Справа № 132/4064/18
Провадження № 22-ц/801/1158/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуцол М. П.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 рокуСправа № 132/4064/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя - доповідач),

суддів Ковальчука О. В., Шемети Т. М.,

з участю секретаря судового засідання Кирилюк Л. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Нестерук М. І. та Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Калинівського районного суду Вінницької області у складі судді Гуцола М. П. від 14 березня 2019 року (повний текст рішення складено 21 березня 2019 року) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та розірвання договору, стягнення залишку коштів на картковому рахунку, коштів по депозитному вкладу, процентів за користування депозитним вкладом, пені, -

встановив:

08 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, за яким просив:

- розірвати договір банківського вкладу Вклад «Депозит № SAMDN 4241» від 13 березня 2013 року, укладений між ним та Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк», банк);

- стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь 97169,73 доларів США, в тому числі 70976 доларів США - сума вкладу та 26193,73 доларів США - нарахованих за користування вкладом процентів;

- стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь пеню у розмірі 3% вартості послуги за кожний день прострочення повернення вкладу в сумі 3600612, 48 доларів США;

- стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь пеню у розмірі 3% вартості послуги за кожний день прострочення сплати процентів в сумі 664719,41 доларів США;

- стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь заблоковані на картковому рахунку № НОМЕР_1 кошти у розмірі 25734, 81 доларів США;

- стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь пеню у розмірі 3% вартості послуг за кожен день прострочення сплати залишку коштів на картковому рахунку № НОМЕР_1 в сумі 1305536, 55 доларів США;

- стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь 7000 грн 00 к. витрат на правничу допомогу.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 13 березня 2013 року між ним та АТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір банківського вкладу (Вклад «Депозит VIP») № SAMDN4241 (далі договір) відповідно до якого передав банку, а банк прийняв грошову суму в розмірі 70976 доларів США строком розміщення вкладу 366 днів по 13 березня 2014 року включно, зі сплатою процентів в розмірі 9,75% річних. З кінця лютого 2014 року банк припинив повертати вклади, а з березня 2014 року заблокував всі операції з клієнтами. Його банківські рахунки та картки в односторонньому порядку були заблоковані.

ОСОБА_1 неодноразово усно та письмово звертався до АТ КБ «ПриватБанк», Національного банку України із вимогами розблокувати рахунок та повернути кошти за договором банківського вкладу, однак з посиланням на неможливість обслуговувати рахунки відкриті у відділеннях АТ КБ «ПриватБанк» на території Автономної Республіки Крим (далі АР Крим) йому було відмовлено у поверненні вкладу, в тому числі із «порадою» звернення до органу країни - окупанта - «Фонда защиты вкладчиков».

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 14 березня 2019 року позов задоволено частково.

Розірвано договір банківського вкладу Вклад «Депорзит № SAMDN 4241 від 13 березня 2013 року, укладений між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк».

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 : 97169,73 доларів США, в тому числі 70976 доларів сума вкладу та 26193,73 доларів США нарахованих за користування вкладом процентів; пеню у розмірі 3% вартості послуги за кожний день прострочення повернення вкладу в сумі 207,60 доларів США; пеню у розмірі 3% вартості послуги за кожний день прострочення сплати процентів в сумі 76,62 доларів США; заблоковані на картковому рахунку № НОМЕР_1 кошти у розмірі 25734,81 доларів США та 7000 грн 00 к. витрат на правничу допомогу. У решті позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати у страві.

Рішення мотивовано тим, що зобов`язання сторін за договором припиняються з моменту їх належного виконання. Оскільки внесені позивачем кошти на вимогу позивача у визначені договором строки не повернуті це дає право ОСОБА_1 на отримання процентів за користування депозитними коштами, а також на отримання пені на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 07 листопада 2017 року до 29 жовтня 2018 року, тобто в межах строку позовної давності, встановленого пунктом 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), в сумі, визначеної у валюті договору.

Позивачем доведено укладення між сторонами договору банківського вкладу, відповідач належним чином умови договору не виконав та кошти не повернув. Стороною договору є АТ КБ «Приватбанк» як юридична особа, а припинення діяльності відокремлених підрозділів не є підставою для невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань.

21 березня 2019 року Калинівським районним судом Вінницької області було постановлено ухвалу про виправлення допущеної в рішенні арифметичної помилки, а саме:

- четвертий абзац резолютивної частини рішення викладено в такій редакції: «Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_2 ) пеню у розмірі 3% вартості послуги за кожний день прострочення повернення вкладу в сумі 203,05 доларів США»;

- п`ятий абзац резолютивної частини рішення викладено в такій редакції: «Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_2 ) пеню у розмірі 3% вартості послуги за кожний день прострочення сплати відсотків в сумі 74,94 доларів США.».

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, просило рішення суду в частині задоволених вимог скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, указуючи на дослідження у судовому засіданні оригіналів документів, зокрема платіжних, не надав належної оцінки доводам банку про те, що платіжне доручення від 13 березня 2013 року про внесення на депозитний рахунок суми в розмірі 70976 доларів США не містить печатки банку та не може вважатися оригіналом. Разом з тим, клієнтська виписка за період з 13 березня 2013 року до 13 березня 2014 року не містить підпису працівника банку та печатки банку, а відтак не може вважатися банківським документом.

Наявність у позивача указаних документів може свідчити лише про наявність правовідносин між сторонами, проте не свідчить про невиконання банком умов договору щодо повернення коштів.

Вказувало, що строк договору банківського вкладу закінчився ще до припинення діяльності Кримської філії АТ КБ «Приватбанк» відповідно до прийнятого протоколу засідання правління АТ КБ «Приватбанк» від 15 травня 2014 року № 18, а позивачем не надано доказів на підтвердження продовження строку його дії.

Оскільки з вимогою про розблокування депозитних рахунків та повернення суми вкладів і нарахованих процентів ОСОБА_1 звернувся 14 лютого 2015 року, а тому договір банківського вкладу з цього часу вважається розірваним, що унеможливлювало нарахування процентів за ним у визначеному договором розмірі.

Звертало також увагу, що неустойка не могла нараховуватись в іноземній валюті та на суму процентів.

Крім того зазначало про безпідставне стягнення з банку на користь позивача суми витрат на правничу допомогу з огляду на те, що останнім не підтверджено факт понесення таких витрат.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Нестерук М. І. подала апеляційну скаргу, в якій, не погодившись із рішенням суду в частині стягнення процентів за користування депозитом та пені за прострочення сплати процентів, посилаючись невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила в цій частині рішення суду скасувати і ухвалити нове судове рішення про стягнення з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 106279,54 доларів США, в тому числі 70976 доларів США суми вкладу та 35303,54 доларів США нарахованих за користування вкладом процентів, пеню в розмірі 3% вартості послуги за кожен день прострочення процентів в сумі 103,26 доларів США та витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн 00 к.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи рішення в частині стягнення на користь позивача процентів за користування вкладом, суд першої інстанції помилково визначив їх суму станом на дату звернення позивача до суду з відповідним позовом, а не на день ухвалення рішення, а також безпідставно визначив суму процентів без урахування податків та обов`язкових платежів всупереч приписам підпункту 14.1.268 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі ПК України).

Оскільки суд неправильно визначив розмір процентів за депозитним вкладом, то й сума пені, нарахованої на них, підлягає перерахунку апеляційним судом.

03 червня 2019 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Нестерук М. І. надійшов відзив на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк», в якому вона просила суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги банку, рішення в частині задоволених вимог вважала законним і обґрунтованим.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційних скарг апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга адвоката Нестерук М. І. в інтересах ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, апеляційна скарга АТ КБ «Приватбанк» підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Частиною першою статті 367 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення або змінює рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права (стаття 376 ЦПК України).

Судом встановлено, 13 березня 2013 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» укладено договір № SAMDN4241 (вклад «Депозит VIP»), за умовами якого ОСОБА_1 передав, а банк прийняв грошову суму в розмірі 70976 доларів США строком розміщення вкладу на 12 місяців з 13 березня 2013 року до 13 березня 2014 року включно, зі сплатою 9, 25 процентів річних (а. с. 8).

Судом першої інстанції у судовому засіданні оглянуто оригінал депозитного договору, квитанції та клієнтську виписку по договору.

Відповідно до пункту 6 договору виплата суми вкладу проводиться банком, починаючи з першого робочого дня банку по закінченні строку вкладу, вказаного у таблиці 1, тобто по закінченні 366 днів з дня укладення договору.

За змістом пункту 7 договору у випадку, якщо в строк не пізніше дня закінчення строку вкладу клієнт не заявив банку про повернення вкладу, даний договір продовжується ще на один строк, зазначений в таблиці № 1 цього договору. Договір продовжується неодноразово без явки клієнта. Обчислення нового строку вкладу починається з дня, наступного за датою закінчення попереднього строку вкладу.

Жодних доказів про те, що ОСОБА_1 у день закінчення строку договору за вкладом заявляв банку про свій намір повернути вклад у справі немає, а відтак договір неодноразово продовжено з 13 березня 2014 року до 13 березня 2015 року, з 14 березня 2015 року до 14 березня 2016 року, з 15 березня 2017 року до 15 березня 2018 року.

Із березня 2014 року банк припинив виплачувати позивачу проценти за користування вкладом та заблокував його рахунок.

За змістом пункту 16 договору сторони мають право достроково розірвати зазначений договір, повідомивши про це другу сторону за два банківських дні до дати розірвання договору.

Останнім днем роботи відділень АТ КБ «Приватбанк» на території АР Крим було 14 травня 2014 року.

ОСОБА_1 неодноразово звертався до банку з письмовими заявами про повернення йому суми вкладу та нарахованих процентів, а саме 14 лютого 2015 року, 05 серпня 2015 року, 25 лютого 2016 року, 07 червня 2016 року, 08 червня 2016 року, 18 січня 2017 року, 24 квітня 2017 року, проте вимоги вкладника банком виконані не були.

Відповідно до клієнтської виписки за період з 13 березня 2013 року до 13 березня 2013 року баланс на початок періоду становив 70976 доларів США, баланс на кінець періоду становив 71506,86 доларів США.

Позивачем надано розрахунок заборгованості відповідача за спірним договором станом на 30 листопада 2018 року, а саме 70976 доларів США - сума вкладу, 26193,73 доларів США - проценти за користування коштами, 664719,41 доларів США - пеня на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 14 березня 2014 року до 29 жовтня 2018 року по несплаті депозиту та 3600612,48 доларів США - по несплаті процентів по депозиту.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

За змістом частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до частини другої статті 1060 ЦК України за договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення статті 1059 ЦК України врегульовують питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору.

Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачою ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно з пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8); договір банківського вкладу укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174 (далі Інструкція № 174), передбачено, що банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі її здійснення в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Підпунктами 1.1, 1.3, 1.17 глави 1 «Загальні вимоги до оформлення касових документів» розділу IV «Касові операції банків (філій, відділень) з клієнтами» Інструкції № 174, передбачено, що до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать, зокрема: квитанція, чек банкомата, що формуються платіжними пристроями. Касові документи мають містити такі обов`язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

За операціями з видачі готівки або приймання її для зарахування на відповідний рахунок із застосуванням платіжних пристроїв формується та роздруковується відповідний касовий документ (квитанція/чек банкомата, сліп) на паперовому носії, який видається клієнту. За операціями з видачі готівки із застосуванням банкомата формується і роздруковується чек банкомата на вимогу клієнта.

На підтвердження укладення договору позивач надав оригінал договору про банківський вклад, квитанції та клієнтської виписки по договору.

Оскільки виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, договір банківського вкладу було укладено в іноземній валюті.

Встановивши обставини та надавши належну оцінку наданим позивачем доказам, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що між сторонами укладено вищезазначений договір про депозитний вклад і позивачем внесено кошти на депозитний рахунок банку.

Відповідно до частини четвертої статті 1060 ЦК України, якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з частиною першою статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України).

Таким чином строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку.

Діяльність відокремленого підрозділу відповідача на території АР Крим та міста Севастополя було припинено постановою Правління Національного банку України «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території АР Крим і міста Севастополя» від 06 травня 2014 року № 260 (далі Постанова НБУ № 260).

Згідно із пунктом 5 цієї постанови банки, серед яких і АТ КБ «Приватбанк», було зобов`язано припинити діяльність відокремлених підрозділів, що розташовані на території АР Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України.

Закінчення строку дії договору банківського вкладу не звільняє банк від обов`язку повернути (видати) кошти вкладникові.

Відповідно до частини п`ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав.

За таких обставин, суд першої дійшов обґрунтованого висновку про те, ОСОБА_1 неодноразово звертався до банку про виплату суми вкладу, проте взятих на себе зобов`язань банк не виконував, тому наявні правові підставі для розірвання договору банківського вкладу та стягнення суми вкладу у судовому порядку.

Відповідно до частини першої статті 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу.

Частиною другою статті 1070 ЦК України передбачено, що проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Виходячи з положень статтею 1058, 1060, частини п`ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу до банку, до дня фактичного його повернення.

Разом з тим, згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом.

За правилами пункту 2 частини 2 статті 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Звертаючись до суду із вказаним позовом позивач зазначав, що сума нарахованих процентів за користування банком депозитом, за період з 14 березня 2014 року до 28 жовтня 2018 року становить 31862 доларів США, однак стягнути просив 26193,73 доларів США.

При цьому апеляційний суд виходить із того, що заяви про збільшення розміру позовних вимог він не подавав, а тому суд не мав законних підстав стягувати більшу, ніж зазначена в прохальній частині позовної заяви, суму процентів за користування вкладом, оскільки таке стягнення означало б вихід за межі позовних вимог, що є неприпустимим з огляду на порушення основного принципу цивільного судочинства - принципу диспозитивності.

З цих же міркувань не мають правового значення доводи апеляційних скарг про безпідставність зазначення в судовому рішенні про стягнення суми процентів з відрахуванням податків і обов`язкових платежів.

Закінчення строку дії договору банківського вкладу в разі невиконання зобов`язань не припиняє зобов`язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов`язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Статтею 549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Формами неустойки є штраф і пеня.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.

Відповідно до частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Верховний Суд України у справі № 6-2558цс15 від 01 червня 2016 року виклав правовий висновок, відповідно до якого положення Закону України «Про захист прав споживачів» поширюються на правовідносини, які випливають із договору банківського вкладу, а тому апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з банку пені у розмірі, встановленому цим законом.

При цьому суд першої інстанції, виходячи з положень пункту 1 частини 2 статті 258 ЦК України, з урахуванням заяви відповідача про застосування наслідків спливу строків позовної давності, дійшов правильного висновку про необхідність стягнення пені за період з 07 листопада 2017 року до 29 жовтня 2018 року.

Проте, не можна погодитись з висновком суду першої інстанції щодо визначення суми пені в іноземній валюті, оскільки пеня є неустойкою і має штрафний характер, вона не входить до складу зобов`язання, її сплата та розмір визначені Законом України «Про захист прав позивачів» за неналежне надання виконавцем банківських послуг споживачеві, то нарахування та стягнення такої пені має бути здійснене в національній валюті України.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19).

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня відповідно до частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 07 листопада 2017 року до 29 жовтня 2018 року в межах по несплаті депозиту в розмірі 5677 грн 65 к. (27 грн 90 к. курс долара США відповідно до курсу НБУ станом на 29 жовтня 2018 року x 203 долара США 05 центів) та пеня по несплаті відсотків за депозитом в сумі 2090 грн 82 к (27 грн 90 к. курс долара США відповідно до курсу НБУ станом на 29 жовтня 2018 року x 74 долара США 94 центи).

Не заслуговують на увагу також доводи представника банку щодо стягнення на користь позивача суми у відшкодування витрат на правничу допомогу, оскільки позивачем доведено і в мотивувальній частині рішення встановлено обґрунтованість їх стягнення.

Наведені банком у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх спростував з наведенням відповідних мотивів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Разом з тим не можна погодитись із висновком суду першої інстанції про доведеність позовних вимог в частині стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 заблокованих на картковому рахунку № НОМЕР_1 коштів у розмірі 25734,81 доларів США з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як зазначалося вище Постановою НБУ № 260 від 06 травня 2014 року банки було зобов`язано припинити діяльність відокремлених підрозділів, що розташовані на території АР Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів. Відокремлені підрозділи АТ КБ «ПриватБанк» припинили свою діяльність на території АР Крим з 15 травня 2014 року.

Копія виписки по картковому рахунку № НОМЕР_3 від 28 липня 2014 року № за період з 25 квітня 2012 року по 07 липня 2014 року про залишок на картковому рахунку ОСОБА_1 коштів у розмірі 25734,81 доларів США надана після припинення діяльності Кримської філії АТ КБ «ПриватБанк», а тому не може братись до уваги судом як доказ наявності такого рахунку та залишку коштів на ньому.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Нестерук М. І. залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 14 березня 2019 року в частині стягнення з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, місцезнаходження: 01001, м. Київ вул. Грушевського, 1Д) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) заблокованих на картковому рахунку № НОМЕР_1 коштів у розмірі 25734 (двадцять п`ять тисяч сімсот тридцять чотири) долари США 81 цент скасувати.

У позові в цій частині відмовити.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 14 березня 2019 року в частині стягнення з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 пені в розмірі трьох процентів вартості послуги за кожен день прострочення повернення вкладу та сплати процентів змінити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, місцезнаходження: 01001, м. Київ вул. Грушевського, 1Д) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) пеню у розмірі трьох процентів вартості послуги за кожний день прострочення повернення вкладу в сумі 5677 (п`ять тисяч шістсот сімдесят сім) грн 65 к.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, місцезнаходження: 01001, м. Київ вул. Грушевського, 1Д) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) пеню у розмірі трьох процентів вартості послуги за кожний день прострочення сплати відсотків в сумі в сумі 2090 (дві тисячі дев`яносто) грн 82 к.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за сторонами.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий підпис О. С. Панасюк

Судді підпис О. В. Ковальчук

підпис Т. М. Шемета

Згідно з оригіналом О. С. Панасюк

Повний текст постанови складено 09 липня 2019 року