ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 липня 2019 року м. Чернівці

справа № 725/3819/18

провадження 822/616/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів : Височанської Н.К., Литвинюк І.М.

секретар Скрипка С.В.

апеляційна скарга ОСОБА_1

на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 11 квітня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про визнання права особистої приватної власності та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя

головуючий в суді першої інстанції суддя Галичанський О.І.

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В липні 2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про визнання права особистої приватної власності.

Позовна заява мотивована тим, що між ним і ОСОБА_1 10.08.2002р. зареєстровано шлюб. Від цього шлюбу народився син ОСОБА_4 .

Мати позивача ОСОБА_3 з 28.01.1997р. перебуває на заробітках в Італії, маючи посвідку на проживання для іноземців на необмежений термін. З 30.04.1999р. матір офіційно працевлаштована, що підтверджується індивідуальним трудовим договором та її загальний дохід в 2010 - 2017 роках склав 117 365 (сто сімнадцять тисяч триста шістдесят п`ять) Євро, що підтверджується річними звітами про виплачену заробітну плату.

Маючи намір придбати квартиру в м.Чернівцях, але не маючи можливості приїхати особисто, остання передавала зароблені кошти через перевізників. Так, в кінці травня 2014 року матір передала в Римі перевізникові 30 тисяч Євро.

Надалі, ще частину коштів передавала перевізниками. Всі ці кошти зберігались в рідної сестри позивача. Тобто кошти не відносились до спільного бюджету із відповідачкою.

В 2016 році було придбано квартиру АДРЕСА_1 . Оскільки сторони перебували в шлюбі, він був змушений повідомити про купівлю квартири відповідачку, щоб остання надала формально нотаріальну згоду на її придбання. Відповідачка, підписавши заяву-згоду, одразу залишила приміщення нотаріальної контори. Остання не була присутня при укладенні договору купівлі продажу, передачі коштів тощо. Жодного дня вони з відповідачкою в спірній квартирі не проживали.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд, визнати за ним право особистої приватної власності на дану квартиру, припинивши право спільної сумісної власності.

Від ОСОБА_1 до суду надійшла зустрічна позовна заява, в якій вона посилається на те, що під час проживання однією сім`єю на протязі тривалого часу основним джерелом доходів було те, що вони з відповідачем разом працювали на ринку «Нива» в районі «Гравітона», по вул.Руській в м.Чернівцях, де відповідач торгував продуктами харчування. Також частину грошей на купівлю квартири та гаража, їй передавала через систему «Вестерн Юніон» рідна сестра ОСОБА_5 , яка знаходиться за кордоном. Саме за таких обставин ними з відповідачем були накоплені кошти, за які в 2016 році вони купили спірну двокімнатну квартиру.

Вказує, що за час їхнього спільного сімейного проживання, було придбано у власність, та оформлено на ОСОБА_2 :

- 09.06.2016р. відповідно до договору купівлі-продажу квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 49,6 кв.м;

- Цегляний гараж № НОМЕР_1 загальною площею 24,79 кв. м., який знаходиться у Товаристві по експлуатації індивідуальних гаражів АДРЕСА_5 .

Отже, спірне майно було придбано в період шлюбу, а тому воно є об`єктом спільної сумісної власності та підлягає поділу, незалежно від того на кого було зареєстровано.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд, визнати за нею право власності на 1/2 частину вищевказаного майна.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівців від 11 квітня 2019 року первісний позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 49,60 кв.м., житловою площею 27,10 кв.м.

Право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 припинено. Вирішено питання щодо судового збору.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем ОСОБА_2 було підтверджено джерело походження коштів на придбання спірної квартири та підтверджено факт відсутності будь-якої дольової участі ОСОБА_1 у придбанні спірного житла.

Щодо вимог за зустрічним позовом, суд вважав, що ОСОБА_1 не надано належних доказів наявності у неї коштів на час придбання спірного майна і їх використання для такого придбання. Також не надано доказів того, що спірне майно придбано в результаті їх спільної праці з ОСОБА_2 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог позивача за первісним позовом, а позовні вимоги за зустрічним позовом задовольнити в повному обсязі та визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 та на Ѕ частину цегляного гаража НОМЕР_1 загальною площею 24,79 кв.м. який знаходиться у Товаристві по експлуатації індивідуальних гаражів АДРЕСА_7 .

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказував на те, що судом першої інстанції при ухвалені рішення не взято до уваги викладені нею доводи та надані докази щодо походження коштів за які було придбане спірне майно.

Вважає, що ОСОБА_2 не було надано жодного доказу того, що його мати дійсно мала намір придбати квартиру. Право власності на спірну квартиру оформлено на ОСОБА_2 , а не на його матір ОСОБА_6 . До того ж, остання не уповноважила на здійснення купівлі нерухомого майна ні ОСОБА_2 ні ОСОБА_7 свою доньку.

Вважає що стороною не доведено той факт, що спірна квартира була придбана саме за кошти матері позивача.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбних відносинах з 10.08.2002р. по 22.06.2018р., що підтверджено свідоцтвом про одруження № НОМЕР_2 та рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці №727/1208/18 від 22.06.2018р. про розірвання шлюбу між сторонами.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до договору купівлі - продажу від 09.06.2016р., нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Кривцовою К.Т. за реєстровим №8346, була придбана квартира АДРЕСА_1 , яка складається з двох житлових кімнат загальною площею 49,60 кв.м.

Відповідно до відомостей, викладених у договорі купівлі-продажу, вартість квартири становила 122915,66грн., продавцем квартири був ОСОБА_9 , а покупцем ОСОБА_2 .

Згідно акту № 4 від 16.04.2018р. у згаданій квартирі зареєстрований ОСОБА_2 , проте не проживає у ній, а його дружина ОСОБА_1 та син ОСОБА_4 не зареєстровані за даною адресою та не проживають у спірній квартирі.

У процесі судового розгляду даної справи факт придбання спірної квартири за кошти матері позивача підтверджено належними письмовими доказами та поясненнями свідків.

Що стосується спірного гаража, суд першої інстанції зазначив, що згідно ордера № 7, виданого Товариством по експлуатації індивідуальних гаражів № 7 від 20.05.2011р. ОСОБА_2 , на підставі державного акту № 969 від 13.11.1989р. на право постійного користування землею, ОСОБА_2 виділено земельну ділянку розміром 24,79 кв.м. в постійне користування на право власності під забудову гаража.

Згідно заяви ОСОБА_2 від 04.12.2018р., він звернувся до Голови управління товариства по експлуатації індивідуальних гаражів № 7 із проханням прийняти його у члени даного товариства і переоформити на його ім`я цегляний гараж № НОМЕР_1 , який раніше належав його батьку ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судом встановлено, що ОСОБА_3 ( мати ОСОБА_2 ) та ОСОБА_7 ( сестра ОСОБА_2 ) у 2011р. відмовились від оформлення після смерті ОСОБА_10 право власності на спірний гараж на користь ОСОБА_2

Жодного доказу на підтвердження купівлі спірного гаража чи підстав набуття права власності за кошти ОСОБА_1 , суду не надано та свідками не підтверджено.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Відповідно до пункту 2 частини 1 ст.57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

У відповідності до положень ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦК України.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу може бути спростована. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості і є її процесуальним обов`язком.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами у цивільній справі є будь-які дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показаннями свідків.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції вважав його вимоги обґрунтованими та такими, що підтвердженні належними та допустимими доказами. Судом прийнято до уваги пояснення, надані у судовому засіданні свідками, які підтвердили факт придбання квартири за кошти матері позивача ОСОБА_3 .

Аналізуючи зазначені вище докази, суд прийшов до висновку про належність спірної квартири ОСОБА_2 на праві особистої власності, оскільки визнав доведеним факт придбання спірної квартири відповідачем за кошти, своєї матері ОСОБА_3

Зазначені обставини знайшли свого підтвердження і при розгляді апеляційної скарги.

Так було встановлено, що мати позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 з 1999р. офіційно працевлаштована у комуні Рим, Італія хатньою працівницею, що підтверджується індивідуальним трудовим договором та її загальний дохід в 2010 - 2017 роках склав 117 365 (сто сімнадцять тисяч триста шістдесят п`ять) Євро, що підтверджується річними звітами про виплачену заробітну плату.

З пояснень свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 в суді першої інстанції вбачається, що спірна квартира була придбана за кошти матері позивача ОСОБА_3 , які були передані нею сестрі позивача ОСОБА_7

Отже, судом встановлено, що кошти на придбання спірної квартири не належали їм з відповідачкою, оскільки були передані матір`ю позивача ОСОБА_3 для придбання квартири для ОСОБА_2 Сторони проживали в квартирі ОСОБА_3 , яка вже довгий час проживає та офіційно працює за кордоном. Встановлено, що в спірній квартирі АДРЕСА_1 , сторони не проживали, квартира здавалась у оренду. Оскільки на момент придбання квартири позивач перебував у шлюбі з відповідачкою, то у нотаріуса при оформленні права власності на квартиру, відповідачка надала свою згоду.

При розгляді апеляційної скарги встановлено, що подружжя ОСОБА_14 маючи незначний дохід, отримували кошти та продукти харчування від матері позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , яка тривалий час знаходиться та працює за кордоном. ОСОБА_2 працював на ринку та реалізовував продукти харчування, його дохід становив приблизно 3000грн. - 5 000грн. в місяць. Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні зазначала, що працювала неофіційно у весільному салоні та її дохід складав 10000грн. в місяць. Кошти вона віддавала чоловіку. Однак, зазначене не підтверджено жодними належними та допустимими доказами та не визнається ОСОБА_2 .

Доводи апелянта про те, що кошти на придбання квартири надсилала її сестра ОСОБА_5 з-за кордону не підтверджені належними та допустимими доказами та спростовуються наступним. Встановлено, що протягом 2013р. - 2018р. сестра відповідача ОСОБА_5 , перебуваючи з-за кордоном надсилала кошти на лікування їх сестри ОСОБА_15 , яка довгий час хворіла та померла в 2018р. Кошти отримувала ОСОБА_1 , оскільки інших родичів не було. ОСОБА_1 зазначила, що кошти сестра направляла періодично в розмірі 40 дол. -100дол. США. В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 зазначив, що спірна квартира була придбана за 33700 дол. США. за кошти його матері.

У відповідності до положень ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦК України.

Враховуючи всі обставини справи, встановлено, та підтверджено джерело походження коштів на придання спірної квартири це кошти, що були передані матір`ю позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та підтверджено факт відсутності будь-якої дольової участі ОСОБА_1 у придбанні спірного житла.

Що стосується спірного гаража, встановлено, що згідно ордера № 7, виданого Товариством по експлуатації індивідуальних гаражів № 7 від 20.05.2011р. ОСОБА_2 , на підставі державного акту № 969 від 13.11.1989р. на право постійного користування землею, ОСОБА_2 виділено земельну ділянку розміром 24,79 кв.м. в постійне користування на право власності під забудову гаража.

Згідно заяви ОСОБА_2 від 04.12.2018р., він звернувся до Голови управління товариства по експлуатації індивідуальних гаражів № 7 із проханням прийняти його у члени даного товариства і переоформити на його ім`я цегляний гараж № НОМЕР_1 , який раніше належав його батьку ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2

Встановлено, і зазначене не спростовано апелянтом, що ОСОБА_3 ( мати ОСОБА_2 ) та ОСОБА_7 ( сестра ОСОБА_2 ) у 2011р. відмовились від оформлення після смерті ОСОБА_10 права власності на спірний гараж на користь ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції вірно встановив, що спірний гараж належав батькові ОСОБА_2 ще задовго до укладення шлюбу між сторонами у справі. Після смерті ОСОБА_10 гараж був успадкований ОСОБА_2 Належних та допустимих доказів на підтвердження купівлі спірного гаража чи підстав набуття права власності на нього за кошти ОСОБА_1 суду не надано. Отже, підстав вважати його спільним майном подружжя не вбачається.

Доводи апеляційної скарги жодних доводів щодо спростування цього не містять.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

При розгляді справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 11 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 5 липня 2019 року.

Головуючий (підпис)

Судді (підписи)

Вірно з оригіналом :