Ухвала

Іменем України

21 травня 2019 року

м. Київ

справа № 316/545/18

провадження № 61-6035ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду: Лесько А. О., (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Веселовською Людмилою Олександрівною, на постанову Запорізького апеляційного суду від 11 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів.

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 28 вересня 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивач, будучи належним чином повідомленим про дату та час судового засідання, повторно не з`явився до суду, причину неявки суду не повідомив, заяв або клопотань про розгляд справи за його відсутності або відкладення судового засідання до суду не надходило.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 11 лютого 2019 року ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області від 28 вересня 2018 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції з направленням справи для продовження розгляду, суд апеляційної інстанції виходив з того, що передбачені ЦПК України докази належного повідомлення позивача про час і місце судового розгляду відсутні, оскільки повернуті до суду судові повістки з відміткою поштового відділення «за не запитом», не свідчать про відмову позивача від одержання повістки чи про його незнаходження за адресою, повідомленою суду, а відповідно не доводять належність повідомлення позивача про судовий розгляд.

21 березня 2019 року (відповідно до відтиску поштового штемпеля на конверті) ОСОБА_1 через адвоката Веселовську Л. О. направила касаційну скаргу на постанову Запорізького апеляційного суду від 11 лютого 2019 року, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просила скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Водночас заявником порушено питання про поновлення строку на касаційне оскарження вказаної ухвали суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з частиною другою зазначеної статті учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Як на причини пропуску строку на касаційне оскарження заявник посилалася на те, що копію постанови Запорізького апеляційного суду від 11 лютого 2019 року ОСОБА_1 не отримувала та вказану постанову її представник одержала 19 березня 2019 року. На підтвердження зазначених обставин до касаційної скарги додано копію постанови Запорізького апеляційного суду від 11 лютого 2019 року з відміткою про дату її виготовлення 19 березня 2019 року.

Враховуючи положення наведеної норми ЦПК України, а також те, що копію оскаржуваної постанови апеляційного суду представник заявника отримала 19 березня 2019 року та протягом тридцяти днів оскаржила її в касаційному порядку, наявні підстави для поновлення строку на касаційне оскарження.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки суду апеляційної інстанції суперечать правовим висновкам, які зазначені у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2018 року, 19 вересня 2018 року, 20 вересня 2018 року. Заявник вважає, що суд першої інстанції у встановленому законом порядку вчинив всі можливі дії, спрямовані на повідомлення учасників процесу про дату, час і місце розгляду справи, а отримання рекомендованих листів адресатом перебуває поза межами судового контролю. Обов`язок суду повідомити учасників справи полягає в тому, щоб інформувати учасника про судове засідання, а не забезпечити його участь.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду вважає, що підстави для відкриття касаційного провадження відсутні, виходячи з наступного.

Відповідно до частини п`ятої статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи проводиться відповідно до вимог статей 128-130 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції врахував вимоги наведених норм закону, перевірив доводи позивача та встановивши, що правом на залишення заяви без розгляду суд наділений у разі повторної неявки належним чином повідомленого позивача про час і місце судового розгляду, а доказів на підтвердження належного повідомлення позивача про час і місце судового розгляду матеріали справи не містять, дійшов обґрунтованого висновку про скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

За приписами частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до положень пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З огляду на те, що оскаржувана ухвала апеляційної інстанції не є судовим рішенням, яким закінчено розгляд справи, а при її постановленні суд правильно застосував норми права, що є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, Верховний Суд на підставі пункту 5 частини другої та частини четвертої статті 394 ЦПК України відмовляє у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частиною п`ятою, пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 , подане адвокатом Веселовською Людмилою Олександрівною, про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Запорізького апеляційного суду від 11 лютого 2019 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Веселовською Людмилою Олександрівною, на постанову Запорізького апеляційного суду від 11 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко