Ухвала

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 753/3313/16-ц

провадження № 61-12906 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В., Лідовця Р. А.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ;

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 листопада 2016 року у складі судді Комаревцевої Л. В. та рішення апеляційного суду м. Києва від 24 січня 2017 року у складі колегії суддів: Головачова Я. В., Поливач Л. Д.,

Поліщук Н. В.,

ВСТАНОВИВ :

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, з урахуванням уточнень, до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2 ) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позовна заява мотивована тим, що з 25 листопада 2008 року він працював на посаді юрисконсульта у ФОП ОСОБА_2 .

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 листопада 2014 року трудовий договір, укладений між ними, розірвано та стягнуто з відповідача на його користь заробітну плату за квітень-травень 2014 року у розмірі 2 тис. грн 23 коп., компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 5 434 грн 44 коп., середній заробіток за період з 19 травня 2014 року по 07 листопада 2014 року у розмірі 8 968 грн 32 коп., а також 1 200 грн у відшкодування моральної шкоди. Рішення набрало законної сили.

Вищезазначене судове рішення відповідачем у повному обсязі

не виконане.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив суд стягнути з

ФОП ОСОБА_2 на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08 листопада 2014 року по

07 листопада 2016 року у розмірі 40 412 грн 80 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07 листопада 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку з 10 листопада 2014 року по 07 листопада 2016 року на суму 25 тис грн. (двадцять п`ять тисяч гривень 00 копійок).

У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач лише у грудні 2015 року перерахував на рахунок органу державної виконавчої служби кошти при звільненні працівника без урахування виконавчого збору, а тому станом на 07 листопада 2016 року відповідач повністю не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку. Не проведення з вини відповідача розрахунку з позивачем

є підставою для відповідальності, передбаченої частиною першою статті 117 КЗпП України. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що позивач невірно розрахував кількість днів, за які вимагає стягнення середнього заробітку, оскільки ним здійснено розрахунок виходячи із календарних днів, а відповідно до пункту 8 постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого

1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» у такому розрахунку мають використовуватись саме робочі дні. Середній заробіток суд рахував наступним чином: 500 днів (кількість днів затримки розрахунку) х 50 грн (середньоденна заробітна плата) = 25 тис грн.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 24 січня 2017 року апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 відхилено, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 листопада 2016 року змінено.

Збільшено суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10 листопада 2014 року по 7 листопада 2016 року, що стягнута з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , з 25 тис. грн до

27 735 грн36 коп. У іншій частині рішення суду залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника невиплаченої заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, за весь період цієї невиплати. Разом з цим, суд апеляційної інстанції зазначив про обґрунтованість позову ОСОБА_1

у частині розрахунку середньоденної заробітної плати у розмірі 27 735 грн

36 коп. (55 грн 36 коп.*501). При цьому, суд послався на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 22 січня 2014 року

у справі № 6-159цс13.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У лютому 2017 року ФОП ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, просив судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову

ОСОБА_1

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2017 року касаційне провадження

у вказаній справі відкрито та витребувано її з суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2017 року зазначену справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України

у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судова справа передана судді-доповідачу Гульку Б. І.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що ФОП ОСОБА_2 повністю сплатив борг по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку, відповідні квитанції долучив до матеріалів справи. Проте судами не надано таким доказам належну правову оцінку. Платежі сплачені на рахунок органів державної виконавчої служби, який лише частково їх перерахував на рахунок позивача. Вважає, що права позивача були порушені не ФОП ОСОБА_2 ,

а органами державної виконавчої служби. Також зазначив, що стягнення

з відповідача грошових коштів у розмірі 27 735 грн 36 коп. суперечить принципам розумності та справедливості. При цьому послався на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 27 квітня

2016 року у справі № 6-113цс16, оскільки були підстави для зменшення цієї суми.

У вересні 2018 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від ОСОБА_1 надійшло заперечення на касаційну скаргу ФОП ОСОБА_2 , яке не підписано заявником, відтак, його не може бути прийнято до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Установлено, що предметом спору є, зокрема, застосування положень статті 117 КЗпП України щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та застосування принципу співмірності та зменшення його розміру, при відсутності спору про розмір належних до виплати сум після звільнення працівника і задоволенні таких позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 грудня 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 761/9584/15-ц за позовом

ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про стягнення заробітної плати за роботу у вихідні дні, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушення строків її виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду м. Києва від 12 вересня 2017 року та за касаційною скаргою публічного акціонерного банка «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного банка «Комерційний банк «Надра» на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 травня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 12 вересня 2017 року.

Аналіз ухвали Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 761/9584/15-ц свідчить, що колегія суддів вирішила відступити від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у раніше ухваленій постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16, на яку посилається заявник у касаційній скарзі.

У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини цього Кодексу, до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.

Оскільки справа у подібних правовідносинах передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, прийнята до провадження (14-623цс18), колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі

№ 753/3313/16-ц до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 761/9584/15-ц.

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зупинити до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 761/9584/15-ц (провадження

№ 14-623цс18) за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «комерційний банк «Надра» про стягнення заробітної плати за роботу у вихідні дні, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушення строків її виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк