П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2019 року

м. Рівне

Справа № 570/201/17

Провадження № 22-ц/4815/767/19

Головуючий у суді першої інстанції: Красовський О.О.

Рішення Рівненського районного суду

ухвалено в м. Рівне Рівненської області

о 12 год. 47 хв. 20.03.2019

Повний текст рішення складено: 21.03.2019

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Гордійчук С.О.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач 1: ОСОБА_2 ;

відповідач 2: ОСОБА_3 ;

відповідач 3: Дядьковицька сільська рада Рівненського району Рівненської області;

представники учасників справи: позивача - ОСОБА_4 , адвокат Лазарчук Ганна Валеріївна;

відповідача 1 - адвокат Данилюк Ірина Валентинівна;

відповідача 2 - відсутній;

відповідача 3 - ОСОБА_8;

за участі (в апеляційному суді): ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представників - адвокатів Губара Володимира Євгеновича та Бойчука Костянтина Мефодійовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лазарчук Ганни Валеріївни на рішення Рівненського районного суду від 20 березня 2019 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Дядьковицької сільської ради Рівненського району Рівненської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом встановлення межі між суміжними земельними ділянками та погодження технічної документації із землеустрою,

в с т а н о в и в:

17 січня 2017 року в суд звернулася ОСОБА_1 із зазначеним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Дядковицької сільської ради Рівненського району Рівненської області. Мотивуючи позов в остаточній редакції, покликалася на те, що після смерті своєї матері як спадкодавця вона прийняла спадщину - житловий будинок АДРЕСА_1 . Однак при зверненні до нотаріуса щодо отримання правового титулу на об`єкт спадщини їй було відмовлено з огляду на відсутність кадастрового номера земельній ділянці, на якій розташований житловий будинок. З метою усунення наведених недоліків позивач звернулася до землевпорядної організації, яка виготовила необхідний пакет документів задля присвоєння кадастрового номера. Однак через існування спірних відносин із відповідачем 1, яка захопила частину земельної ділянки, питання про спадкування якої ставилося, ОСОБА_2 , а також інший сусід - ОСОБА_3 та головний розпорядник органу сільського самоврядування відмовилися засвідчити своїми підписами акт приймання-передачі межових знаків на зберігання. З огляду на це вважає, що відповідачі порушують її право на земельну ділянку, площа якої є меншою, ніж коли нею користувалася спадкодавець, а тому просила усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом відновлення межі між земельними ділянками №43 та №43 АДРЕСА_1 (кожна з яких з тим номером належить позивачу і відповідачу 1) відповідно до даних земельно-кадастрової документації та погодження документації із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі суміжними користувачами та землевпорядником Дядьковицької сільської ради.

Ухвалою судді Рівненського районного суду від 18 січня 2017 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху через існування недоліків та запропоновано позивачу їх усунути протягом п`яти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

З огляду на виконання вказівок судді ухвалою Рівненського районного суду від 16 лютого 2017 року відкрито провадження у зазначеній справі та призначено її до розгляду на 15 год. 00 хв. 23 лютого 2017 року.

09 червня 2017 року представником відповідача 1 - адвокатом Троцькою ( Данилюк) І.В. подано заперечення проти позову, що полягають у спростуванні доводів щодо створення перешкод шляхом самозахоплення частини земельної ділянки, яка належить позивачу, і через відмову від підписання акту приймання-передачі межових знаків. Вважала, що питання узгодження меж земельних ділянок не виникало і з цього приводу ОСОБА_1 не зверталася до ОСОБА_2 При цьому остання набула право власності на земельну ділянку, тоді як позивач такого правового титулу не має. Навпаки - саме позивач порушує правила добросусідства і порушує спірні межі, про що стверджено змістом акту обстеження та відновлення меж двох земельних ділянок у присутності представників землевпорядної організації Приватного підприємства "колорит-Сервіс". Також переконана, що цей спір повинен вирішуватися органом сільського самоврядування, адже його компетенція прямо визначена положеннями ч. 3 ст. 158 ЗК України.

Рішенням Рівненського районного суду від 20 березня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом встановлення межі між суміжними земельними ділянками та погодження технічної документації із землеустрою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Дядьковицької сільської ради Рівненського району Рівненської області.

На рішення суду представником позивача - адвокатом Лазарчук Г.В. подано апеляційну скаргу, де посилається на його незаконність та необґрунтованість, що полягають у порушенні норм процесуального права і неправильному застосуванні норм матеріального права.

На її обґрунтування вказувалося про залишення без вирішення клопотання позивача щодо призначення земельно-технічної експертизи, що призвело до недодержання судом принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу, що передбачено ст. 2 ЦПК України.

Хибним вважає твердження суду про відсутність досудового звернення ОСОБА_1 з вимогами засвідчити акт погодження меж земельних ділянок. Так, у судовому засіданні представник відповідача 3 особисто визнав факт такого звернення позивача, позаяк розгляд питань щодо меж земельних ділянок може відбуватися лише за заявою суміжних землекористувачів. Не погоджувалася і з вказівкою суду про надання документів, які свідчать про розгляд Дядьковицькою сільською радою Рівненського району заяви ОСОБА_1 з цього приводу.

На її думку, необґрунтованими є і висновки суду про заперечення позивачем проти Актів приймання-передачі межових знаків на зберігання від 22.02.2018, оскільки визнав їх невизначальними. При цьому безпідставно ствердив, що заявлену нею незгоду не можна брати до уваги і стверджувати про відсутність заперечень з боку землекористувачів.

Вказує, що оскільки ОСОБА_2 у судовому засіданні не заявила про ту обставину, що земельна ділянка відповідача накладається на земельну ділянку ОСОБА_1 , тому клопотання про врахування цього в судових дебатах спростувало можливість заперечувати і подавати відповідні докази позивачем. Тобто було порушено принципи обґрунтованості прийнятого судового рішення, рівності сторін, справедливості та неупередженості цивільного судочинства.

Щодо недодержання судом норм матеріального права, то зазначалося про існування протоколу постійної комісії Дядьковицької сільської ради Рівненського району з питань земельних відносин від 22 березня 2018 року. Цим документом підтверджено факт порушення ОСОБА_2 прав позивача на реалізацію її повноважень на реєстрацію власної земельної ділянки. Це ж саме в суді засвідчив і свідок ОСОБА_6 . Вважає, що твердження суду про те, що орган сільського самоврядування затвердив технічну документацію позивача - є необґрунтованими та жодним чином не стверджуються матеріалами справи.

Не згодна і з присудженням судом до стягнення з ОСОБА_2 на користь відповідача 2 500 гривень понесених витрат на правничу допомогу. Окрім того, нарахований адвокатом і присуджений судом розмір витрат суперечить вимогам ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", оскільки перелік надаваних видів діяльності згідно з цією правовою нормою не містить тих, що відображені у акті приймання-передачі виконаних робіт.

З викладених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції, а справу направити до суду, який його ухвалив.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 подано з пропуском визначеного ухвалою Рівненського апеляційного суду від 25 квітня 2019 року строку. Так, апеляційним судом встановлено термін подання відзиву до 15 травня 2019 року, тоді як його подано разом із заявою про поновлення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу лише 24 травня 2019 року. Між тим, згідно із ч. 1 ст. 360 ЦПК України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Тобто процесуальний строк на подання відзиву є преклюзивним і поновленню не підлягає. Отже, даний відзив до уваги колегією суддів не береться і його слід повернути особі, яка його подала.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників справи і їх представників, перевіривши матеріали справи та доводи позивача, колегія суддів прийшла до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції правильно виходив з недоведеності та необґрунтованості пред`явлених позивачем вимог, оскільки межі земельних ділянок, які належать ОСОБА_1 та є суміжними із земельною ділянкою останньої, чітко визначені і ці факти стверджуються державними актами на право власності на земельну ділянку.

Окрім того, після закріплення меж земельних ділянок, про що 23 жовтня 2015 року складено відповідний Акт обстеження та встановлення земельних ділянок відповідача і прийнято органом сільського самоврядування рішення, з`ясовано, що ОСОБА_1 частково зайняла належні ОСОБА_2 земельні ділянки та з огляду на це зобов`язано її звільнити самостійно зайняті земельні ділянки.

Як убачається з матеріалів справи, позивач є спадкоємцем житлового будинку АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_7 Даний будинок розташований на земельній ділянці площею 0, 25 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку. Суміжною з цією ділянкою є земельна ділянка площею 0, 32 га з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства. Правовий титул спадкодавця на землю підтверджено державним актом на право приватної власності на землю загальною площею 0, 57 га НОМЕР_1 , що виданий Дядьковицькою сільською радою Рівненського району 21 грудня 1999 року. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №8116.

Оскільки зазначений державний акт не містить кадастрового номера на земельні ділянки, тому нотаріусом дано пораду позивачу присвоїти ділянкам кадастрові номери, що є необхідним для здійснення реєстраційних процедур. Після відповідного звернення Управлінням Держгеокадастру у Рівненському районі Рівненської області відмовлено у присвоєнні кадастрового номера і рекомендовано звернутися до землевпорядної організації задля виготовлення технічної документації на земельну ділянку.

Власниками суміжних земельних ділянок є ОСОБА_2 , яка, як переконана позивач, захопила частину земельної ділянки, що належить ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_7 , ОСОБА_3 та землевпорядник Дядьковицької сільської ради Рівненського району ОСОБА_8 , які разом відмовилися підписати акт прийому-передачі межових знаків на зберігання і не підписали технічну документацію із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі.

При цьому поштова адреса житлового будинку, що належить ОСОБА_2 , також має АДРЕСА_1 .

Вважає, що спірні відносини між сторонами виникли саме з огляду на наведені обставини, якими порушено її право на земельну ділянку як об`єкт спадкування після смерті матері. Тому в січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Дядьковицької сільської ради Рівненського району з вимогами усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом відновлення межі, яка поділяє земельні ділянки АДРЕСА_2 , що належать позивачу та ОСОБА_2 відповідно до даних земельно-кадастрової документації і погодження відповідної документації з землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі суміжними землекористувачами та землевпорядником органу сільського самоврядування.

Повно і правильно з`ясувавши обставини справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягала позивач, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні зазначеного позову.

З Акту приймання-передачі межових знаків на зберігання від 22 лютого 2018 року вбачається, що межі земельної ділянки площею 0, 3227 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в користуванні ОСОБА_1 , закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками. Користувачі земельних ділянок претензій щодо меж та конфігурації земельної ділянки не мають. Власниками та користувачами суміжних ділянок претензій до існуючих меж не заявлено. Межові знаки пред`явлені та передані на зберігання позивачу. Даний Акт підписаний ОСОБА_1 та представниками сільської ради, власниками земельних ділянок і сертифікованим інженером-геодезистом.

За змістом ще одного перевіреного судом Акту приймання-передачі межових знаків на зберігання від 22 лютого 2018 року, межі належної позивачу земельної ділянки площею 0, 2500 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд також закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками. Користувачі земельних ділянок претензій щодо меж та конфігурації земельної ділянки не мають. Власниками та користувачами суміжних земельних ділянок претензій до існуючих меж заявлено не було. Межові знаки пред`явлені та передані на зберігання ОСОБА_1 . Даний Акт підписаний позивачем та представниками сільської ради, власниками земельних ділянок та сертифікованим інженером-геодезистом.

В той самий час, у заявленому ОСОБА_1 позові висловлено незгоду з розташуванням меж земельних ділянок, що в подальшому спростовано змістом х пізніше оформлених Актів приймання-передачі межових знаків на зберігання від 22 лютого 2018 року.

Правильно суд послався і на рішення Дядьковицької сільської ради Рівненського району Рівненської області від 13.03.2018 № 355, де затверджено протокол засідання постійної комісії органу сільського самоврядування, яким, в свою чергу, скасовано попереднє рішення сільської ради від 23.10.2015 № 568. Було затверджено протокол постійної комісії сільської ради з питань земельних відносин, екології, використання природних ресурсів та чорнобильських проблем, соціального розвитку села, яким було погоджено технічну документацію із землеустрою ОСОБА_1 . Також було погоджено й Акт приймання-передачі межових знаків на зберігання позивачу щодо її земельної ділянки, відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Крім того, на а.с. 59-59, зв. та 60-60, зв. містяться державні акти на право власності на земельну ділянку площею 0, 2496 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд серії НОМЕР_2 (виданий Дядьковицькою сільською радою Рівненського району 28 грудня 2009 року) та земельну ділянку площею 0, 2652 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (виданий Дядьковицькою сільською радою Рівненського району 26 листопада 2012 року). Власником цих ділянок є ОСОБА_2

Жоден з цих державних актів оспорений позивачем не був, а тому породжує відповідні правові наслідки, в т.ч. щодо їх площі та конфігурації.

Згідно із ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Щодо доводів апеляційної скарги про невирішення судом клопотання про призначення земельно-технічної експертизи, то з ними погодитися не можна. Так, згідно із ч. 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Тобто особа, яка заявила клопотання про призначення судової експертизи, проте його залишено без вирішення судом, вправі заявити його перед колегією суддів, про що позивачу і було роз`яснено в засіданні апеляційного суду.

Не можна погодитися і з аргументами заявника про відсутність досудового звернення щодо облаштування меж земельних ділянок, адже юрисдикція судів поширюються будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Законом може бути визначений обов`язків досудовий порядок урегулювання спору (ст. 124 Конституції України).

Між тим, досудового порядку врегулювання спору щодо відновлення меж земельних ділянок спеціальним законодавством не передбачено.

Не заслуговують на увагу твердження автора апеляційної скарги про допущені судом порушення щодо принципів обґрунтованості прийнятого судового рішення, рівності сторін, справедливості та неупередженості цивільного судочинства, а також про невраховані заперечення позивача проти Актів приймання-передачі межових знаків на зберігання від 22.02.2018.

Так, наведені обставини вказуються ОСОБА_1 та її представником як порушення норм процесуального права.

Відповідно до абз. другого ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Частиною третьою цієї статті встановлено повний і вичерпний перелік випадків, за яких порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення.

Між тим, будь-яких доказів на обґрунтованість своїх доводів про існування процесуально-правових дефектів, що допущені судом при розгляді справи, позивач та її представник - адвокат Лазарчук Г.В. надано не було, матеріали справи не містять, а апеляційним судом їх не було здобуто.

Згідно зі ст.ст. 12 і 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги про хибне застосування судом норм матеріального права спростовуються правильністю зроблених висновків, з якими згодна і колегія суддів.

Не можна погодитися і з аргументами ОСОБА_1 про суперечність нарахованого адвокатом і присудженого судом розміру судових витрат вимогам ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", виходячи з такого.

Частиною першою ст. 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

В ході розгляду справи правнича допомога на користь ОСОБА_2 надавалася адвокатом Данилюк ( Троцька ) І.В. у той час, коли діяла попередня редакція Цивільного процесуального кодексу України та спеціальний закон, який регулював ці відносини. Представником було долучено до матеріалів справи заява про стягнення понесених витрат на правову допомогу, договір про надання правової допомоги, додаток №1 до зазначеного договору, рахунок №001 від 07 червня 2017 року, де вказано про суму та назву процесуальної (непроцесуальної) дії, яка підлягає оплаті, копія квитанції, звідки видно факт перерахування ОСОБА_2 на користь адвоката 2 500 гривень за надані послуги, а також акт наданої правової допомоги з конкретною вказівкою на виконані послуги з прив`язкою при розрахунку до Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

16 травня 2019 року Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду прийняв постанову у справі №823/2638/18, де детально і послідовно роз`яснив принципи обґрунтованості та законності присудження і стягнення судових витрат, зокрема витрат на правову допомогу. Убачається, що застосовані адвокатом підходи при обчисленні витрат на правничу допомогу повністю узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду.

Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Решта аргументів автора апеляційної скарги на увагу апеляційного суду також не заслуговують через їх необґрунтованість.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення.

Судовий збір, що понесений позивачем при поданні апеляційної скарги, в силу положень ст. 141 ЦПК України слід віднести на їїо ж рахунок, адже вимоги заявника до задоволення не підлягають.

Керуючись ст.ст. 368, 371, 374, 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лазарчук Ганни Валеріївни залишити без задоволення, а рішення Рівненського районного суду від 20 березня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: о 15 год. 50 хв. 02.07.2019

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М.Ковальчук

С.О.Гордійчук