харківській області, 19.12.2011 року державним виконавцем відділу було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження згідно п.3 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, що діяла до 05.10.2016 року).
Відповідно до ч.1, 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, що діяла до 05.10.2016 року), у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.
Всупереч вказаної норми, державним виконавцем при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження від 19.11.2011 року, не було вирішено питання про зняття арешту з майна ОСОБА_6 , а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Крім того у відповідності до ч.4, 5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції від 05.10.2016 року) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Отже, виходячи зі змісту статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції від 05.10.2016 року), правом зняти арешт за виконавчим провадженням, яке не перебуває на виконанні відділу або відомості щодо якого відсутні у Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень та Автоматизованій системі виконавчого провадження, державний виконавець не наділений, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду із позовом про зняття арешту з майна.
Аналізуючи вищевказані обставини справи та надані докази, суд приходить до висновку, що на даний час відсутні будь-які підстави для накладення арешту на вищевказане нерухоме майно у зв`язку з відсутністю заборгованості позивача перед стягувачем та фактичним виконанням судового рішення, а тому накладений арешт підлягає скасуванню. Існування обтяження у вигляді арешту на спірне майно створює перешкоди позивачу в реалізації права власності, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
На підставі викладеного, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України, керуючись ст.ст. 3-5, 11-13, 76- 81, 83, 89, 264, 265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області, треті особи: Шоста Харківська державна нотаріальна контора, Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про зняття арешту задовольнити повністю.
Зняти арешт з квартири АДРЕСА_2 , накладений постановою державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої Харківського міського управління юстиції від 21.06.2011 року по виконавчому провадженню №26659444.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704,80 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення буде складено 04.07.2019 року.
Сторони та інші учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 ;
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , рнокпп НОМЕР_7 , АДРЕСА_1 ;
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , посвідка на постійне проживання серія: ІН НОМЕР_8 від 08.10.2013 року, Харківська обл., АДРЕСА_3 .
Головуючий суддя: Д.В.Цвірюк