Житомирський апеляційний суд
Справа №274/4828/17 Головуючий у 1-й інст. Вдовиченко Т. М.
Категорія 18 Доповідач Микитюк О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Микитюк О.Ю.

суддів Григорусь Н.Й. Борисюка Р.М. при секретарі Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу №274/4828/17

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 26 березня 2018 року, ухвалене під головування судді Вдовиченко Т.М. в м. Бердичів,

встановив:

В листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 259200 грн. боргу за договором позики від 14.04.2017року В обґрунтування позову зазначила, що 14 квітня 2017 року вона та відповідачка уклали договір позики шляхом складання розписки, вона передала ОСОБА_3 в. 259200 грн. з умовою їх повернення до 15.11.2017 року. Проте, станом на час звернення до суду з даним позовом відповідачка кошти не повернула, на неодноразові звернення не реагує та кошти не повертає.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 26 березня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 259200грн. боргу за договором позики від 14.04.2017 року та 3232 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог в сумі 133550грн. Апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що сума позики повинна була складати 8000 доларів США, з яких вона отримала фактично тільки 5000 доларів США. Суд розглянув справу без її участі, вона не була повідомлена про розгляд справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, посилаючись на законність і обґрунтованість рішення.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Із змісту розписки від 14.04.2017 року, яка знаходиться у ОСОБА_1 , копія якої долучена до матеріалів справи і завірена судом першої інстанції, вбачається, що вона позичила ОСОБА_2 гроші в сумі 259200 грн., та зобов`язалась їх повернути до 15.11.2017 року (а.с.11).

До апеляційної скарги жодних доказів на спростування факту укладення договору позики та отримання коштів не надала, клопотання про їх витребування не заявляла.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми (ст.1047 ЦК України).

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленій у справі № 6-50цс16 від 24.02.2016 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

ОСОБА_2 не була належним чином, із дотриманням вимог ст.130 ЦПК України повідомлена про час і місце розгляду справи в суді першої інстанції і не брала участі в розгляді справи.

До апеляційної скарги жодних доказів на спростування факту укладення договору позики та отримання коштів не надала, клопотання про їх витребування не заявляла. Доводи апелянта про те, шо предметом договору позики були 8000 доларів США, і вона отримала з них 5000 доларів США, належними та допустимими доказами не підтверджені.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Висновки суду першої інстанції про обґрунтованість позову доводи апеляційної скарги не спростовують. Разом з тим, суд розглянув справу за відсутності відповідачки, не повідомленої належним чином про дату, час і місце засідання суду, чим остання, зокрема, обґрунтовує апеляційну скаргу.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України дане процесуальне порушення є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

За таких обставин рішення належить скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 259, 268,367, 368, 374, 376, 381 - 384, 389-391 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 26 березня 2018 року і ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 259200грн. боргу за договором позики від 14.04.2017 року та 3232 грн. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча: Судді: