Постанова

Іменем України

03 липня 2019 року

м. Київ

справа № 320/630/16-ц

провадження № 61-32604св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

представник позивача - Зирянова Вероніка Аркадіївна,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Апеляційного суду Запорізької області, у складі колегії суддів:

Полякова О. З., Трофимової Д. А., Кухаря С. В., від 24 травня 2017 року.

Короткий зміст позовної заяви та її обґрунтування

У лютому 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 30 січня 2008 року між акціонерним банком «АвтоЗаЗбанк» (далі - АБ «АвтоЗаЗбанк», банк) та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого позичальнику був наданий кредит у розмірі 50 тис. грн з кінцевим терміном повернення 26 січня 2018 року. 21 липня 2014 року між публічним акціонерним товариством «Неос Банк» (далі - ПАТ «Неос Банк»), який є правонаступником АБ «АвтоЗазбанк», та ТОВ «Кредитні ініціативи» був укладений договір факторингу, згідно якого до позивача перейшло право вимоги за вказаним кредитним договором. Позивач вказав, що відповідач неналежним чином виконував умови кредитного договору, внаслідок чого станом на 11 січня 2016 року виникла заборгованість у розмірі 82 950 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором.

У лютому 2017 року ОСОБА_1 пред`явив зустрічний позов до

ТОВ «Кредитні ініціативи» про розірвання кредитного договору від 30 січня 2008 року.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21 липня 2014 року між

ПАТ «Неос Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» був укладений договір факторингу та договір про передачу прав за іпотечними договорами, на підставі яких відбулося відступлення права вимоги за спірним кредитним договором на користь ТОВ «Кредитні ініціативи». Зазначав, що ухвалення рішення про повернення лише однієї сторони договору у первісний стан шляхом дострокового стягнення кредитних коштів має дискримінаційний характер, є несправедливим вирішенням договірних відносин. Вказував, що необхідність розірвання кредитного договору пов`язана зі зміною економічних умов у країні, що у свою чергу призвело до зниження його доходів, погіршення матеріального становища.

Ураховуючи вищенаведене, ОСОБА_1 просив суд розірвати кредитний договір від 30 січня 2008 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Мелітопольського районного суду Запорізької області, у складі судді Пономаренко Л. Е., від 02 березня 2017 року позов ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь

ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором

від 30 січня 2008 року №6-К/08 у розмірі 82 950,06 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом - 36 656 грн, заборгованості за відсотками -

32 483,56 грн; пені - 13 810,50 грн. Зустрічний позов залишено без задоволення. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв`язку з порушенням боржником умов кредитного договору виникла заборгованість, яка доведена позивачем та не спростована відповідачем. Відповідачу була направлена вимога про досудове врегулювання спору, яка залишена без реагування, а тому первісні позовні вимоги підлягають задоволенню. Останній платіж був зроблений ОСОБА_1 20 квітня 2013 року, що свідчить про переривання строку позовної давності. Встановивши, що позивачем за зустрічним позовом не доведено наявності одночасно всіх чотирьох умов, необхідних для розірвання кредитного договору у зв`язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 24 травня 2017 року рішення суду першої інстанції у частині задоволення первісного позову скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» відмовлено. В інший частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що позивачем за первісним позовом пропущено строк позовної давності для звернення до суду з указаним позовом, оскільки строк дії кредитного договору було змінено кредитором шляхом направлення на адресу позичальника вимоги про дострокове стягнення кредитних коштів. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог у зв`язку із їх необґрунтованістю.

Короткий зміст вимог касаційних скарг та доводи осіб, які їх подала

У касаційній скарзі ТОВ «Кредитні ініціативи» просить скасувати рішення апеляційного суду у частині відмови у задоволенні первісного позову та ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суд апеляційної інстанції не перевірив оригінал вимоги банку від 16 червня 2011 року про дострокове повернення кредитних коштів. Судом апеляційної інстанції залишено поза увагою, що після надсилання банком вказаної вимоги відповідачем була здійснена оплата заборгованості за відсотками, що свідчить про переривання строку позовної давності та втрату чинності вимогою банку у зв`язку зі сплатою боржником суми поточної заборгованості, тому висновок суду апеляційної інстанції про зміну строку основного зобов`язання та пропуск позивачем строку позовної давності, на думку заявника, є таким, що не відповідає нормам матеріального права. Позичальник не надав свій розрахунок заборгованості та не спростував розрахунок, наданий позивачем.

Рішення суду апеляційної інстанції оскаржується лише у частині вирішення первісних позовних вимог, а тому в іншій частині касаційному перегляду не підлягає в силу статті 400 ЦПК України.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

У відзиві (запереченнях та письмових поясненнях) на касаційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити касаційну скаргу ТОВ «Кредитні ініціативи» без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження за поданою скаргою.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»

(далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

07 червня 2019 року справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 26 червня 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

30 січня 2008 року між АБ «АвтоЗАЗбанк», правонаступником якого виступав ПАТ «Банк Кіпру», правонаступником якого є ПАТ «Неос Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 6-К/08, з подальшим внесення змін та доповнень, відповідно до умов якого кредитор зобов`язався відкрити позичальнику кредитну лінію у розмірі 50 тис. грн з кінцевим строком повернення 26 січня 2018 року зі сплатою 19% річних з погашенням згідно графіка.

26 січня 2009 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1, відповідно до якої збільшена процентна ставка за вказаним кредитним договором до 21%.

Суди встановили, що кредитор свої зобов`язання за вказаним кредитним договором виконав, відкривши відповідачу кредитну лінію у сумі

50 тис. грн. Використання кредитної лінії підтверджується виписками по рахунках і не заперечується відповідачем.

21 липня 2014 року між ПАТ «Неос Банк», яке є правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «Банк Кіпру», та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого банк передав позивачу свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимоги якої належить клієнту на підставі документації.

Згідно з пунктом 2.3.3 кредитного договору від 30 січня 2008 року банк має право відкликати своє зобов`язання (тобто воно є відкличним), що передбачене пунктом 1.1 цього договору, а також розірвати договір та достроково стягнути раніше наданий кредит, проценти за ними та можливі штрафні санкції, в тому числі і шляхом звернення стягнення на забезпечення в разі погіршення фінансового стану позичальника, затримок погашення кредиту та сплати процентів, ухилення від контролю з боку банку, погіршення стану заставленого майна, а також: у разі, якщо наданий кредит буде з різних обставин незабезпеченим.

Встановлено, що 16 червня 2011 року ПАТ «Банк Кіпру» направило на адресу відповідача вимогу про погашення простроченої заборгованості за кредитним договором від 30 січня 2008 року у тридцятиденний строк. У вимозі вказано, що у разі невиконання зазначеної вимоги банк має право достроково стягнути раніше наданий кредит, проценти за ним та штрафні санкції, в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому іпотечним договором та законодавством України або ж іншим способом захищати свої права. Дана вимога є одночасно вимогою про дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором (включаючи пеню) у розмірі 37 303,56 грн. У випадку виконання вимоги у частині погашення простроченої заборгованості вимога про дострокове стягнення всієї суми втрачає чинність.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 вказаної вимоги, строк виконання зобов`язань за кредитним договором настав 16 липня 2011 року. Ураховуючи те, що позивач звернувся до суду у лютому 2016 року, є підстави для застосування наслідків спливу позовної давності.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом частини першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Після спливу строку кредитування кредитор позбавлений права нараховувати відсотки й пеню, передбачені кредитним договором.

За правилом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Встановивши, що позичальник неналежним чином виконував умови кредитного договору, а кредитор скористався своїм правом на дострокове повернення кредитних коштів, передбаченим ЦК України і кредитним договором (пункт 2.3.3), надіславши 16 червня 2011 року на адресу відповідача вимогу про повернення всієї суми кредиту, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що строк дії кредитного договору від 30 січня 2008 року був змінений та вважається таким, що настав 16 липня 2011 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки

(стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість цивільних відносин.

Стаття 264 ЦК України має вичерпний перелік підстав переривання перебігу позовної давності, зокрема вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Відповідно до статей 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України, 2004 року, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Подібні положення містять статті 12, 81 чинної редакції ЦПК України.

Статтею 212 ЦПК України, 2004 року, визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, які ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає у рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції, повно та всебічно дослідивши надані сторонами докази, надавши їм належну правову оцінку, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з пропуском ТОВ «Кредитні ініціативи» строку позовної давності, про застосування наслідків спливу якої заявлено відповідачем (т. 1, а. с. 114-117), оскільки банк скористався правом на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, направив позичальнику вимогу від 16 червня 2011 року, визначивши строком сплати кредиту та процентів 16 липня 2011 року, а до суду позивач звернувся з позовом у лютому 2016 року.

Підстав для переривання перебігу позовної давності судом апеляційної інстанції не встановлено, оскільки ТОВ «Кредитні ініціативи» не надало платіжних документів на підтвердження здійснення позичальником 20 квітня 2013 року платежу у розмірі 7 073,50 грн на виконання умов кредитного договору зі сплати процентів, а копія розрахунку по нарахованим процентам (т. 1, а. с. 215-217)не є доказом, який підтверджує сплату коштів, а також не надає можливості встановити, в рахунок погашення якої заборгованості проведений цей платіж.

Вказані вище та інші доводи касаційної скарги не спростовують правильних по суті висновків суду апеляційної інстанції, зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Запорізької області від 24 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович