Постанова

Іменем України

19 червня 2019 року

місто Київ

справа 754/15694/16-ц

провадження № 61-16072 св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Лідовця Р. А., Кривцової Г. В. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Відкрите акціонерне товариство «Київхімволокно»,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду міста Києва в складі колегії суддів: Немировської О. В., Чобіток А. О., Соколової В. В., від 10 серпня 2017 року

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Київхімволокно» (далі - ВАТ «Київхімволокно»), про визнання недійсним ордеру, виданого на житлове приміщення.

Позовні вимоги мотивовано тим, що з лютого 2002 року він проживав в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , який перебував на балансі у відповідача. У відповідності до укладених з відповідачем угод, він проживав в кімнаті НОМЕР_1 (до інвентаризації НОМЕР_2), справно вносив плату за проживання, приймав участь в оплаті будівництва та ремонту душових кімнат на 4 поверсі, за власний кошт провів ремонт кімнати. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28 серпня 2015 року ВАТ «Київхімволокно» відмовлено в його виселенні з гуртожитку. Під час розгляду справи йому стало відомо, що на право користування кімнатою, де він проживає, 03 червня 2015 року видано ордер на ім`я ОСОБА_2 . Позивач вважав, що ордер було видано незаконно, оскільки вказане жиле приміщення не було вільним.

Відповідач відзиву на позов не подавав.

Третя особа заперечувала проти задоволення позову, мотивуючи це тим, що позивач втратив право користування спірною кімнатою у гуртожитку після того, як гуртожиток було передано в комунальну власність. Оскільки договір, на підставі якого позивач проживав в гуртожитку, втратив дію, тому виданий на спірну кімнату ордер для проживання її та членів її сім`ї є дійсним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06 червня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ордер на спірну кімнату в гуртожитку по АДРЕСА_1 було видано ОСОБА_2 на неї та на двох синів з дотриманням вимог закону. Крім того, відповідач ВАТ «Київхімволокно» є неналежним відповідачем, а у правовідносинах, що виникли, порушуються права та інтереси територіальної громади міста Києва.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 10 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 06 червня 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано ордер, виданий ВАТ «Київхімволокно» ОСОБА_2 на право користування кімнатою НОМЕР_1 в гуртожитку АДРЕСА_1 недійсним.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що на момент видачі ордеру ОСОБА_2 спірна кімната не була вільною, натомість позивач займає кімнату на законних підставах, спростувавши докази, подані третьою особою.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інтенції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми процесуального права. Вважає, що суд апеляційної інстанції не дав належну оцінку всім поданим доказам, а саме: повідомленню про здійснення необхідних дій по передачі гуртожитку в комунальну власність, що на думку третьої особи, свідчить про намір відповідача припинити правовідносини з позивачем та подальше розірвання договору, а також суд не звернув уваги на той факт, що позивач має постійне зареєстроване місце проживання в Київській області, яке перебуває у його власності.

Доводи особи, яка подала відзив

Відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , викладений у формі заперечень, обґрунтований тим, що суд апеляційної інстанції надав оцінку всім доказам, що були подані сторонами, в тому числі повідомленню, направленому на його адресу відповідачем щодо передачі гуртожитку в комунальну власність. Вказує, що представник відповідача в судовому засіданні під час розгляду апеляційної скарги не заперечував того факту, що договір найму було подовжено на тих же умовах.

Відповідач ВАТ «Київхімволокно» відзив на касаційну скаргу не подавав.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 грудня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 05 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачу - Кривцовій Г. В.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 проживає в кімнаті НОМЕР_1 (до інвентаризації НОМЕР_2) в гуртожитку по АДРЕСА_1 , який до лютого 2016 року перебував на балансі ВАТ «Київхімволокно».

Відповідно до умов Договору надання послуг по обслуговуванню житла, який було укладено між позивачем та ВАТ «Київхімволокно» 02 січня 2013 року, наймодавець передав у користування наймачу жилу площу у розмірі 19,2 кв. м., що знаходиться у кімнаті НОМЕР_2, поверх 4 .

У грудні 2014 року на адресу позивача направлялося повідомлення, за підписом голови правління ВАТ «Київхімволокно», про здіснення дій направлених на передачу відомчого гуртожитка в комунальну власність міста Києва.

У квітні 2015 року ВАТ «Київхімволокно» звернулося до суду з позовом про виселення ОСОБА_1 зі спірної кімнати. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28 серпня 2015 року в задоволенні позову було відмовлено. Судовим рішенням, яке набрало законної сили, було встановлено, що Договір найму укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «Київхімволокно» 02 січня 2013 року не припинений та не розірваний, а тому ОСОБА_1 проживає у вказаному житловому приміщенні на законних підставах.

03 червня 2015 року на підставі рішення комісії з надання права користування житловою площею в гуртожитку ВАТ «Київхімволокно» ОСОБА_2 було видано ордер № 115 на право користування кімнатою НОМЕР_1 на склад сім`ї: ОСОБА_2 та двоє синів.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 17 лютого 2016 року №86 було затверджено акт приймання-передачі гуртожитку по АДРЕСА_1 в комунальну власність територіальної громади міста Києва та до сфери управління Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню .

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

02 січня 2013 року між позивачем та відповідачем укладено Договір надання послуг по обслуговуванню житла, згідно якого наймодавець передав у користування наймачу жилу площу у кімнаті НОМЕР_2 .

Відповідно до пункту 7.1 зазначеного Договору останній вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печаткою наймодавця.

Пунктом 7.2 визначено, що строк дії Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 7.1 цього Договору та діє протягом наступного календарного року .

Відповідно до пункту 7.3 Договору, останній автоматично втрачає свою чинність у випадку зміни власника гуртожитку шляхом передачі будівлі у комунальну власність міста Києва .

Відповідно до п. 7.4 Договору, у випадку, якщо протягом року сторони виконували взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, а наймач не заявляє про своє бажання припинити дію Договору, даний Договір вважається автоматично пролонгованим на той же строк та тих же умовах.

Частиною першою статті 810 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату .

Відповідно до вимог статей 811, 821 ЦК України визначено, що договір найму укладається у письмовій формі та на строк встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п`ять років.

Вимогами статті 814 ЦК України визначено, що у разі зміни власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця .

Згідно із статтею 31 ЖК Української РСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством.

Статтями 58, ЖК Української РСР визначені підстави і порядок видачі ордера та визнання ордера на жиле приміщення недійсним, зокрема, ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що договір найму, укладений 02 січня 2013 року між ВАТ «Київхімволокно» та ОСОБА_1 , не припинений та не розірваний, оскільки просте інформування наймодавцем ВАТ «Київхімволокно» наймача ОСОБА_1 про наступну зміну власника в майбутньому не є визначеною у пункті 7.3 Договору підставою, за якої вказаний Договір автоматично втрачає свою чинність, так як зміна власника ще не відбулась.

Установлено, що зміна власника гуртожитку відбулась 17 лютого 2016 року згідно розпорядження Київської МДА, а ордер був виданий ОСОБА_2 ще 03 червня 2015 року попереднім власником - ВАТ «Київхімволокно» на спірне житлове приміщення, яке на момент видачі ордеру було правомірно зайнято позивачем ОСОБА_1

Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що ордер на спірну житлову площу було видано з порушенням вимог статті 58 ЖК Української РСР, оскільки ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. У силу вимог статті 400 ЦПК Українисуд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції, правильно визначив характер спірних правовідносин та обрав належні норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке містить висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів та відповідає вимогам статей 212, 213-215, 303, 315 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості.

Таким чином, Верховний Суд дійшов переконання, що суд апеляційної інстанцій розглянув спір з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК Українисуд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судове рішення суду апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 410 ЦПК Українисуд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 389, 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 10 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: І. А. Воробйова Р. А. Лідовець Г. В. Кривцова Ю. В. Черняк