РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2019 року

м. Рівне

Справа № 557/364/18

Провадження № 22-ц/4815/725/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Бондаренко Н. В., Боймиструка С. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну ОСОБА_2 на заочне рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 22 січня 2019 року у складі судді Пацка Д.В., ухвалене в смт. Гоща Рівненської області, відомості про дату складання повного тексту рішення відсутні,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вони з відповідачем є батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу відповідач самоусунувся від батьківських обов`язків, допомогу на утримання дочки не надає, попри те, що працює та має заробіток, і домовленості з ним досягнути не вдалося. Просила стягнути стягнути із відповідача аліменти на свою користь на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 3 000 гривень щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Заочним рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 22 січня 2019 року вказаний позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітної дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3 000 грн. 00 коп., але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 травня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць звернуто до негайного виконання. Стягнуто із ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване передбаченим законом обов`язком батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття, та обґрунтовано тим, що відповідач є фізично здоровою особою працездатного віку та спроможний і зобов`язаний утримувати свою неповнолітню дитину незалежно від працевлаштування, наявності постійного заробітку чи доходу.

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленими з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі заперечує висновок місцевого суду про те, що він спроможний сплачувати аліменти в розмірі 3 000 грн. з огляду на те, що його місячний дохід складає 18 000 - 20 000 грн. Пояснює, що такий розмір доходу у нього був лише в період з жовтня по грудень 2018 року під час роботи в Республіці Польща. Стверджує, що на даний час його дохід є нестабільним та в середньому складає близько 3 000 грн.. Вважає, що позивачка, заявляючи у позовній заяві завищений розмір аліментів, має на мету перекласти на нього також і свою частину обов`язку по утриманню дитини. Зауважує, що позивачка надала суду неправдиві відомості щодо своїх доходів і працевлаштування, адже вона працює в ТОВ «Фамопед Україна» та отримує заробітну плату, а тому спроможна зі свого боку утримувати дитину. Акцентує увагу на тому, що позивачкою не доведено його фінансової спроможності сплачувати аліменти у розмірі, що вдвічі перевищує прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Визнає свій обов`язок по утриманню дитини та погоджується сплачувати аліменти на утримання дочки в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного, і саме і такому розмірі просить стягнути з нього аліменти, скасувавши рішення суду першої інстанції.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний у судовому порядку.

Від шлюбу сторони мають дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_1 , виданим виконкомом Біловізької сільської ради Рокитнівського району Рінвенської області 22.06.2015р. (а.с. 5 зв.).

Після розірвання шлюбу дитина сторін проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні.

Як встановлено судом та не спростовано відповідачем у апеляційній скарзі, останній самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по утриманню дитини, домовленості щодо утримання дитини між ними не досягнуто.

Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. ст. 150, 180 Сімейного кодексу України передбачають, що батьки повинні проявляти турботу про дітей, утримувати їх до досягнення повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ч.1 ст. 182 СК України, при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Враховуючи прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, розмір доходу платника аліментів, на який вказує позивачка та який відповідачем не спростований належними та достовірними доказами, відсутність на його утриманні інших осіб, апеляційний суд приходить до переконання, що стягнення аліментів в сумі 3 000 грн. частини всіх видів доходу відповідача на дитину відповідає чинним нормам Сімейного кодексу України та не порушує прав відповідача як платника аліментів і прав позивача - як їх одержувача.

Покликання апеляційної скарги на те, що відповідач не може сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, оскільки його дохід є мінливим та невисоким, апеляційним судом відхиляються, оскільки відсутність стабільного заробітку не є передбаченою законом підставою для звільнення батьків від обов`язку утримання своїх дітей до повноліття. Окрім того, платник аліментів є фізично здоровою особою працездатного віку, у зв`язку з чим відсутність постійного доходу має тимчасовий характер, і його життєві обставини не позбавляють відповідача працевлаштуватися таким чином, щоб мати фінансову спроможність утримувати свою неповнолітню дитину належним чином.

За положеннями сімейного законодавства обов`язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину є абсолютним. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, при чому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків.

Доводи апелянта про те, що місцевим судом не було взято до уваги передбачених ч.1 ст. 182 СК України обставин, які необхідно враховувати суду при призначенні розміру аліментів, не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки наведені обставини враховані судом при визначенні розміру аліментів, про що містяться необхідні посилання та вмотивовані докази в рішенні суду.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення апеляційний суд також керується принципом рівності обов`язків батьків по утриманню дитини та враховує, що позивачка та відповідач повинні забезпечити дитині рівні частки утримання.

Оцінивши обставини справи у взаємозв`язку із нормами закону, що регулює дані правовідносини, апеляційний суд приходить до переконання, що визначений місцевим судом розмір аліментів, які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивачки на неповнолітню дитину, є достатнім та справедливим.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом

на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 22 січня 2019 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 липня 2019 року.

Головуючий підпис Ковальчук Н. М.

Судді: підпис Бондаренко Н. В.

підпис Боймиструк С. В.

Копія вірна: суддя Рівненського

апеляційного суду Ковальчук Н. М.