Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа №295/4305/16-ц

провадження №61-21332св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнясправу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про визнання недійсними кредитного договору та додаткових угод, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Житомирської області

від 15 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Талько О. Б., Шевчук А. М., Павицької Т.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк»,

представник відповідача - Онішкевич Михайло Миколайович,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

1. У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі», банк), у якому просив визнати недійсними кредитний договір, укладений 02 квітня 2008 року між ним та ПАТ «ВіЕйБі», а також додаткові угоди до нього, укладені 23 квітня 2009 року та 24 квітня

2009 року, з моменту укладення на підставі Закону України «Про захист прав споживачів»

2. Позовна заява мотивована тим, що за умовами кредитного договору, укладеного 02 квітня 2008 року, укладеного між ним та відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі», позивач отримав 100 000 доларів США на умовах, визначених договором, з кінцевим строком повернення до 01 квітня 2015 року.

3. 23 квітня 2009 року та 24 квітня 2009 року між сторонами були укладені додаткові договори до цього кредитного договору, якими збільшено термін кредитування до 01 квітня 2022 року та обмежено позичальника в укладенні договору страхування на власний розсуд.

4. Позивач зазначив, що наведений вище кредитний договір та дві додаткові угоди до нього, укладені між банком та ним не відповідають вимогам закону відповідно до статей 203, 215 ЦПК України, оскільки укладені з використанням нечесної підприємницької практики, не містять відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту та всіх додаткових витрат, при укладенні договору йому не було повідомлено про сукупну вартість кредитну, банком не надавався окремий письмовий документ з детальним розписом загальної сукупної вартості кредиту, не містять умов про порядок припинення договору та відповідальності банку, що є підставою для визнання таких договорів недійсними.

5. Посилаючись на наведене, просив позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

6. Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 11 квітня 2016 року у складі судді Полонця С. М. позов задоволено.

Визнано недійсними з моменту укладення кредитний договір від 02 квітня 2008 року, додаткові договори до нього від 23 квітня 2009 року та

від 24 квітня 2009 року, укладені між відкритим акціонерними товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_1 Вирішено питання про розподіл судових витрат між сторонами.

7. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що умови кредитного договору та додаткових договірів до нього є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршання становища споживача.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

8. Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 15 грудня

2016 року апеляційну скаргу ПАТ «ВіЕйБі» задоволено. Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 11 квітня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні пред`явленого ним позову.

9. Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. ОСОБА_1 на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірної угоди та в подальшому виконував зобов`язання. Позивач, в свою чергу, перед підписанням договору надав документи, які передували укладенню кредитного договору.

10. Вся інформація, щодо істотних умов кредитного договору зазначена у тексті спірної угоди та є чіткою і зрозумілою, а сукупна вартість кредиту та реальної відсоткової ставки із зазначенням сум щомісячних платежів щодо повернення кредиту, процентів та плати за обслуговування кредиту, визначена графіком повернення кредиту, який є невід`ємною частиною договору. Будь-яку іншу інформацію щодо форм кредитування та відмінностей між ними позивач мав можливість отримати до підписання спірної угоди або ж відмовитись від її підписання у разі ненадання йому такої інформації.

11. Апеляційний суд також указав, що процедура зміни процентної ставки погоджена сторонами та має здійснюватись у встановленому угодою порядку, з обов`язковим волевиявленням позичальника.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

12. У касаційній скарзі, поданій у серпні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3 . просить скасувати ухвалені в справі судові рішення, справу передати на новий розглдя до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

13. Доводи касаційної скарги зводяться до того, що апеляційний суд у повній мірі не перевірив доводи позовної заяви та не дав належну оцінку тій обставині, що кредитний договір та додаткові угоди до нього є недійсними на підставі частини першої статті 215 ЦК України унаслідок недотримання в момент їх вчинення вимог частини першої статті 203 ЦК України, статей 11 і 18 Закону України «Про захист прав споживачів», пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, оскільки укладені із порушенням прав споживача.

Доводи інших учасників справи

14. Інші учасники справи свої заперечення щодо змісту і вимог касаційної скарги до касаційного суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

15. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

16. Відповідно до підпункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

17. Згідно із статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

18. У травні 2018 року цивільна справа передана до Верховного Суду..

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

19. Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

20. Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

21. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

22. Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

23. 02 квітня 2008 року між відкритим акціонерними товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк», правонаступником якого є

ПАТ «ВіЕйБі», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, за умовами якого останньому наданий кредит в сумі 100 000 доларів США, строком по 01 квітня 2015 року, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 12,5 % річних.

24. Відповідно до пункту 5.3 кредитного договору підписанням цієї угоди позивач стверджує про те, що він у письмовій формі в повному обсязі отримав від банку інформацію, визначену статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

25. У пункті 7.2 кредитної угоди також зазначено, що цей договір відображає повне розуміння сторонами його предмета та інших положень, зазначених у ньому.

26. Згідно пунктів 7.12, 7.13 кредитного договору банк, на виконання постанови НБУ від 10 травня 2007 року №168, перед укладенням цього договору надав позичальнику інформацію про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту. В додатку №2 до цього договору, який є невід`ємною його частиною, банк надав позичальнику детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості супутніх послуг, інших фінансових зобов`язань позичальника, зазначивши повну інформацію, надання якої вимагається постановою НБУ №168.

27. 23 квітня 2009 року сторони уклали також додаткову угоду №1 до даного кредитного договору, відповідно до якої строк користування кредитом збільшений до 01 квітня 2022 року. У зв`язку з цим графік погашення кредитної заборгованості викладений в новій редакції.

28. 24 квітня 2009 року між ОСОБА_1 та відповідачем укладений додатковий договір №2 до зазначеного кредитного договору, згідно з яким пункт 2.1.1 кредитної угоди викладено в новій редакції.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

29. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

30. Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

31. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків серед юридичних фактів, зокрема, є договори та інші правочини.

32. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

33. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

34. Предметом спору у справі, яка переглядається, є вимоги позивача про визнання кредитного договору та додаткових угод до нього недійсними у зв`язку з невідповідністю вимогам статтей 203, 215 ЦПК Українита Закону України «Про захист прав споживачів».

35. Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

36. За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

37. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

38. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

39. За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

40. У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 зроблено висновок, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пунктів 2,3 частини третьої статті 18 Закону "Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункту 4 частини третьої статті 18 Закону).

41. Законом України «Про захист прав споживачів» встановлено недійсність правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом ненадання або надання у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформації, необхідної для здійснення свідомого вибору, спонукання споживача споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, шляхом введення в оману стосовно потреби у послугах.

42. Даними про сукупну вартість кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов`язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги.

43. За змістом частини першої статті 60 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи місцевим та апеляційним судами, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

44. Встановивши, що кредитний договір та додаткові угоди до нього підписані сторонами, які досягли згоди щодо усіх їхніх істотних умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання спірних договорів недійсними, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження доводів, викладених у позовній заяві.

45. Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів, наданою судом, а також пов`язуються з необхідністю встановлення обставин, які, на думку заявника, встановлені судом неповно і неправильно. Переоцінка доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно з вимогами статті 400 ЦПК України.

46. При вирішенні даної справи суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, ухвалене судове рішення відповідає критеріям законності і обґрунтованості.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

47. Згідно статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

48. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Рішення апеляційного суду Житомирської області від 15 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська