РІШЕННЯ

іменем України

04 липня 2019 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області:

головуючий - суддя Овдієнко В. В.

секретар судового засідання - Лацько А. С.,

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Служба у справах дітей Чугуївської міської ради Харківської області,

представник третьої особи - ОСОБА_3 . В.

третя особа - Служба у справах дітей Зміївської районної державної адміністрації Харківської області,

третя особа - ОСОБА_4 ,

розглянувши за відсутності учасників справи в залі суду у порядку загального позовного провадження в залі суду справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу та про визначення місця проживання дитини, треті особи: Служба у справах дітей Чугуївської міської ради Харківської області, Служба у справах дітей Зміївської районної державної адміністрації Харківської області, ОСОБА_4 ,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 16 березня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву реєстраційної служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції у Харківській області, актовий запис №67, та про визначення місця проживання малолітньої дитини, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 .

На обґрунтування позову зазначив, що 16.03.2013 між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Шлюб з відповідачем виявився невдалим. Поступово сім`я почала розпадатись. Кожен із них не піклується про створення нормальних сімейних стосунків, взаємну повагу один до одного.

Мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, внаслідок чого їхнє подальше спільне проживання і збереження шлюбу стало суперечити їхнім інтересам.

Вважав, що шлюб між ними є лише формальним, оскільки особисті відносини між ними та відповідачем вже мають негативний характер, між ними відсутнє нормальне спілкування.

На даний час вони шлюбні стосунки не підтримують, живуть своїм життям та своїми інтересами.

Вважав, що надання строку на примирення не виправить стан наших шлюбних відносин, оскільки вказані вище обставини продовжуються вже тривалий час, а спроби примирення між ними не принесли жодних результатів. Тому, це лише погіршить стан його відносин з відповідачем та продовжить їх перебіг в часі.

Також зазначив, що мати ОСОБА_8 однією сім`є з дитиною не проживає та не бере участі у його вихованні, лікуванні та навчанні, матеріально не забезпечує дитину.

Син проживає з ним, він самостійно займається його вихованням та утриманням.

Відповідно до рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області № 16/2 від 27.11.2018 вирішено вважати за можливе визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_7 з батьком ОСОБА_1 .

Відповідно до рішення виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області № 326 від 14.12.2018 виконавчий комітет вважає за можливим визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_7 з батьком ОСОБА_1 .

Таким чином вважав за можливе визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 .

Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 18.01.2019 провадження у зазначеній справі відкрито та призначено підготовче засідання на 11.03.2019.

Під час підготовчого засідання 11.03.2019, 29.03.2019, 20.05.2019, 24.06.2019 вирішені клопотання позивача про залучення третіх осіб, долучено до матеріалів справи заяви учасників справи по суті справи та з процесуальних питань, письмові докази.

21.06.2019 до суду надійшла заява третьої особи ОСОБА_4 про визнання батьківства зачатої дитини ОСОБА_6 (а. с. 55).

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 24.06.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 02.07.2019.

Позивач ОСОБА_1 подав заяву, в якій на позовних вимогах наполягав та просив розглянути справу за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_8 подала заяву, в якій позовні вимоги визнала, в зв`язку з перебуванням у стані вагітності та неможливістю прибути до суду за станом здоров`я, просила розглянути справу за її відсутності, після розірвання шлюбу просила змінити їй прізвище на дошлюбне " ОСОБА_9 ".

Третя особа ОСОБА_4 подав заяву, в якій позов визнав, не заперечував проти його задоволення.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Чугуївської міської ради Харківської області Коротич І. В., подала заяву, в якій просила розглянути справу за відсутності представника Служби у справах дітей Чугуївської міської ради Харківської області. Крім того повідомила, що питання про можливість визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 розглянуте 27.11.2018 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Чугуївської міської ради та затверджено на засіданні виконавчого комітету Чугуївської міської ради 14.12.2018.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Зміївської районної державної адміністрації Харківської області будь-яких заяв не подавав.

Зважаючи на те, що всі учасники справи в засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:

Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

На підставі відомостей, наявних у позовній заяві та письмових доказах, встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтву про шлюб Серія НОМЕР_1 та копії свідоцтва про народження Серія НОМЕР_2 , сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 16.03.2013, від шлюбу мають дитину сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 9, 10).

Даними довідки про ступінь участі батьків у вихованні дітей від 31.10.2018, Інформації про ступінь участі батьків у вихованні дитини Чугуївського дошкільного навчального закладу "Ясла-садок) № 2 від 10.102018 підтверджується, що ОСОБА_7 , відвідує заклад з 14.12.2017. На протязі цього часу батьки майже однаково приймали участь у вихованні сина. Коли дитина прийшла до садочка переважно його вихованням займалася мати. Вона приводила та забирала дитину з садочка, відвідувала свята та батьківські збори. В літній період хлопчик знаходився вдома на оздоровленні. ОСОБА_10 займається батько. Він приводить та забирає ОСОБА_11 з дитячого садочка, також був присутній на батьківських зборах, забезпечує сина всіма необхідними речами. Дитина ходить до закладу чиста, охайна. У ОСОБА_11 позитивний емоційний стан. Хлопчик не агресивний довіряє людям. До батька дитина відноситься гарно, не проявляючи ворожого ставлення до нього. Батько приділяє належну увагу вихованню дитини, цікавиться успішністю сина (а. с. 11, 12).

Рішенням комісії з питань захисту прав дитини "Про можливість визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком № НОМЕР_3 від 27.11.2018 вирішено: вважати за можливе визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 ; рекомендувати ОСОБА_1 здійснювати виховання дитини в дусі поваги та любові до батьків; попередити ОСОБА_12 про відповідальність невиконання батьківських обов`язків щодо дитини, яка проживає окремо (а. с. 14).

Рішенням Чугуївської міської ради Харківської області "Про можливість визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 " № НОМЕР_4 від 14.12.2018 вирішено: вважати за можливе визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1 ; рекомендувати ОСОБА_1 , ОСОБА_13 здійснювати виховання дитини в дусі поваги та любові до батьків; попередити ОСОБА_12 про відповідальність за невиконання батьківських обов`язків щодо дитини, яка проживає окремо (а. с. 13).

З інформації стосовно ситуації в сім`ї ОСОБА_1 . Чугуївського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді № 116 від 18.04.2019 вбачається, що сім`я ОСОБА_1 , перебуває під соціальним супроводом з 28.11.2018 у зв`язку із наявністю складних життєвих обставин. Громадянин ОСОБА_1 вже тривалий час одноосібно виховує малолітнього сина ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває в офіційному шлюбі з громадянкою ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є матір`ю дитини, але ця жінка не виконує, та не намагається виконувати батьківські обов`язки, не цікавиться життям та здоров`ям своєї дитини. ОСОБА_1 активно співпрацює із працівниками ЦСССДМ, позитивно та вчасно реагує на рекомендації та поради соціального працівника, виявляє риси відповідального батьківства. В ході соціального супроводу фахівці із соціальної роботи, сумісно з ОСОБА_1 , намагались зв`язатись з матір`ю дитини ОСОБА_15 за телефоном, але жінка жодного разу не відповіла на дзвінки. За цих обставин ОСОБА_1 були подані позовні заяви до Чугуївського міського суду та Зміївського районного суду Харківської області про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина, та про визначення місця проживання дитини із собою.

Для з`ясування способу життя та житлово-побутових умов ОСОБА_6 , Чугуївським міським ЦСССДМ був направлений запит до Зміївського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді. За інформацією, що надійшла від центра, встановлено, що ця жінка дійсно проживає за вказаною адресою ( АДРЕСА_1 ) разом із співмешканцем, неповнолітнім старшим сином ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та зі своїм батьком. На даний час в цій сім`ї ніхто не працює. Жінка чекає на народження третьої дитини, співмешканець перебуває на обліку в центрі зайнятості м. Змієва, а батько має інвалідність. Житлово-побутові умови, в яких перебуває сім`я є незадовільними. Крім того, за інформацією центру з`ясувалось, що ОСОБА_8 , під час проживання у Чугуївському районі сел. Малинівка, також не займалася вихованням старшого сина, якого залишала на тривалий час із дідусем (а. с. 70).

Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зі змінами, внесеними Протоколом № 11, стаття 5, кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини.

Чоловік, дружина мають право пред`явити позов про розірвання шлюбу протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнане іншою особою.

У відповідністю зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя визначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення.

Враховуючи, що: позивач ОСОБА_1 у заяві наполягав на розірванні шлюбу; відповідач ОСОБА_8 подала заяву про визнання позову; батьківство зачатої дитини ОСОБА_6 визнане третьою особою - ОСОБА_4 , який підтвердив це нотаріально посвідченою заявою, подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечило б інтересам сторін, суд дійшов висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається.

Прохання відповідача про зміну її прізвища на дошлюбне відповідає вимогам зазначеної норми та підлягає задоволенню.

Спору про поділ майна між сторонами немає.

Під вирішення вимоги про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, суд виходив з наступного.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до положень ст. 3 Міжнародної Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно принципу 6 Декларації прав дитини проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю.

Згідно ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька у пункті 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, оскільки в даному випадку є бажання самої дитини, тому у суду є всі підстави для визначення місця проживання неповнолітньої дитини спільно з батьком.

Зазначеними вище доказами підтверджуються доводи позовної заяви про те, що позивач ОСОБА_1 та неповнолітній син ОСОБА_7 проживають разом в будинку АДРЕСА_2 , де створені належні умови для проживання неповнолітнього сина, позивачем належно виконуються обов`язки щодо утримання та виховання дитини.

Відповідач не заперечувала, що її спільна з позивачем дитина фактично залишилася проживати з батьком та перебуває на його утриманні, не заперечувала проти визначення місця проживання дитини разом з батьком.

Визнання позову не суперечить закону та не порушує прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб, що з урахуванням наявності для цього законних підстав та виключно в інтересах малолітньої дитини, є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову.

Відповідно до положень статей 141, 142 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки відповідачем подана заява про визнання позову до початку розгляду справи по суті, належить повернути позивачу 50 відсотків судового збору з державного бюджету.

Оскільки позивач у позовній заяві просив стягнути з відповідача судові витрати, понесені ним по сплаті судового збору, з відповідача на користь позивача належить стягнути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 19, 76-82, 89, 141, 142, 206, 223, ч. 2 ст. 247, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу та про визначення місця проживання дитини, треті особи: Служба у справах дітей Чугуївської міської ради Харківської області, Служба у справах дітей Зміївської районної державної адміністрації Харківської області, ОСОБА_4 - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_17 , зареєстрований 16 березня 2013 року (актовий запис № 67) Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву реєстраційної служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції у Харківській області, - розірвати.

Після розірвання шлюбу прізвище позивача залишити без змін, прізвище відповідача змінити на дошлюбне - ОСОБА_9 .

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 .

Зобов`язати управління державної казначейської служби у Зміївському районі Харківської області повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору в розмірі 352 (триста п`ятдесят дві) грн 40 коп., сплаченого при поданні позову за квитанцією № 0.0..1 від 20.12.2018 АТ КБ "Приватбанк" та в розмірі 352 (триста п`ятдесят дві) грн 40 коп., сплаченого при поданні позову за квитанцією № 0.0..1 від 20.12.2018 АТ КБ "Приватбанк".

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 704 (сімсот чотири) грн 80 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його складання.

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 .

Відповідач - ОСОБА_2 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 .

Третя особа - Служба у справах дітей Чугуївської міської ради Харківської області, місцезнаходження за адресою: 63503, Харківська область, м. Чугуїв, вул. Старонікольська, буд. 37, ЄДРПОУ: 32570240.

Третя особа - Служба у справах дітей Зміївської районної державної адміністрації Харківської області, місцезнаходження за адресою: 63404, Харківська область, м. Зміїв, вул. Гагаріна, буд. 2, .

Третя особа - ОСОБА_4 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_7 .

Повне рішення складене 04.07.2019.

Головуючий: В. В. Овдієнко