Постанова

Іменем України

12 червня 2019 року

м. Київ

справа № 307/3025/16-ц

провадження № 61-23443 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 11 травня 2017 року у складі колегії суддів: Собослой Г. Г., Фазикош Г. В., Мацунич М. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обгрунтування позовних вимог зазначало, що 20 грудня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №MKG0SE00000746, згідно умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 10 000,00 грн, зі сплатою 24 процентів річних, з кінцевим терміном повернення до 18 грудня 2009 року. Позичальник зобов`язання за кредитним договором належно не виконувала, внаслідок чого станом на 18 жовтня 2016 року у неї виникла заборгованість у розмірі 214 411,92 грн, з яких 7 703,17 грн - заборгованість за тілом кредиту, 50 427,81 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 439,43 грн - комісія за користуванням кредитом,

152 841,51 грн - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від

25 жовтня 2013 року з відповідача ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі

106 642,08 грн.

Посилаючись на наведене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з

ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у розмірі 107 769,84 грн, що є різницею між загальною заборгованістю, що існувала станом на 18 жовтня 2016 року та заборгованістю, стягнутої заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2013 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 29 листопада 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором у відповідача станом на 21 грудня 2009 року наявна заборгованість по тілу кредиту в розмірі 7 703,17 грн, із вказаної дати позичальник перестала здійснювати погашення платежів по кредиту. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, сплата яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового щомісячного платежу. Строк погашення чергових платежів по кредиту настав 18 грудня 2009 року, а тому саме з цієї дати необхідно обчислювати позовну давність щодо сплати чергових платежів по кредиту. Банк звернувся до суду із зазначеним позовом 25 жовтня 2016 року, тобто з пропуском позовної давності, а тому суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наведених підстав.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 11 травня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, рішення Тячівського районного суду від 29 листопада 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 23 358,07 грн та 5 000,00 грн - пені.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції невірно застосував позовну давність, оскільки заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2013 року з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» було стягнуто

106 642,08 грн, а тому подання ПАТ КБ «ПриватБанк» позову та ухвалення судового рішення перервало перебіг позовної давності. Крім того, урахувавши положення статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та зміст кредитного договору, апеляційний суд зазначив, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання і не позбавляє права на отримання штрафних санкції, які передбачені умовами договору та ЦК України, що відповідає правовим висновкам викладеними в постановах Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року №6-1206цс15, від 25 травня 2016 року

№6-157цс16. Посилаючись на наведене, а також ураховуючи, що під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» надав розрахунок заборгованості по процентам за період з 18 жовтня 2013 року по 18 жовтень 2016 року, що становить 23 358,07 грн, а також розрахунок нарахованої пені за період з 18 жовтня 2015 року по 18 жовтень 2016 року, що становить 34 430,64 грн, апеляційний суд дійшов висновку про обгрунтованість зазначених вимог. З огляду на те, що розмір нарахованої пені значно перевищує розмір збитків, апеляційний суд застосувавши положення частини третьої статті 551 ЦК України, зменшив її розмір до 5 000,00 грн.

Узагальнені вимоги та доводи касаційної скарги

У червні 2017 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга

ОСОБА_3 , у якій заявник просила скасувати рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 11 травня 2017 року та залишити в силі рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 29 листопада 2016 року, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обгрунтована посиланням на неправильне застосування апеляційним судом позовної давності з посиланням на її переривання у

зв`язку з ухваленням заочного рішення Індустріального районного суду

м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2013 року про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором, оскільки зазначене судове рішення було скасовано, а позов банку залишено без розгляду, що свідчить про відсутність переривання позовної давності. Скасування зазначеного судового рішення також вказує на безпідставність застосування до спірних правовідносин правових висновків Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року № 6-1206цс15, від 25 травня 2016 року № 6-157цс16 про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора не виконаного боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника і поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, та не позбавляє права на стягнення штрафних санкцій, передбачених умовами договору.

Вказувала на те, що звертаючись з позовом до суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» заявляв вимоги про стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором у розмірі 107 769,84 грн (різницю між загальною заборгованістю та заборгованістю, стягнутою заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2013 року), тоді як у подальшому банк зменшив позовні вимоги, і просив стягнути з позичальника заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 18 жовтня 2013 року по 18 жовтня

2016 року у розмірі 23 358,07 грн та пеню, нараховану за період з 18 жовтня

2015 року по 18 жовтня 2016 року у розмірі 37 788,71 грн. Разом з тим, апеляційний суд не з`ясував у представника банку щодо наслідків звернення банку до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості, нарахованої до 18 жовтня 2013 року, а відтак незрозумілими є мотиви відмови апеляційного суду в задоволенні «решти позовних вимог», чи то з підстав їх необгрунтованості, чи з підстав пропуску позовної давності.

Згідно статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня

2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

14 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Установлені судами фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій установлено, що 20 грудня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №MKG0SE00000746, згідно умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 10 000,00 грн, зі сплатою 24 процентів річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення до 18 грудня 2009 року.

Умовами договору передбачено, що позичальник повинен сплачувати до

18 грудня 2009 року кредит та плату за користування кредитом щомісячними платежами в розмірі по 544,08 гривень в період з 20 по 25 числа кожного місяця.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від

25 жовтня 2013 року з відповідача ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі

106 642,08 грн.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня

2016 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2013 року скасовано, а справу №202/32499/13-ц призначено до розгляду в загальному порядку.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2016 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» в зазначеній справі №202/32499/13-ц залишено без розгляду.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором від 20 грудня 2006 року, наданого ПАТ КБ «Приватбанк» апеляційному суду, сума заборгованості відповідача по процентам за користування кредитними коштами за період з 18 жовтня 2013 року по 18 жовтня 2016 року становить 23 358,07 грн, пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання за період з 18 жовтня 2015 року по 18 жовтня 2016 року становить 34 430,64 грн. Зазначені суми заборгованості представник позивача просив стягнути з відповідача з урахуванням уточнених позовних вимог.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно із статтями 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позов ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за процентами у розмірі 23 358,07 грн та пені у розмірі 34 430,64 грн (яку було зменшено до 5 000,00 грн), апеляційний суд вважав доведеним факт існування зазначеної суми заборгованості за кредитним договором Свид ( Тиводар) М. М.

Такий висновок апеляційного суду є помилковим, оскільки грунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, якими врегульовано такі правовідносини, з огляду на наступне.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами частини першої цієї статті, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком дії договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

В кредитному договорі сторони погодили кінцевий термін повернення кредиту - 18 грудня 2009 року, а також термін щомісячного виконання зобов`язання, зокрема відповідно до пункту 1.2 кредитного договору повернення кредиту та сплату процентів за користування кредитними коштами, відповідач повинен був здійснювати щомісячними платежами, з 20 до 25 числа кожного місяця у розмірі 544,08 грн (щомісячний платіж) упродовж строку кредитування.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку,припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 та від 04 липня 2018 року у справі № 14-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318цс18.

Таким чином, право позивача нараховувати проценти за користування кредитом, комісію за обслуговування кредиту, пеню та штраф припинилося зі спливом строку кредитування - 19 грудня 2009 року, а тому починаючи із зазначеної дати ПАТ КБ «ПриватБанк» не мало права здійснювати

зазначені нарахування, а відтак позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до

ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягають задоволенню у зв`язку з їх необгрунтованістю.

Оскільки суди попередніх інстанцій правильно встановили фактичні обставини справи, але неправильно застосували норми матеріального права, що регулюють правовідносини сторін, оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій не можна вважати такими, що відповідають вимогам законності та обгрунтованості, визначеним частиною першою статті 263 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частинами першою, четвертою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що внаслідок неправильного застосування норм матеріального права суд першої інстанції помилково застосував позовну давність, як самостійну підставу відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», які є необгрунтованими, а апеляційний суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом та пені після закінчення стоку кредитування, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про необхідність скасування рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 29 листопада 2016 року та рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 11 травня 2017 року, з ухваленням у справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» за їх необгрунтованістю.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 415, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 29 листопада 2016 року та рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 11 травня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик