Справа № 368/740/19
Рішення 2/368/444/19

Іменем України

"27" червня 2019 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого судді Шевченко І.І.

при секретарі Назаренко А.І.

позивача ОСОБА_1

представник позивача адвоката Токовенка С.А.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши під час підготовчого засідання в залі суду м. Кагарлик цивільну справу в загальному позовному провадженні за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

встановив:

позивач просить суд шлюб, укладений між сторонами, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Кагарлицької районної державної адміністрації Київської області, актовий запис № 84 від 27.08.1994 року, - розірвати без надання терміну на примирення, обґрунтовуючи позов наступним.

З відповідачем по справі вона перебуває у шлюбі з 27.08.1994 року, який того ж дня був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Кагарлицької районної державної адміністрації Київської області, актовий запис № 84 від 27.08.1994 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 .

Від спільного шлюбу мають двох дітей доньку та сина, але на даний момент неповнолітнім є - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про його народження, виданим виконавчим комітетом Переселенської сільської ради Кагарлицького району Київської області 01 березня 2011 року актовий запис № 2. Їхній неповнолітній син зареєстрований та проживає з нею за вищевказаною адресою.

Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки кожного з подружжя, з ведення спільного господарства, що призвело до розпаду сім`ї ще в 2014 році і тоді вона подала до суду позовну заяву про розірвання нашого шлюбу. Але відповідач умовив її відмовитися від позовних вимог про розірвання шлюбу, пообіцявши, що змінить своє ставлення до неї, до дітей, до сім`ї, а також свої погляди на сімейні відносини та обов`язки.

Однак, відповідач забув свої обіцянки щойно було закрито судову справу.

На даний час відповідач вважає, і постійно доводить це своїми діями, що дружина має лише обов`язки і у всьому повинна підкорятися чоловікові. Отже, відповідач порушує ст. 51 Сімейного кодексу України, в якому зазначено, що дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.

У них також різні погляди на життя і сімейні цінності.

З точки зору і дій відповідача для нього є неприйнятним положення ст.55 Сімейного кодексу України про те, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній.

На цьому грунті у них виникають сімейні сварки, при чому в присутності дитини. Їхнє сімейне життя стало нестерпним для неї вже більше 5-ти років, а також для її мами ОСОБА_4 , 1941 року народження, адже вони проживають у її будинку.

Фактично сім`я розпалась, оскільки шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені ще з 2017 року , спільне господарство також не ведеться, але відповідач зайняв собі кімнату і проживає в ньому ж будинку, його метою є вчинення в сім`ї сварок та бійок. Вона терпіла кілька років, його знущання вона вгамовувала своїми силами, підключаючи до цього своїх родичів, але 08.06.2019 року змушена була викликати поліцію, щоб відповідача притягнули до відповідальності за насилля в сім`ї.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

За таких обставин вважає, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу є неможливим і суперечить її інтересам та інтересам їхньої неповнолітньої дитини, який психологічно страждає від сварок та бійок, які вчиняє його батько.

Спору про поділ майна поки що немає.

Питання про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 вона буде вирішувати в окремому провадженні.

Підстав для примирення не вбачає.

Про її намір розірвати їхній шлюб відповідачу вона не повідомила, тому що боїться його реакції у вигляді чергового насилля. Тому, даний позов до суду подає саме вона.

Відповідно до ч. 2 ст.104 Сімейного кодексу України однією з підстав припинення шлюбу є його розірвання.

Частиною 3 ст. 105 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього кодексу.

Відповідно до ч. 1. ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги позивача визнав та не заперечував проти їх задоволення. Якщо цього хоче позивач, то не хай вона попробує бути сама.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України у підготовчому засіданні, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, вислухавши сторони та дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку про винесення рішення про задоволення позову з таких підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до положень ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 СК України).

Згідно положень ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 27.08.1994 року уклали шлюб, який був зареєстрований Відділом ЗАГСу Кагарлицької РДА, про що було зроблено актовий запис під № 84.

Від шлюбу сторони мають двох дітей, один з яких є неповнолітнім:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачем та перебувають на утриманні позивача.

Подружжя спільного господарства не веде, позивач має бажання розірвати шлюб та відповідач проти цього не заперечує.

Статтею 51 Конституції України проголошено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Частиною 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до статті 10 Цивільного кодексу України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За частиною 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспільстві в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб.

Як проголошено положеннями статті 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема статей 5, 8 вказаного міжнародного договору.

Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають.

Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов підлягає задоволенню. Після розірвання шлюбу позивач залишається на прізвищі ОСОБА_1 .

Що стосується судових витрат, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати по справі.

Частиною 1 статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову.

З наведеної норми процесуального закону вбачається, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, на такого учасника справи покладається обов`язок компенсувати судові витрати по справі у вигляді сплати судового збору лише у розмірі 50 відсотків, адже інші 50 відсотків компенсуються позивачеві за рахунок державного бюджету.

Враховуючи викладене, слід стягнути з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені позивачем судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 384 грн. 20 коп., а також повернути позивачу 50 відсотків, тобто 384 грн. 20 коп. сплаченого судового збору з державного бюджету.

На підставі ст.. ст. 110, 112 СК України, Законом України «Про Державну реєстрацію актів цивільного стану», керуючись ст. ст. 251-265, 293 ЦПК України суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ), який був зареєстрований 27.08.1994 року Відділом ЗАГСу Кагарлицької РДА, актовий запис № 84 - розірвати.

Позивач ОСОБА_1 після розірвання шлюбу залишається на прізвищі ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) грн.. 20 коп.

Зобов`язати Управління Державної Казначейської служби України в Кагарлицькому районі Київської області повернути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) з державного бюджету судовий збір у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) грн.. 20 коп. згідно з квитанції № 27088536-1 від 13 червня 2019 року АТ «Креді Агріколь Банк».

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги на рішення можуть бути подані протягом 30 днів з дня його складення через суд першої інстанції до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 02.07.2019 р.

Суддя І.І. Шевченко