Ухвала

03 липня 2019 року

м. Київ

справа № 761/24489/17

провадження № 61-8642св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Концерн «Військторгсервіс»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Концерну «Військторгсервіс» на постанову Київського апеляційного суду від 26 березня 2019 року у складі колегії суддів: Желепи О. В., Рубан С. М., Іванченка М. М.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Концерну «Військторгсервіс»про стягнення заборгованості із заробітної плати, надбавки до посадового окладу, грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки та інфляційних втрат.

Позов мотивовано тим, що 06 березня 2012 року він достроково за ініціативою Концерну «Військторгсервіс» був звільнений з роботи з посади генерального директора концерну за пунктом 8 статті 36 КЗпП України (підстави, передбачені контрактом).

Посилаючись на положення статей 83, 95, 117 КЗпП України, статті 34 Закону України «Про оплату праці» та статті 24 Закону України «Про відпустки», він вважав порушеним своє право на отримання заробітної плати у встановлені законом строки, на компенсацію збитків за час невиплаченої заробітної плати з урахуванням індексу інфляції, а також компенсації за затримку з виплати заробітної плати та за невикористані щорічні відпустки.

За таких обставин, з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просив суд стягнути з Концерну «Військторгсервіс» на свою користь: заборгованість із заробітної плати в сумі 399 380,63 грн, яка утворилась за період з 01 лютого 2012 року по 31 жовтня 2017 року; надбавку до посадового окладу за вислугу років у розмірі 15 968,27 грн; інфляційні втрати у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати в сумі

32 742,82 грн; компенсацію за невикористані відпустки за 2011 та 2012 роки у розмірі 12 357,84 грн, а всього на загальну суму 460 449,59 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 11 грудня

2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що Концерн «Військторгсервіс» не має будь-якої заборгованості перед ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою бухгалтерії Концерну «Військторгсервіс» від 24 жовтня 2017 року № 05/2204, згідно якої заборгованість відповідача з виплати заробітної плати перед позивачем за період лютий-березень 2012 року відсутня

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 28 березня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено частково.

Скасовано рішення Шевченківського районного суду міста Києва

від 11 грудня 2017 року в частині відмови у позові ОСОБА_1 до Концерна «Військторгсервіс» про стягнення заборгованості по заробітній платі з урахуванням інфляції та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та ухвалено в цій частині нове рішення.

Стягнуто з Концерна «Військторгсервіс» на користь ОСОБА_1

432 123,48 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Стягнуто з Концерну «Військторгсервіс» в дохід держави судовий збір у сумі 4 321,00 грн.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що довідка

від 24 жовтня 2017 року № 05/2204, видана бухгалтерією Концерну «Військторгсервіс», не узгоджується з листами Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у місті Києві, згідно яких підтверджується заборгованість Концерну «Військторгсервіс» перед ОСОБА_1 із заробітної плати, тому її слід оцінювати в сукупності з іншими доказами. Вважав, що невиплата Концерном «Військторгсервіс» заробітної плати ОСОБА_1 при звільненні є беззаперечним фактом, а роботодавець не навів доказів виплати позивачу нарахованої заробітної плати в повному розмірі за спірний період, тому фактично заборгованість із заробітної плати ОСОБА_1 , яка не була йому виплачена в день звільнення, становить

13 450,35 грн, а середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні склав 1 014 752,64 грн. Оскільки позивач свого розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не надав, а розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, виконаний судом апеляційної інстанції, є більшим за суму, яку просить стягнути ОСОБА_1 , тому, керуючись принципом диспозитивності, закріпленим в частині першій статті 13 ЦПК України, правомірно розглянуто справу в межах заявлених позовних вимог.

В частині відмови у позові про стягнення надбавки до посадового окладу за вислугу років у розмірі 15 968,27 грн, немає підстав для скасування рішення районного суду, оскільки ОСОБА_1 не надав суду будь-яких доказів щодо порядку її нарахування та виплати. Встановлення цієї надбавки та заборгованість щодо її виплати, крім акта ревізії від 19 січня 2012 року за

№ 234/40/3, підписаного інспектором відділу контролю за діяльністю державних підприємств Контрольно-ревізійного департаменту Міністерства оборони України Стародубом Б. С. та генеральним директором державного господарського об`єднання Концерну «Військторгсервіс» ОСОБА_1 , нічим не підтверджено, а тому він є неналежним доказом для нарахування надбавки за вислугу років у розмірі 15 968,27 грн.

Щодо відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за невикористані щорічні відпустки за 2011-2012 роки в сумі 12 357,84 грн, то ОСОБА_1 також не надав суду будь-яких доказів, з яких можна було б дійти висновку, за який саме період та з якого заробітку слід вираховувати компенсацію невикористаних відпусток.

Постановою Верховного Суду від 19 грудня 2018 року касаційну скаргу Концерну «Військторгсервіс» задоволено частково.

Постанову Апеляційного суду міста Києва від 28 березня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Київського апеляційного суду від 26 березня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 грудня

2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги

ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі, та середнього заробітку за час затримки розрахунку задоволено частково.

Стягнуто з Концерну «Військторгсервіс» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 24 540,63 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 50 000,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Концерну «Військторгсервіс» в дохід держави судовий збір в розмірі 853,46 грн.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що відповідач ні під час звільнення, ні на вимогу позивача в липні 2013 року не виплатив нараховані йому при звільненні та належні йому до виплати суми в розмірі

24 540,63 грн. Вказана сума вирахувана на підставі довідки ДФС, з приводу нарахованих та виплачених позивачу сум. При цьому, апеляційний суд дійшов висновку про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, що відповідає правилам статті 117 КЗпП України, який, з урахуванням принципу співмірності становить 50 000,00 грн.

Відмовляючи в іншій частині вимог, суд виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази, в якому розмірі позивачу виплачувались надбавки в 2017 році і чи вони виплачувались взагалі, якими локальними актами такі надбавки встановлювались та в якому розмірі. Надбавки, про які позивач заявляв в позові, входять до структури заробітної плати позивача і у суду відсутні підстави вважати, що вони не були нараховані. Також, позовні вимоги про стягнення коштів за невикористану відпустку, суд вважав безпідставними, оскільки відповідно до тієї ж довідки ДФС, позивачу окремо була нарахована та виплачена сума 12 774,22 грн, яка за розрахунками позивача за її розміром може бути компенсацією за невикористані відпустки.

Вимоги в частині індексації заробітної плати в розмірі, визначеному позивачем в даному провадженні, задоволенню не підлягають, оскільки розрахунок зроблений позивачем з надуманого самим позивачем розміру заробітної плати, який первинними бухгалтерськими документами не встановлений. Відповідно до статті 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законом порядку, за яким індексація заробітної плати здійснюється роботодавцем на час проведення її виплати. В разі не дотримання відповідачем законодавства, щодо проведення індексації заробітної плати, в разі порушення строків її виплати, позивач матиме право повторно звернутись до суду в цій частині позовних вимог.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

24 квітня 2019 року Концерн «Військторгсервіс» через засоби поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 26 березня 2019 року та залишити в силі рішення Шевченківського районного суду міста Києва

від 11 грудня 2017 року, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заробітної плати повинні були розглядатися господарським судом міста Києва, в якому відкрито провадження у справі про банкрутство Концерну «Військторгсервіс».

Доводи інших учасників справи:

13 червня 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до Верховного Суду відзив, у якому просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 26 березня 2019 року частково та змінити резолютивну частину постанови. Справу не передавати на новий розгляд.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи:

Ухвалою Верховного Суду від 24 травня 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи

№ 761/24489/17 з Шевченківського районного суду міста Києва.

Зупинено виконання постанови Київського апеляційного суду від 26 березня 2019 року до закінчення касаційного провадження.

06 червня 2019 року матеріали цивільної справи № 761/24489/17 надійшли до Верховного Суду.

13 червня 2019 року матеріали цивільної справи № 761/24489/17 передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 19 червня 2019 року цивільну справу

№ 761/24489/17 призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Відповідно до частини шостої статті 403 ЦПК України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду у всіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 404 ЦПК України питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.

Про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із обґрунтуванням підстав, визначених у частині шостій статті 403 цього Кодексу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки касаційна скарга містить доводи щодо порушення судом правил предметної юрисдикції.

Керуючись частиною шостою статті 403, частинами першою та четвертою статті 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу № 761/24489/17 за позовом ОСОБА_1 до Концерну «Військторгсервіс» про стягнення заборгованості по заробітній платі, надбавки до посадового окладу, компенсації за невикористані відпустки та інфляційних втрат за касаційною скаргою Концерну «Військторгсервіс» на постанову Київського апеляційного суду від 26 березня 2019 року передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: С. Ю. Бурлаков
А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. П. Курило