У Х В А Л А

04 липня 2019 року

м. Київ

справа № 754/9769/16-ц

провадження № 61-36147св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,

учасники справи:

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: державний нотаріус Шостої Київської державної нотаріальної контори Ларіна О. В., ОСОБА_4 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду міста Києва від14 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Заришняк Г. М., Андрієнко А. М., Мараєвої М. Є.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Державний нотаріус Шостої Київської державної нотаріальної контори Ларіна О. В., ОСОБА_4., про визнання недійсними договору купівлі-продажу та договору дарування квартири.

На обґрунтування позову зазначала, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 з 02.02.1969 року, від якого вони мають двох синів - ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

У 1983 року її чоловік ОСОБА_6 отримав на сім`ю спірну квартиру АДРЕСА_1 . В 1999 році вона разом з чоловіком матеріально допомогли старшому синові, відповідачу ОСОБА_2 , придбати окрему квартиру, в якій останній разом зі своєю сім`єю став проживати.

25 листопада 2004 року вона, її чоловік та молодший син ОСОБА_4 приватизували зазначену вище квартиру та набули права власності в рівних частках.

06 лютого 2007 року син ОСОБА_4 подарував їй 1/3 частину вказаної квартири.

ІНФОРМАЦІЯ_2 її чоловік помер. Спадковим майном після його смерті була 1/3 частина спірної квартири.

У березні 2015 року вона звернулася до нотаріуса з приводу оформлення спадщини після померлого чоловіка, але виявила крадіжку правовстановлюючих документів, у зв`язку з чим звернулася до правоохоронних органів. Поновлюючи всі документи на квартиру, вона дізналася, що власником квартири є її син ОСОБА_2 .

Посилаючись на те, що наміру відчужувати квартиру ні у неї, ні в її чоловіка не було, син не погоджував з ними жодних умов продажу квартири, про продаж квартири вони не знали, договір купівлі-продажу був укладений їх представником в своїх інтересах, просила визнати недійсним договір купівлі-продажу спірної квартири від 14 березня 2011 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 18 квітня 2011 року.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12 червня 2017 року задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 14 вересня 2017 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 червня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений 14 березня 2011 року Шостою Київською державною нотаріальною конторою, зареєстрований в реєстрі № 1-894.

Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений 18 квітня 2011 року Шостою Київською державною нотаріальною конторою, зареєстрований в реєстрі № 1-1539.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що, використовуючи у своїх інтересах повноваження, надані в довіреності батьками, ОСОБА_2 уклав договір купівлі -продажу із членом своєї сім`ї - сином ОСОБА_3 , тобто з особою, з якою можна домовитися та на яку можна впливати та довіряти, при цьому не отримав від покупця коштів за продану квартиру, і син в подальшому безоплатно передав відповідачеві у власність спірне майно.

Не погодившись з вирішенням спору, ОСОБА_2 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга аргументована тим, що суд неповно дослідив обставини справи, не надав їм належної правової оцінки та дійшов помилкових висновків при вирішенні спору.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про проведення підготовчих дій та обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, колегія суддів встановила відсутність підстав, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України. Тому колегія суддів, з урахуванням категорії та складності справи, призначає справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п`яти суддів.

Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: державний нотаріус Шостої Київської державної нотаріальної контори Ларіна О. В., ОСОБА_4 , про визнання недійсними договору купівлі-продажу та договору дарування квартири призначити до судового розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук