Справа № 308/1883/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 липня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Кожух О.А.,

з участю секретаря Микуляк Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Сідун Олесі Степанівни в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу судді Ужгородського міськрайонного суду від 21 лютого 2019 року (у складі судді Малюк В.М.) за заявою адвоката Сідун Олесі Степанівни в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Сідун О.С. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову.

Просила:

-накласти арешт на нерухоме майно, а саме: будинок і земельну ділянку під ним, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку: кадастровий номер НОМЕР_1 , площею (га) 2,9637, дата державної реєстрації земельної ділянки 08.05.2018 р., цільове призначення для ведення товарно-сільськогосподарського виробництва;

-заборонити приватному нотаріусу Ужгородського районного нотаріального округу Резвановій І.Д. учиняти будь-які дії по відношенню до спадкового майна, а саме щодо будинку та земельної ділянки під ним, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки: кадастровий номер НОМЕР_1 , площею (га) 2,9637, дата державної реєстрації земельної ділянки 08.05.2018 р., цільове призначення для ведення товарно-сільськогосподарського виробництва.

На обґрунтування заяви вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивача, що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_2 від 08 листопада 2018 р.

12.07.2013 р. ОСОБА_2 (бабуся позивача) склала заповіт, яким усе майно, що належало їй на момент смерті вона заповіла своєму онукові, тобто позивачеві.

Позивач звернувся до приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Резванової І.Д., із заявою про прийняття спадщини, де йому стало відомо про факт наявності ще одного заповіту від 03 жовтня 2017 р., згідно з яким на випадок своє смерті бабуся позивача заповіла все своє майно своїй доньці ОСОБА_3 (відповідач).

Оскаржуваний заповіт уже складений на іншу особу. Невжиття заходів забезпечення позову унеможливить виконання майбутнього судового рішення, оскільки після реалізації заповіту та прийняття спадщини, майно може бути відчужено на користь третіх осіб.

Сторона позивача вважає заяву про забезпечення позову обґрунтованою, у ній чітко викладені обставини, які в силу приписів цивільного закону є достатніми для задоволення поданої заяви.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 21 лютого 2019 р. у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Адвокат Сідун О.С. в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати цю ухвалу та постановити нову, якою заяву про забезпечення позову задовольнити. Доводить про невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та порушення норм процесуального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

-судом першої інстанції було надано неправильну оцінку доводам, указаним у заяві про забезпечення позову;

-заявнику не було нічого відомо про заповіт складений 03.10.2017 р. на користь відповідача, який згодом буде оскаржуватися;

-суд не звернув уваги на рішення Ужгородського міськрайонного суду про встановлення юридичного факту, що доказує намір відповідача заволодіти майном, у якому остання не проживає;

-можливе отримання відповідачем свідоцтва про право на спадщину за заповітом істотно ускладнить та фактично унеможливить ефективний захист або поновлення прав позивача, оскільки спадкове майно буде належати відповідачу;

-відповідач вживає усі заходи щодо відчуження спірного спадкового майна, про що свідчать активні дії у виготовленні документації та пошуках покупців будинку та землі задля реалізації майна.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, хоча про час і місце такого були належно повідомлені. Клопотання адвоката Сідун О.С. про відкладення розгляду справи через зайнятість у слідчих діях і перебування ОСОБА_1 на лікуванні за межами області колегія суддів розцінює як необґрунтоване та бездоказове.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін, із таких мотивів.

Суд констатував, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою і передчасною.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції через його відповідність правильно встановленим обставинам справи, належно оціненим доказам і нормам матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Із матеріалів справи видно, що спірні правовідносини виникли стосовно предмету спадщини, а саме: будинку та земельної ділянки під ним, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 .

Яцкив ОСОБА_4 (бабуся заявника) склала заповіт, яким усе своє майно, яке належало б їй на момент смерті заповіла йому, однак згодом заявник дізнався, що існує заповіт і на доньку померлої, датований жовтнем 2017 р., тобто пізніше заповіту, складеного на його користь.

Відтак, у заявника є побоювання, що ОСОБА_3 може відчужити на користь третіх осіб спірне спадкове майно, що в майбутньому зможе утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення у випадку його ухвалення на користь ОСОБА_1

Установлено, що заява про забезпечення позову подана до подання позовної заяви і з цього приводу необхідно вказати таке.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову належить розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Згідно з ч.2 ст.150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому при виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема:

-що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову;

-з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Однак, у спірних правовідносинах суд позбавлений можливості оцінити вказані обставини, оскільки заявник не звернувся до суду з позовом. Так, заяву про забезпечення позову заявник подав 21.02.2019 р., ухвала суду постановлена 21.02.2019 р. і на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції (липень 2019 р.), тобто майже через півроку позов не пред`явлений.

Між тим, згідно з положеннями ст. 152 ч.4 у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів із дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Суд не може без достатньої правової підстави вживати заходів забезпечення позову, оскільки це може призвести до незаконного обмеження прав особи якій на законних підставах належить майно. У нашому випадку мова йде про те, що при наявності заповіту, яким спадкодавець ( ОСОБА_2 ) заповіла все своє майно спадкоємцю ( ОСОБА_3 ), указаний заповіт є чинним, він не є предметом судового оскарження, тобто за таких умов існує реальна загроза обмеження прав особи щодо розпорядження спадковим майном.

У спірних правовідносинах заявником узагалі необґрунтовано необхідність вжиття заходів забезпечення позову. Ним указується про намір звернутися до суду з позовом про визнання недійсним заповіту, однак цей намір донині не реалізований.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і в контексті спірних правовідносин на їх правильність не впливають.

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, не встановлено.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу адвоката Сідун Олесі Степанівни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення. 2.Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 21 лютого 2019 року залишити без змін. 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає. 4.Повне судове рішення складено 05 липня 2019 року.

Судді: