Справа № 463/2751/18 Головуючий у 1 інстанції: Жовнір Г.Б.
Провадження № 22-ц/811/1177/19 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколота Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 19 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що він є основним наймачем квартири, що належить до державного житлового фонду, яка знаходиться у АДРЕСА_1 на підставі розпорядження Личаківської районної адміністрації №426 від 31.08.2016.

У даній квартирі зареєстровані наступні особи: позивач ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_1 . Однак відповідач в даній квартирі фактично не проживає і ніколи не проживала, жодних особистих речей відповідача в даному житлі немає.

Таким чином, оскільки відповідач у спірній квартирі не проживає протягом багатьох років, не оплачує комунальні послуги не несе інших витрат по утриманню та обслуговуванню квартири, житлом не цікавиться, вона вважається такою, що втратила право користування ним. Реєстрація відповідача в найманій квартирі порушує права позивача як основного квартиронаймача, оскільки він самотужки змушений нести витрати пов`язані з ремонтом та утриманням даного житлового приміщення, а також сплачувати нараховані комунальні послуги в тому числі з розрахунку на кожного зареєстрованого, але фактично не проживаючого.

ОСОБА_2 просив визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 19 лютого 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано ОСОБА_1 такою, що втратила право на користування квартирою АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 704,80 гривень.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 . Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Звертає увагу, що в спірній квартирі вона в період з 14 жовтня 2017 року до 13 квітня 2018 року не проживала оскільки перебувала в Сполучених Штатах Америки на спортивних змаганнях. Після її повернення з Сполучених Штатів Америки позивачем чинилися їй перешкоди у проживанні в спірній квартирі де вона зареєстрована. Просить скасувати рішення Личаківського районного суду міста Львова від 19 лютого 2019 року в частині задоволених позовних вимог та в цій частині прйняти нове рішення, яким в позові ОСОБА_2 відмовити. В іншій частині рішення суду просить залишити без змін. Просить вирішити питання судових витрат.

24 червня 2019 року від ОСОБА_2 надійшла заява про відмову від позову у зв`язку з позасудовим врегулюванням спору з ОСОБА_1 У зв`язку з відмовою від позову просить визнати нечинним рішення Личаківського районного суду м. Львова від 19 лютого 2019 року та закрито провадження у даній справі (№463/2751/18). Також зазначає, що наслідки відмови від позову, які передбачені ст.ст. 255, 256, 373 ЦПК України йому повністю відомі та зрозумілі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши заяву позивача про відмову від позову, колегія суддів приходить до висновку, що заяву про відмову від позову слід прийняти із наступних підстав.

Відповідно до ст. 373 ЦПК України, в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно п.4 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Окрім наведеного, відповідно до п.3 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині;

Заява ОСОБА_2 про відмова від позову відповідає вимогам ст. 206 ЦПК України, наслідки відповідних процесуальних дій йому відомі та зрозумілі.

Підстав для відхилення заяви про відмову від позову та неприйняття такої відмови судом апеляційної інстанції, - не встановлено.

Зважаючи на вказане, а саме те, що позивач, усвідомлюючи наслідки такої своєї процесуальної дії, відмовився від позову та просить провадження у справі закрити подавши відповідну заяву, підстав для неприйняття такої відмови від позову судом апеляційної інстанції не встановлено, колегія суддів приходить до висновку, що заяву ОСОБА_2 про відмову від позову слід прийняти, рішення Личаківського районного суду м. Львова від 19 лютого 2019 року слід визнати нечинним, а провадження у справі закрити.

Згідно норм ч.3 ст. 142 ЦПК України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції судом встановлено, що ОСОБА_2 відмовився від позовних вимог на стадії оскарження відповідачем рішення суду першої інстанції у зв`язку з позасудовим врегулюванням спору з ОСОБА_1 .

У зв`язку з наведеним, відсутні підстави для стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат понесених під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції, у зв`язку з відмовою позивача від позову.

Керуючись ст.ст. 182, 206, 260, 261, 368, 373 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Прийняти заяву ОСОБА_2 про відмову від позову.

Визнати нечинним рішення Личаківського районного суду м. Львова від 19 лютого 2019 року.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку -закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її постановлення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 08 липня 2019 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.