Дата документу 09.07.2019 Справа № 337/67/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/67/18 Головуючий у 1 інстанції: Кучерук І.Г.
Провадження № 22-ц/807/1952/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Полякова О.З.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22 березня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НЬЮ ФАЙНЕНС СЕРВІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року ТОВ «НЬЮ ФАЙНЕНС СЕРВІС» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 21.09.2015 року між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачкою було укладено кредитний договір № Р21.210.71475, відповідно до якого банк надав відповідачці кредит у розмірі 14 000,00 грн. зі сплатою 1,99% річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені Графіком щомісячних платежів. Однак, відповідачка взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 17.11.2016 року утворилась заборгованість в загальній сумі 14 494,08 грн.

17.11.2016 року між ТОВ «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «РАНТЬЕ» та ПАТ «Ідея Банк» було укладено договір факторингу № 17/11-1, відповідно до якого до ТОВ «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «РАНТЬЕ» перейшло право вимоги до відповідачки за вищевказаним кредитним договором.

28.02.2017 року між ТОВ «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «РАНТЬЕ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СЕРЕТ», яке в подальшому змінило найменування на ТОВ «НЬЮ ФАЙНЕНС СЕРВІС», було укладено договір факторингу № 28/02-1, відповідно до якого ТОВ «НЬЮ ФАЙНЕНС СЕРВІС» набуло право вимоги до відповідачки за вищевказаним кредитним договором. Станом на 28.02.2017 року заборгованість відповідачки за кредитним договором становила 13 734,08 грн., яка складалась із заборгованості за тілом кредиту 12 853,48 грн., заборгованості за відсотками та комісіями 880,60 грн.

Після відступлення права вимоги відповідачка здійснила погашення кредиту на загальну суму 6840 грн., останній платіж здійснено 15.12.2017 року. Станом на 19.12.2017 року заборгованість відповідачки за вказаним кредитним договором становить 6894,08 грн., що є заборгованістю за тілом кредиту. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № Р21.210.71475 від 21.09.2015 року в розмірі 6894,08 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 1600 грн.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22 березня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «НЬЮ ФАЙНЕНС СЕРВІС» заборгованість за кредитним договором № Р21.210.71475 від 21.09.2015 року в розмірі

6 134 грн. 08 коп.

В іншій частині відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із ст. 274 ч. 1, п.1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, даний спір за визначеними статтею 274 ЦПК України критеріями відноситься до категорії малозначних.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за такими обставинами.

Судом встановлено, що 21.09.2015 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № Р21.210.71475, відповідно до якого банк надав відповідачці в кредит грошові кошти у розмірі 14 000 грн. строком на 48 місяців зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 1,99% річних від залишкової суми кредиту та плати за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі 3,25% від початкової суми кредиту, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені Графіком щомісячних платежів (а.с. 6-8).

Згідно з п. 1.2 кредитного договору датою видачі кредиту є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок та для оплати за реквізитами (в т.ч. на погашення згідно кредитного договору 1) № НОМЕР_6 від 20.04.2015р., рахунок № НОМЕР_1 , сума 8318,35грн., 2) № GP-7429562 від 13.02.2015р., рахунок № НОМЕР_2 , сума 1 668,00грн).

Згідно з копію меморіального ордеру № Р21.210.71475 від 21.09.2015 року банк перерахував на особовий рахунок відповідачки № НОМЕР_3 кредитні кошти в сумі 14 000грн. (а.с. 9).

Згідно з копіями меморіальних ордерів № Р21.210.71 від 21.09.2015 року банк перерахував з особового рахунку відповідачки № НОМЕР_3 на її ж особові рахунки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 грошові кошти відповідно в сумі 8 318,35грн. та 1 668,00грн. на погашення кредитної заборгованості відповідно за договорами № НОМЕР_6 від 20.04.2015 року та № GP-7429562 від 13.02.2015 року (а.с.103-104).

Залишок коштів в сумі 1728,3 грн. був перерахований банком на поточний рахунок відповідачки № НОМЕР_4 (а.с.105), частина з яких в сумі 1 628,3 грн. видана відповідачці готівкою через касу банку (а.с.106), 100 грн. сплачена комісія за кредитним договором (а.с.107).

Згідно з п.1.7 кредитного договору позичальник надає свою згоду банку на укладання за рахунок позичальника як страхувальника договору добровільного страхування життя. Цим договором позичальник доручає та дає розпорядження банку переказати в безготівковій формі кредитні кошти страховику в частині суми страхового платежу.

Такий договір страхування життя № Р21.210.71475 було укладено 21.09.2015 року (а.с.100), страховий платіж в розмірі 2 285,35 грн. було перераховано банком від імені відповідачки на користь страховика згідно з меморіальним ордером № Р21.210.71 від 21.09.2015 року(а.с.102).

Пунктом 2.1 кредитного договору обумовлено, що позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 48 щомісячних внесках включно до 21 дня/числа кожного місяця згідно Графіку щомісячних платежів, який визначений в п. 6.1 кредитного договору. Платежі здійснюються на транзитний рахунок № 1475, з якого проводиться погашення заборгованості за договором. Загальний щомісячний платіж становить 758,67 грн. (а.с. 6-8).

Згідно з випискою з банківського рахунку № НОМЕР_3 , відкритого на ім`я відповідачки ОСОБА_1 , та розрахунку заборгованості остання здійснювала погашення кредиту нерегулярно, станом на 19.12.2017 року заборгованість склала 6894,08 грн. (а.с.10-11, 97-98).

Згідно з заявою позивача про відмову від частини позовних вимог, яка задоволена судом, 09.10.2018 року відповідачка добровільно сплатила заборгованість в сумі 760 грн., у зв`язку з чим станом на 01.11.2018 року заборгованість за кредитним договором становить 6134,08 грн. (а.с.119).

17.11.2016 року між ТОВ «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «РАНТЬЕ» та ПАТ «Ідея Банк» було укладено договір факторингу № 17/11-1, відповідно до якого до ТОВ «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «РАНТЬЕ» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № Р21.210.71475 від 21.09.2015 року (а.с. 13, 37-43).

28.02.2017 року між ТОВ «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «РАНТЬЕ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СЕРЕТ», яке в подальшому змінило найменування на ТОВ «НЬЮ ФАЙНЕНС СЕРВІС», було укладено договір факторингу № 28/02-1, відповідно до якого ТОВ «НЬЮ ФАЙНЕНС СЕРВІС» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № Р21.210.71475 від 21.09.2015 року (а.с. 14-29).

13.11.2017 року на адресу відповідачки ОСОБА_1 позивач ТОВ «НЬЮ ФАЙНЕНС СЕРВІС» направив вимогу про усунення порушень кредитних зобов`язань, повідомивши одночасно про набуття ним права вимоги до неї за договором факторингу (а.с. 30-31, 34-36), яку не було виконано відповідачем, тому позивач в порядку судового захисту просив стягнути заборгованість в судовому порядку в сумі 6894,08 грн., зменшивши в подальшому суму стягнення до 6 134,08 у зв`язку з частковим погашення боргу відповідачем в ході розгляду справи.

Задовольняючи позов, суд виходив із його доведеності і правильності визначеного розміру заборгованості.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що суд безпідставно прийняв наданий позивачем розрахунок заборгованості як правильний та, не перевіривши його, визнав розмір заборгованості доведеним. Між тим, в розрахунку не було відображено здійснений нею платіж у розмірі 6 840 грн., з урахуванням чого вважає, що заборгованість перед позивачем у неї відсутня.

Перевіривши вказані доводи, колегія встановила, що до позовної заяви позивачем додано виписку про рух коштів по рахунку № НОМЕР_5 , на підставі якої і здійснено позивачем розрахунок заборгованості.

Вказаний рахунок відкрито відповідачу банком саме для здійснення платежів за кредитним договором № Р21.210.71475 від 21.09.2015р.

Відповідно до п. 62 діючої на час ухвалення рішення судом першої інстанції Постанови Правління НБУ від 04.07.2018р. № 75 «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України» та Постанови Правління НБУ від 18.06.2003р. № 254, яка діяла на час подання цього позову, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Відтак, виписка про рух коштів по рахунку клієнта є належним доказом наявності або відсутності заборгованості, а складений на її підставі розрахунок наразі і доводить її розмір. Тому суд обґрунтовано взяв до уваги ці документи та з урахуванням відомостей, що містяться в них, вирішував справу.

З матеріалів справи вбачається, що станом на 28 лютого 2017р. - день отримання ТОВ «НФС» права вимоги за кредитним договором № Р21.210.71475 від 21.09.2015р. загальна сума заборгованості ОСОБА_1 становила 13 734,48, в тому числі: заборгованість за кредитом - 12 853,48 грн., заборгованість за відсотками та комісіями - 880,60 грн.

Після відступлення права вимоги відповідач здійснювала неодноразові платежі, загальна сума яких склала 6 840 грн., яку було розприділено на погашення складових заборгованості відповідно до умов кредитного договору. Останній з цих платежів було здійснено відповідачем 15.12.2017р.

Отже, зі змісту позовної заяві наразі і слідує, що протягом періоду з 28.02.2017р. по 19.12.2017р. (дата подання позову) відповідачем здійснено платежів на загальну суму 6840 грн., а не одним платежем, як помилково вважає відповідач. Тому такий одноразовий платіж і відсутній в розрахунку заборгованості, оскільки він є підсумком декількох проплат, якими відповідно до дати їх надходження поступово погашалась наявна на цей час заборгованість та зменшувався її загальний розмір.

У підтвердження цим обставинам позивачем і додано виписку про рух коштів по рахунку № НОМЕР_5 , в якій у графі «Кредит» відображаються кошти, що були зараховані на вказаний рахунок, а в графі «Дебет» - порядок подальшого розподілу зарахованих коштів згідно умов кредитного договору.

Таким чином, при розрахунку заборгованості враховані всі платежі, здійснені відповідачем на рахунок № НОМЕР_5 , а тому розмір заборгованості визначений правильно.

Інших доводів щодо незаконності рішення суду апеляційна скарга не містить.

Зважаючи на вказане, колегія визнає апеляційну скаргу необґрунтованою, тому у відповідності до положень статті 375 ЦПК України залишає її без задоволення, а оскаржу-

ване рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22 березня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанова прийнята, складена та підписана 09 липня 2019 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Поляков О.З.