ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5491/19 Справа № 202/3738/18 Суддя у 1-й інстанції - Бєльченко Л.А. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

за участю секретаря - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Акцент-Банк», третя особа - акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк» про зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2018 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що 01.02.2008 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитно-заставний договір № DNQoAK206510087 на придбання автомобіля Chery A15 Amylet НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Позивач указав, що свої зобов`язання за договором він виконав повністю. Однак, на думку Банку, він мав заборгованість, котру Банк спробував стягнути в судовому порядку. Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 07.12.2016 року у задоволенні позову було відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.03.2017 року вказане рішення залишено без змін. Позивач зазначив, що, не будучи стороною кредитно-заставного договору, відповідач ПАТ «Акцент-Банк» подав до Дніпропетровської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України заяву про заставу рухомого майна, вищевказаного автомобіля. 26.09.2012 року в Державний реєстр обтяжень рухомого майна було внесено обтяження у вигляді заборони відчуження автомобіля на підставі договору № DNQoAK206510087 від 01.02.2008 року. 18.08.2017 року ним було направлено заяви до ПАТ «Акцент-Банк» та ПАТ КБ «ПриватБанк» про зняття обтяження з транспортного засобу, однак відповідач листом від 31.08.2017 року не повідомив конкретно про намір зняти обтяження. ПАТ КБ «ПриватБанк» листом від 23.08.2017 року повідомив, що вимогу відступив кредитору ПАТ «Акцент-Банк». Позивач вказав, що ані відповідач, ані третя особа у справі не повідомляли його про відступлення права вимоги за договором.

Враховуючи вищезазначене, позивач просив суд зобов`язати відповідача подати реєстратору Державного реєстру обтяжень рухомого майна заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна щодо транспортного засобу згідно з кредитно-заставним договором застави транспортного засобу № DNQoAK206510087 від 01.02.2008 року, укладеного між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк».

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11 березня 2019 року у задоволенні позовних вимог позивача відмовлено.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Інші учасники процесу своїм правом передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористались.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.02.2008 року між позивачем та ЗАТ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», було укладено кредитно-заставний договір № DNQoAK206510087 на придбання автомобіля Chery A15 Amylet НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

15.09.2008 року між ЗАТ «ПриватБанк» та ЗАТ «Акцент-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Акцент-Банк», було укладено договір факторингу № 1, за умовами якого ЗАТ «ПриватБанк» відступило ЗАТ «Акцент-Банк» право вимоги за кредитно-заставним договором № DNQoAK206510087 від 01.02.2008 року, укладеним між ОСОБА_1 та ЗАТ «ПриватБанк».

Судом встановлено, що 26.09.2012 року за заявою ПАТ «Акцент-Банк» реєстратором Дніпропетровської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України до Державного реєстру обтяжень рухомого майна було внесено обтяження у вигляді заборони відчуження автомобіля Chery A15 Amylet НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1 на підставі договору № DNQoAK206510087 від 01.02.2008 року.

У січні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» зверталося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитно-заставним договором № DNQoAK206510087 від 01.02.2008 року. Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 07.12.2016 року у задоволенні позову було відмовлено у зв`язку з недоведеністю позивачем своїх позовних вимог. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.03.2017 року вказане рішення залишено без змін.

Відповідно до наданої представником відповідача довідки, заборгованість позивача за кредитно-заставним договором № DNQoAK206510087 від 01.02.2008 року станом на 05.09.2018 року становить 39151,09 грн.

Враховуючи наданий відповідачем відзив і доданих до нього письмових доказів, суд встановив, що станом на 05.09.2018 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитно-заставним договором № DNQoAK206510087 від 01.02.2008 року становить 39151,09 грн. Позивачем дана інформація не спростована, довідка про відсутність заборгованості за даним договором на час розгляду справи не надана.

Відмовляючи позивачу в задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на недоведеність позивачем щодо відсутності у нього заборгованості за кредитно-заставним договором № DNQoAK206510087, належного виконання ним зобов`язання.

В своїй апеляційній скарзі апелянт не погоджується з вищезазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки такий висновок суперечить обставинам, встановленими в рішенні Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 07.12.2016 року в справі № 194/81/16-ц та ухвалі колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.03.2017 року по цій справі. Апелянт вказує, що зазначеними судовими інстанціями досліджувався кредитно-заставний договір № DNQoAK206510087 від 01.02.2008 року і були встановлені обставини виконання ОСОБА_1 зобов`язань по цьому договору в повному обсязі, а також відсутності заборгованості.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи апелянта, з наступних підстав.

Як вбачається з договору факторингу, ПАТ КБ "ПриватБанк" на момент звернення з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (січень-лютий 2016 року) вже не був кредитором за спірним кредитно-заставним договором, а тому не мав права звернення з відповідним позовом до суду. Також, як вбачається з судових рішень Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 07.12.2016 року та апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.03.2017 року, ПАТ "Акцент-Банк" не був залучений до участі по вказаній цивільній справі. Крім того, в задоволенні позовної заяви ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було відмовлено не у зв`язку з повним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитно-заставним договором, а у зв`язку з недоведеністю позивачем своїх позовних вимог.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, станом на 05 вересня 2018 року у ОСОБА_1 за кредитно-заставним договором № DNQoAK206510087 від 01.02.2008 року мається заборгованість у розмірі 39151,09 грн. Ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 вказана заборгованість не спростована.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недоведеності позивачем належного виконання ним зобов`язання по кредитно-заставному договору № DNQoAK206510087 від 01.02.2008 року.

Безпідставними є посилання апелянта про відсутність у нього достовірної інформації про відступлення ЗАТ "ПриватБанк" права вимоги за кредитно-заставним договором, укладеним між ЗАТ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 , на користь ЗАТ "Акцент-Банк".

Так, відповідно до положень ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Враховуючи зміст вказаної статті, можна зробити висновок, що не повідомлення чи несвоєчасне повідомлення новим кредитором боржника про відступлення права вимоги за його кредитом має лише один негативний наслідок, і той - для нового кредитора, а саме - право боржника до отримання повідомлення виконувати свої зобов`язання на користь первісного кредитора.

А тому, колегія суддів звертає увагу на те, що зміна кредитора ніяким чином не впливає на обов`язок ОСОБА_1 виконувати належним чином свої зобов`язання по кредитно-заставному договору № DNQoAK206510087 від 01.02.2008 року.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11 березня 2019року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова