Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 508/697/14-ц

провадження № 61-9666св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.

(суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі Одеського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» на рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 23 грудня 2015 року, ухвалене у складі судді Парій І. О., та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 26 вересня 2016 року, постановлену колегією у складі суддів: Станкевича В. А., Варикаші О. Д., Бабія А. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2014 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 16 вересня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України»

(далі - ВАТ «Державний ощадний банк України», банк), правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1290, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 28 000 доларів США зі сплатою 15% річних за користування кредитом, на строк до 15 вересня 2023 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між

ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є

ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 16 вересня 2008 року укладено договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 1 822 кв.м.

Банк посилався на те, що у визначені кредитним договором строки

ОСОБА_1 зобов`язань з повернення кредиту та сплати процентів не виконував, тому з урахуванням уточнених позовних вимог, станом на

16 червня 2015 року прострочена заборгованість по кредитному договору складає 15 889,15 доларів США і 170,25 грн, з яких: 5 059, 23 доларів США - строковий основний борг за кредитом; 7 403, 49 доларів США - прострочений основний борг за кредитом; 1 400, 29 доларів США - прострочені проценти за користування кредитом; 2 558, 56 доларів США - пеня за прострочений основний борг за кредитом; 169, 46 доларів США - пеня за прострочені проценти за користування кредитом; 175, 25 грн 3% від прострочених сум заборгованості за кредитом.

За таких обставин, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог

від 23 червня 2015 року позивач просив стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 15 889, 15 доларів США і 170, 25 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 23 грудня 2015 року позов ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором № 1290 від 16 вересня 2008 року у розмірі 4 711, 53 доларів США та 170, 25 грн яка складається з: основного боргу за кредитом 3 551, 89 доларів США, прострочених процентів за користування кредитом - 1 159, 64 доларів США; 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитом - 170, 25 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог у заявленому розмірі. В свою чергу відповідач подав до суду докази часткового погашення заборгованості за кредитом, які відповідачем не спростовані.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 11 січня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Державний ощадний банк України» відхилено, а рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 23 грудня 2015 року залишено без змін, з посиланням на відповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарг

У касаційній скарзі, поданій 24 жовтня 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Одеського обласного управління, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 23 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 28 вересня 2016 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали цивільної справи № 508/697/14-ц з Миколаївського районного суду Одеської області і ухвалою цього ж суду

від 13 вересня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»

(далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2018 року справу передано до Верховного Суду.

06 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 508/697/14-ц передано судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не дослідили надані сторонами докази у повному обсязі, тому дійшли помилкового висновку про те, що заборгованість відповідача становить 4 711, 53 доларів США та 170, 25 грн.

При розрахунку заборгованості банком враховані всі платежі внесені ОСОБА_1 на погашення заборгованості за кредитним договором, а подані відповідачем квитанції цього розрахунку не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення пені за прострочення основного боргу та процентів суди першої та апеляційної інстанцій не навели у судових рішеннях мотиви відмови у задоволенні цієї частини позову.

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що згідно кредитного договору № 1290 від 16 вересня 2008 року ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 28 000 доларів США зі сплатою 15% річних за користування кредитом, на строк до 15 вересня 2023 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між

ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є

ПАТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_2 16 вересня

2008 року укладено договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 1 822 кв.м.

Суди встановили, що ПАТ «Державний ощадний банк України» належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором та надав

ОСОБА_1 кредит у розмірі 28 000 доларів США.

Згідно з пунктами 3.3.1, 3.3.2, 3.3.3, 3.3.5 вказаного кредитного договору ОСОБА_1 зобов`язався належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання, а саме: повернути кредит в сумі 28 000 доларів США та своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, своєчасно сплачувати комісійні винагороди, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов`язань по зазначеному договору сплатити штрафні санкції. У разі порушення умов кредитного договору та договору застави на вимогу банку достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів за фактичний час користування кредитними ресурсами, комісійних винагород та пені.

У визначені кредитним договором строки ОСОБА_1 свої зобов`язання із погашення кредиту та сплати процентів виконував не належним чином.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості, станом на 16 червня

2015 року прострочена заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором складає 15 889,15 доларів США і 170,25 грн, з яких:

5 059,23 доларів США - строковий основний борг за кредитом;

7 403,49 доларів США - прострочений основний борг за кредитом;

1 400,29 доларів США - прострочені проценти за користування кредитом; 2 558,56 доларів США - пеня за прострочений основний борг за кредитом; 169,46 доларів США - пеня за прострочені проценти за користування кредитом; 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитом - 170,25 грн.

Суди вважали, що згідно з копіями квитанцій наданих до суду ОСОБА_1 заборгованість по кредиту частково погашена.

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 213 ЦПК України (в редакції чинній на момент ухвалення оскаржуваних рішень) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першої третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статями 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (стаття 60 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій).

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України в тій же редакції Кодексу суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції з висновком якого погодився і апеляційний суд виходили з того, що позивачем не доведено факт існування у відповідача заборгованості в заявленому розмірі, оскільки позивач подав до суду квитанції про часткове погашення заборгованості.

З такими висновками судів не можна погодитись, оскільки вони зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів.

Банк подаючи розрахунок заборгованості наполягав, що станом на 16 червня 2015 року у відповідача існує прострочена заборгованість за кредитним договором в сумі 15 889,15 доларів США і 170,25 грн, з яких: 5 059, 23 доларів США - строковий основний борг за кредитом; 7 403, 49 доларів США - прострочений основний борг за кредитом; 1 400, 29 доларів США - прострочені проценти за користування кредитом; 2 558, 56 доларів США - пеня за прострочений основний борг за кредитом; 169, 46 доларів США - пеня за прострочені проценти за користування кредитом; 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитом - 170, 25 грн.

Вказаний розрахунок заборгованості судами належним чином не досліджений, висновки щодо часткової відсутності заборгованості за кредитним договором за усіма її складовими не зроблені. Судами належним чином не обґрунтовано часткове задоволення позовних вимог.

Формулюючи підстави для відмови у задоволенні частини позовних вимог суди першої та апеляційної інстанцій фактично обмежились лише вказівкою на те, що згідно копій квитанцій наданих суду відповідачем ОСОБА_1 на теперішній час заборгованість по кредиту частково погашена.

Однак при цьому суди не навели розрахунків, в результаті яких дійшли висновку про необхідність зменшення розміру заявленої банком заборгованості із 15 889, 15 доларів США до 4 711, 53 доларів США.

Також оскаржувані судові рішення не містять оцінки доводів позивача про те, що всі кошти сплачені ОСОБА_1 за наданими суду квитанціями враховані АТ «Ощадбанк» при обчисленні розміру кредитної заборгованості та відображені у відповідному розрахунку.

Посилаючись на часткове погашення ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором суди попередніх інстанцій не зазначили розмір такої заборгованості, не дослідили надані відповідачем квитанції у сукупності з розрахунком заборгованості банку, не перевірили призначення платежів згідно поданих квитанцій та на погашення яких складових боргу здійснені і зараховані такі платежі.

Саме по собі посилання суду на часткове погашення відповідачем заборгованості без встановлення та зазначення у рішенні її розміру не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Отже суди попередніх інстанцій не в повній мірі дотримались вимог процесуального закону про необхідність дослідження доказів по справі у їх сукупності на предмет належності, допустимості та достатності; не перевірили належне виконання позичальником кредитного зобов`язання з урахуванням наданого розрахунку, квитанцій та умов кредитного договору, у зв`язку з чим належним чином не обґрунтували свій висновок про часткове задоволення позовних вимог, а апеляційний суд про залишення без змін рішення суду першої інстанції.

За змістом статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій.

Доводи касаційної скарги вказують на існування підстав для скасування судового рішення апеляційного суду.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, коли суд не дослідив зібрані у справі докази.

З урахуванням викладеного касаційний суд дійшов висновку, що ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до частини третьої

статті 411 ЦПК України.

Під час нового розгляду справи суду апеляційної інстанції належить врахувати викладене, дати належну оцінку доказам поданим сторонами; встановити, в межах позовних вимог, доведеність заявленого банком розміру заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором; дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Одеського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 26 вересня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта В. В. Шипович