ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2647/19 Справа № 172/1041/18 Суддя у 1-й інстанції - Битяк І. Г. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Лященко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Григорівської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И Л А:

15 серпня 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до Григорівської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області. Просила, визнати за нею право власності, за набувальною давністю, на жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташовані в АДРЕСА_1 . Які складаються: житлового будинку - А-1; сараю - Б-1; сараю - В-1; сараю - Г-1; убиральні - Д-1; погріба - П-1; колодязя - К-1; огорожі №1-2; дійсною вартістю 50752 грн. (а.с.2-3).

Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2018 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до Григорівської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю (а.с.39-41).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що добросовісно заволоділа чужим майном і понад 10 років відкрито, безперервно володіє житловим будинком з господарчими будівлями та спорудами які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.45-46).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно зі свідоцтвом про право особистої власності № 121 від 27 серпня 1993 року, виданого Григорівською сільською радою Васильківського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2 мала у власності жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Григорівської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області від 14 листопада 2017 року № 23 змінено номер будинку по АДРЕСА_1.

Згідно свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок, виданого 27.08.1993 року виконавчим комітетом Григорівської сільської ради садибний (індивідуальний) житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 , про що також зазначено в технічному паспорті та довідці КП «Синельниківського МБТІ» від 26.04.2018 року

Довідкою Васильківського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та що факт смерті зареєстровано у Самарському районному у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Актом комісії у складі депутата Григорівської сільської ради та сусідів позивачки від 15.08.2018 року встановлено, що ОСОБА_1 фактично проживає в житловому будинку за вищевказаною адресою з 17.11.2004 року по теперішній час.

ОСОБА_2 10.12.2008 року склала заповіт, яким на випадок своєї смерті заповіла все своє майно онуці ОСОБА_3 . Зазначений заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Григорівської сільської ради та зареєстровано у реєстрі за № 119.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та недоведеності.

Проте, погодитися з таким висновком суду колегія суддів не може.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 , яка була за своє життя власником спірного будинку, 10.12.2008 року склала заповіт, яким на випадок своєї смерті заповіла все своє майно онуці ОСОБА_3 .

Судом першої інстанції не перевірено, чи зверталася ОСОБА_3 з заявою про прийняття спадщини та чи прийняла її.

Відповідно до ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем та відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

За змістом ст. 189 , п. 2 ч. 4 ст. 197 ЦПК України у підготовчому провадженні суд, зокрема визначає склад учасників судового процесу, вирішує питання про заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 51 ЦПК України суд має право за клопотанням позивача до закінчення провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Відповідно до вимог ст.175 ЦПК України, викладаючи зміст позовної заяви, позивач самостійно визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Однак суд, як державний орган, на який покладено обов`язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов`язаний визначити суб`єктивний склад спору залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню.

При вирішенні питання про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю, вирішуються права особи, яка відповідно до заповіту має право на це майно, проте не залучена до участі у справі.

На наведене суд першої інстанції належної уваги не звернув та у порушення вимог ст.12, 51, 197 ЦПК України, не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, не роз`яснив особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, не попередив про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, не вирішив питання про залучення до участі ОСОБА_3 .

Оскільки питання про залучення осіб до участі у справі вирішується на стадії розгляду справи судом першої інстанції, апеляційний суд позбавлений процесуальних повноважень на вирішення питання про залучення сторін у справі на стадії апеляційного перегляду.

Аналізуючи встановлені фактичні обставини по справі, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, припустив порушення норм процесуального права, а саме, не залучив до участі у справі особу права та інтереси, якої зачіпаються.

При цьому, підстави для скасування рішення й ухвалення нового рішення про задоволення позову, які зазначені в ньому та в апеляційній скарзі і які на думку позивача є достатніми й обґрунтованими, відсутні, з урахуванням вищезазначеного.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову рішення суду першої інстанції, відповідно до роз`яснень, наданих в п.19 Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку " № 12 від 24.10.2008 року, підлягає зміні, з вище вказаних підстав.

Керуючись ст. 259, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2018 року змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді