Справа № 510/269/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(Заочне)

08.07.19 Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Бошков І.Д.

за участю секретаря Занфір О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рені справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідач, ОСОБА_2 , у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 будучи неодноразово сповіщеною належним чином в порядку ч.4 ст. 129 ЦПК України, у призначені судові засідання не явилась, про причини неявки суд не сповістила, відзив на позов, клопотання про розгляд справи без її участі від неї до суду не надходило.

Позивач на задоволенні позовних вимог наполягав, просив розглянути справу у його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст.280 ЦПК України, у разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

У зв`язку із цими обставинами та керуючись ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд прийняв рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних доказів.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копії паспортів сторін; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_4 ; копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 ; копія заповіту ОСОБА_4 від 07.04.2017р.; копії довідок Плавнівської сільської ради від 27.09.2018р.; копія технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1 ; копія витягу про реєстрацію в Спажковому реєстрі від 03.07.2017р.; копія будинкової книги; заява ОСОБА_2 про відмову від спадщини; копія свідоцтва про шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ; копія постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.12.2016р.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач у справі є сином ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя йому належав житловий будинок АДРЕСА_1 , підставою належності нерухомості ОСОБА_4 є дані погосподарської книги № 6, о/р № 560, виконавчого комітету Плавнівської сільської ради Ренійського району та земельна ділянка, на підставі державного акту на право на земельну ділянку серії НОМЕР_1 .

На випадок смерті ОСОБА_4 розпорядився належним йому майном, 07.04.2017р. залишив заповіт на ім`я своїх дітей: сина ОСОБА_1 та доньку ОСОБА_3 , так сину заповідав будинок, а доньці земельну ділянку. Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на вищезазначене майно. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивач не звернувся до нотаріальної контори із заявою про її прийняття. Однак, на момент смерті батька позивач мешкав разом із ним, про що свідчить довідка Павлінвської сільської ради. Відповідач по справі ОСОБА_2 (дружина), як спадкоємець, яка має обов`язкову часку у спадщині, спадщину прийняла, однак на неї не претендує, більш того, відмовилась від неї на користь свого сина ОСОБА_1 Пізніше, позивач звернувся до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, однак йому в цьому було відмовлено з причин відсутності оригіналу правовстановлюючого документа на нерухоме майно. Після смерті ОСОБА_4 це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на спадкове майно, як на об`єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивач фактично прийняв спадщину, що залишилася після померлого батька і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці на неї не претендують.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України).

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за заповітом (ст. 1235 ЦК України). Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину фактично, оскільки його воля, як спадкоємця за заповітом, була виражена у його діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном. Відповідачі по справі ОСОБА_6 (дружина), як спадкоємець, яка має обов`язкову часку у спадщині, спадщину прийняла, однак на неї не претендує, більш того, відмовилась від неї на користь свого сина ОСОБА_1 . Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилась, відзив на позов, клопотання про розгляд справи без її участі від неї до суду не надходило.

Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявив про відмову від неї.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, суд вважає, що позивач є суб`єктом набуття права власності на житловий будинок з підстав прийняття спадщини за заповітом в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України.

З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 223, 258, 259, 264 - 265, 268, 280, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 15, 328, 1217, 1223, 1225, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок із надвірними спорудами АДРЕСА_1 , який в цілому складається з: житлового будинку літ. А. загальною площею 71,5 кв.м., житловою площею 49,4 кв.м., підсобною площею 22,1 кв.м., літньої кухні літ. Б, погребу літ. В, сараїв літ. Г, Д, вбиральні літ. Е, огорожі 1,2,3.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду, а також в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя І.Д. Бошков