Номер провадження: 22-ц/813/2864/19
Номер справи місцевого суду: 504/962/17
Головуючий у першій інстанції Добров П. В.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,
Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,
За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 06 листопада 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства Оборони України про стягнення моральної шкоди,-
В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Міністерства оборони України, в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. та судові витрати у справі.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 06 листопада 2017 року позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства Оборони України про стягнення моральної шкоди - задоволено частково.
Стягнуто із Міністерства Оборони України на користь ОСОБА_1 25 00 (двадцять п`ять тисяч гривень) грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди,
Стягнуто із Міністерства Оборони України на користь держави судові витрати по справі 640,00грн.
Постановою апеляційного суду Одеської області від 17.05.2018 року апеляційну скаргу Міністерства Оборони України, подану представником ОСОБА_2 , задоволено частково.
Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 06 листопада 2017 року змінено. Викладено абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції:
«Стягнути з Держави Україна на користь ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) відшкодування моральної шкоди у розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) грн. 00 коп. за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з відкритого в Казначействі спеціального рахунку».
В решті рішення залишено без змін.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Державна казначейська служба України, як особа яка не приймала участь у справі, подала до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 06 листопада 2017 року та у задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування шкоди відмовити.
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26.12.2018 року клопотання Державної казначейської служби України про поновлення строку на апеляційне оскарженні рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 06 листопада 2017 року задоволено. Поновлено Державній казначейській службі України строк на апеляційне оскарження рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 06 листопада 2017 року. Відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 06 листопада 2017 року. Зупинено дію рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 06 листопада 2017 року до розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м.Одесі.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 ст. 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні Апеляційного суду Одеської області.

За результатами автоматичного розподілу після створення нового суду визначено склад колегії суддів: Цюра Т.В. головуючий суддя, судді Гірняк Л.А., Сегеди С.М., що є підставою для прийняття справи до провадження.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.02.2019 року прийнято до провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства Оборони України про стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 06 листопада 2017 року, яку було призначено до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду на 20.06.2019 року о 13год.00хв.

До суду апеляційної інстанції з`явився представник Міністерства оборони України Дідух С.П., інші учасники справи до суду не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність не з`явившихся учасників справи, які своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.
На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від сторін не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши пояснення представника МОУ Дідух С.П., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам не відповідає, з огляду на таке.
Так, судом першої інстанції встановлено, що відповідно копії паспорту позивач, ОСОБА_1 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 та є громадянкою України.
Згідно військового квітка серія НОМЕР_3 ОСОБА_1 16.10.1992 року прийнята до лав Збройних Сил СРСР та звільнена з лав Збройних Сил України 22.04.2014 року.

Відповідно до посвідчення серії № НОМЕР_4 від 14.06.2016 року, ОСОБА_1 є інвалідом армії ІІ групи. Посвідчення безстрокове і діє на всій території України.
Як вбачається з матеріалів справи позивачкаОСОБА_1 проходила військову службу у Збройних Силах України у період з 16.10.1992 року по 22.04.2014 року.

Відповідно до свідоцтва про хворобу №752 від 21.10.2013 року в лютому 1999 році вона отримала травму голови, що в подальшому призвело до стійких наслідків закритої черепно мозкової травми, струсу головного мозку у вигляді дрібновогнищевої симптоматики, вегето судинної нестійкості з симпато - адреналіновими кризами.

Виписним епікризом №15398 про обстеження позивачки у період з 26.02.2016 року по 04.03.2016 року та Виписним епікризом № 3975 про обстеження позивачки у період з 04.10.2016 року по 12.10.2016 року у Військвово медичному клінічному центрі Південного регіону у м. Одеса зафіксовано, що ОСОБА_1 з 03.02.1999 року отримала травму голови, що призвело до стійких наслідків закритої черепно мозкової травми та в подальшому призвело до розвитку стійких наслідків закритої черепно мозкової травми у вигляді дисциркуляторної енцефалопатії 2-го ступеню змішаного ґенезу (після травматичного, гіпертонічного) зі стійким вестибулярним синдромом.

Також супутні захворювання: гіпертонічна хвороба 2-го ступеню, ІХС; атеросклеротичний кардіосклероз; пароксизмальна форма фібриляції перед сердець, СН 1 ст.; гіпертонічна ангіопатія сітківки обох очей; між хребцевий остеохондроз грудного, поперекового відділів хребта; деформуючий спондильоз на рівні Th5 Th11, деформуючий артроз реберно- хребцевих суглобів на рівні Th10, аномалія тропізму суглобових відростків L5 - S1 справа з больовим синдромом; деформуючий артроз обох колінних суглобів з больовим синдромом; хронічний панкреатит, нестійка ремісія.

Довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 20.04.2015 року №125590 визначена ступень втрати професійної працездатності 60%. 21.10.2013 року пройшла ВЛК та визнана обмежено придатною до військової служби, інвалідом ІІІ групи. В квітні 2016 року визнана інвалідом ІІ групи.

Згідно виписки з акта огляду медико санітарною експертною комісією до довідки серія АВ №0674049 від 01.05.2016 року встановлена ІІ група інвалідності за причиною: захворювання пов`язано з проходженням військової служби.

Відповідно до виписних епікризів ОСОБА_1 неодноразово перебувала на стаціонарному лікуванні у зв`язку з хворобами, що розвинулися внаслідок отримання ушкоджень здоров`я під час виконання свого військового обов`язку.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, районний суд виходив з того, що призначена ІІ група інвалідності є наслідком захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, враховуючи тяжкість вимушених змін в житті позивачки та виходячи з засад розумності, з відповідача підлягає стягненню відшкодування моральної шкоди в розмірі 25 000,00грн.
Змінюючи рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 06 листопада 2017 року, апеляційний суд враховуючи положення ст.1174 ЦК України, дійшов висновку, що відшкодування моральної шкоди необхідно стягнути з Держави Україна, за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з відкритого в Казначейській службі України відповідного рахунку.
Однак, з такими висновками, апеляційний суд погодитися не може, оскільки вони не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на таке.
Так, у позовній заяві, ОСОБА_1 посилалася на те, що за ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Також згідно із ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Натомість, дослідуючи питання про наявність підстав для стягнення моральної шкоди з відповідача, апеляційний суд виходить з роз`яснень, наданих у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», якою судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, наявність шкоди у будь-якому розмірі ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.

Так, Верховним Судом, зокрема, у постановах Касаційного цивільного суду від 04.07.2018 року у справі № 641/2328/17 та від 29.08.2018 року у справі 686/16161/16-ц висловлено правову позицію щодо можливості застосування статті 56 Конституції України та ст. 1174, 1176 ЦК України виключно у випадках відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Розглянувши відповідні справи, Верховний Суд дійшов висновку про те, що обов`язковою передумовою (підставою) для відшкодування шкоди є встановлений судовим рішенням факт протиправної бездіяльності відповідного суб`єкта владних повноважень, вказаного у ст. 1174 ЦК України.

Крім того, у постанові Касаційного цивільного суду від 22.03.2018 року у справі № 638/13100/14-ц висловлено правову позицію, згідно з якою можливість застосування ст. 1174 ЦК України є лише у разі, коли є відомою конкретна посадова (службова) особа державного органу (заподіювач шкоди).

Таким чином, слід зазначити, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього органу чи його посадових чи службових осіб.

При цьому, факт неправомірності (незаконності) прийняття рішення, вчинення дії чи бездіяльності органу влади, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку, тобто повинен підтверджуватись відповідним рішенням, ухвалою, постановою, вироком суду, яке має значення для справи про відшкодування шкоди.

Між тим, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції не надано жодних доказів, що позивач отримала певні ушкодження здоров`я внаслідок протиправних дій службових осіб державних органів, вина яких в їх протиправних діях була б підтверджена судовим рішенням.

В той же час, захворювання позивача, набуте під час несення військової служби, не можна ототожнювати із заподіюванням шкоди державним органом чи його посадовими особами, що вказує на помилковість застосування судами норми статті 1174 ЦК України.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що реалізація позивачем свого права на оформлення групи інвалідності та отримання виплат з державного бюджету як компенсації відповідної втрати працездатності, не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача з боку державних органів.

Тому посилання суду на норми ст. 1174 ЦК України є помилковими.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходила службу у в/ч НОМЕР_5 , зі списків якої виключена у квітні 2014 року, внаслідок набуття статусу військового пенсіонера та встановленням ІІ групи інвалідності.

Згідно із загальними нормами цивільно-правової відповідальності при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність дій, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Відсутність у діях особи умислу або необережності звільняє її від відповідальності, крім випадків, коли за нормами Цивільного кодексу України відповідальність настає незалежно від вини.

Як встановлено районним судом, що саме внаслідок проходження служби, зокрема, у в/ч НОМЕР_5 , ОСОБА_1 була завдана моральна шкода.

За даними ЄДРПОУ в/ч НОМЕР_5 (м. Миколаїв) є окремою юридичною особою (код 3264).

Проте, всупереч вимогам ЦПК України, місцевий суд взагалі не розглянув питання залучення вищевказаної юридичної особи до участі у справі, чим допустив порушення норм процесуального права.

Виходячи зі змісту ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд не має повноважень залучати до участі у справі осіб в якості сторін, яких не було залучено при розгляді справи місцевим судом та вирішувати спір як суд першої інстанції.

Оскільки, ухвалюючи рішення за позовом ОСОБА_1 до Міністерства Оборони України про стягнення моральної шкоди,суд першої інстанції не встановив дійсних учасників спору , а суд апеляційної інстанції вирішив питання про права та інтереси особи, яку не було залучено до участі у справі, тому рішення суду першої інстанції та апеляційної інстанції, на підставі ст. 370, п.4 ч.3 ст.376 ЦПК України, підлягають скасуванню.

Відповідно ст.370 ЦПК України якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави. За результатами розгляду апеляційної скарги суд приймає постанову відповідно до статті 382 цього Кодекса. При цьому, за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 06 листопада 2017 року, як і постанова апеляційного суду Одеської області від 17 травня 2018 року, якою було змінено вищевказане рішення підлягають скасуванню як такі, що ухвалені та прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права та неповним з`ясуванням усіх обставин справи, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Зважаючи на те, що ОСОБА_1 , як інвалід ІІ групи звільнена від сплати судових витрат, понесені апелянтом судові витрати можуть бути компенсовані за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки при зверненні до суду з апеляційною скаргою, Державною казначейською службою Українисплачено судовий збір у розмірі 960грн. 00 коп., що підтверджується платіжними дорученнями № 3675 (а.с. 141), тому відповідно до ч.7 ст. 141 ЦПК України, вказані судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 370, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд ,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити частково.
Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 06 листопада 2017 року - скасувати.
Постанову апеляційного суду Одеської області від 17 травня 2018 року скасувати.
Прийняти постанову.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства Оборони України про стягнення моральної шкоди відмовити.
Судові витрати за подачу апеляційної скарги компенсувати Державній казначейській службі України за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністром України.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено 01.07.2019 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда