Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 425/1228/16-ц

провадження № 61-20659в18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.

(суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державний заклад «Луганський державний медичний університет»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником - адвокатом Гамовим Владиславом Володимировичем, на ухвалу Апеляційного суду Луганської області, у складі колегії суддів: Карташова О. Ю., Дронської І. О.,

Єрмакова Ю. В., від 11 січня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

31 березня 2016 року (дата здачі документів на пошту) адвокат Гамов В. В., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до Державного закладу «Луганський державний медичний університет» (далі - ДЗ «ЛДМУ») про стягнення заробітної плати, яка належала спадкодавцю.

Позовна заява мотивована тим, що згідно контракту № 780

від 10 квітня 2014 року Міністерство охорони здоров`я України призначило ОСОБА_2 на посаду ректора ДЗ «ЛДМУ» строком

з 10 квітня 2014 року по 10 квітня 2019 року.

У зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , наказом МОЗ України № 202-0 від 22 грудня 2014 року, контракт № 780 від 10 квітня 2014 року був припинений ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відомості про суму заробітної плати щорічної основної відпустки за період липень - серпень 2014 року відсутні, оскільки бухгалтерська документація знаходиться на тимчасово окупованій території України і отримати її немає можливості.

Позивач є дружиною ОСОБА_2 , та має право на одержання невиплачених коштів, які належали спадкодавцеві.

ОСОБА_2 мав право на щорічну відпустку у 56 календарних днів, однак

за 2013 рік не використав 5 календарних днів щорічної відпустки, а у

2014 році не використав 37 календарних днів щорічної відпустки.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 не допрацював повний календарний рік, у 2014 році він мав право на відпустку строком 54 календарні дні.

Представник позивача вважав, що за таких обставин, ОСОБА_2 мав право на компенсацію за невикористані 37 днів відпустки за 2014 рік та

5 днів за 2013 рік.

Посилаючись на зазначені обставини, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 09 вересня 2016 року, представник позивача просив суд стягнути із ДЗ «ЛДМУ» на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку ОСОБА_2 тривалістю

42 календарних дні в розмірі 18 498, 90 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області

від 05 жовтня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що із наданих документів, а саме штатного розпису на 2014 рік та табелів обліку використання робочого часу на кафедрі ортопедії, травматології та ЛФК за період з січня 2014 року по липень 2014 року не вбачається, що ректор ОСОБА_2 займався педагогічною роботою обсягом 1/3 відповідної річної норми. Докази того, що ОСОБА_2 мав право на щорічну відпустку тривалістю 56 календарних днів відсутні, як і відсутні докази того, що ОСОБА_2 мав невикористану відпустку 37 днів за 2014 рік та 5 днів за 2013 рік.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 11 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення Рубіжанського міського суду Луганської областівід 05 жовтня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не довів існування у ДЗ «ЛДМУ» заборгованості перед ОСОБА_2 по виплатам за невикористану відпустку. В апеляційному суді представник позивача не навів ніяких нових обставин та не надав нових доказів, які давали б апеляційному суду підстави для проведення переоцінки обставин та доказів, зроблених судом першої інстанції у своєму рішенні. Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи та є безумовними для скасування чи зміни рішення суду, у справі не встановлено.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, адвокат

Гамов В. В., діючи в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 11 січня 2017 року та ухвалити нове рішення про задоволення в повному обсязі позовних вимог ОСОБА_1

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано матеріали цивільної справи

№ 425/1228/16-ц з суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року справу за позовом

ОСОБА_1 до ДЗ «ЛДМУ» про стягнення заробітної плати, яка належала спадкодавцю призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набув чинності

15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

10 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 425/1228/16-ц передано судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд не повно з`ясував фактичні обставини справи і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, а відповідачем не надано жодного документу на підтвердження правомірності своєї позиції.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на касаційну скаргу

У червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення ДЗ «ЛДМУ» на касаційну скаргу, в якому відповідач посилаючись на правильне застосування норм права просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, як законне та обґрунтоване.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки

ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом після смерті

ОСОБА_2 та 28 серпня 2015 року в Першій Сватівській державній нотаріальній конторі отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно у вигляді квартири.

ОСОБА_2 з 10 квітня 2014 року працював на посаді ректора ДЗ «ЛДМУ» за контрактом № 780 від 10 квітня 2014 року.

У зв`язку з хворобою ОСОБА_2 , виконання обов`язків ректора

ДЗ «ЛДМУ», згідно із наказом Міністерства охорони здоров`я України

№ 137-о від 08 жовтня 2014 року, було покладено на проректора з

науково-педагогічної роботи.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 202-о

від 22 грудня 2014 року роботу ОСОБА_2 на посаді ректора ДЗ «ЛДМУ» припинено ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку зі смертю.

Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України № 875

від 21 листопада 2014 року встановлено, що до завершення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей ДЗ «ЛДМУ» тимчасово здійснює свою діяльність за адресою: м. Рубіжне, вул. Будівельників,12 .

ОСОБА_2 10 грудня 2014 року перемістився з окупованої території в місто Сватове Луганської області, що підтверджено довідкою № 930002265

від 10 грудня 2014 року виданою Управлінням праці та соціального захисту населення Сватівського району Луганської області.

За повідомленням Рубіжанської міської виконавчої дирекції Луганського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 20 травня 2016 року вихідний № 267/01-09/1 на підставі заяви-розрахунку №1262/0216 від 15 жовтня 2015 року в порядку фінансування оплати лікарняних листів ОСОБА_2 23 жовтня 2015 року грошові кошти в сумі 36 822, 50 грн були перераховані на окремий рахунок ДЗ «ЛДМУ».

Виплати по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_2 в повному обсязі отримані ОСОБА_1 , що не оспорюється сторонами.

14 березня 2015 року Старобільським РВ ГУМВС України в Луганській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000333 за заявою ДЗ «ЛДМУ» щодо заволодіння невідомими особами матеріальними цінностями, що знаходилися в будівлі закладу в м. Луганську.

Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до статті 213 ЦПК України(в редакції чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень статті57 ЦПК України, (в редакції Кодексу, що діяла на час ухвалення оскаржуваних рішень), доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до частини третьої статті 10, статті 60 ЦПК України, (в редакції Кодексу, що діяла на час ухвалення оскаржуваних рішень), кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Подібні за змістом положення містять статті 76, 81 чинного ЦПК України.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліменти, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Згідно частиною шостою статті 83 Кодексу законів про працю України у разі смерті працівника грошова компенсація за не використані ним дні щорічних відпусток, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, виплачується спадкоємцям.

Заявляючи позовні вимоги ОСОБА_1 виходила із того, що ОСОБА_2 мав право на щорічну основну відпустку тривалістю 56 календарних днів згідно із Законом України «Про відпустки».

Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про відпустки», керівним працівникам навчальних закладів та установ освіти, навчальних (педагогічних) частин (підрозділів) інших установ і закладів, педагогічним, науково-педагогічним працівникам та науковим працівникам надається щорічна основна відпустка тривалістю до 56 календарних днів у порядку, затверджуваному Кабінетом Міністрів України.

Згідно розділу IV Додатку до Порядку надання щорічної основної відпустки тривалістю до 56 календарних днів керівним працівникам навчальних закладів та установ освіти, навчальних (педагогічних) частин (підрозділів) інших установ і закладів, педагогічним, науково-педагогічним працівникам та науковим працівникам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 346 від 14 квітня 1997 року, право на щорічну основну відпустку тривалістю 56 днів має зокрема ректор, директор, завідувач, директор (завідувач) філіалу; проректор (заступник директора), діяльність якого безпосередньо пов`язана з навчально-виховним або науковим процесом; вчений секретар, декан факультету, завідувач: відділення, аспірантури (інтернатури, ординатури), докторантури, виробничої практики, що одночасно виконують в цьому вищому навчальному закладі, закладі післядипломної освіти, професійно-технічному навчальному закладі педагогічну роботу обсягом не менш як 1/3 відповідної річної норми.

Отже, за змістом наведених норм, ректор вищого навчального закладу має право на щорічну основну відпустку тривалістю 56 днів за умови одночасного виконання в цьому вищому навчальному закладі педагогічної роботи обсягом не менш як 1/3 відповідної річної норми.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального і процесуального права, встановивши фактичні обставини справи, обґрунтовано виходив із того, що позовні вимоги ОСОБА_1 не доведені, оскільки судам не надано доказів того, що

ОСОБА_2 перебуваючи на посаді ректора ДЗ «ЛДМУ» у зазначений в позові період займався педагогічною роботою обсягом не менше

1/3 відповідної річної норми та мав невикористану відпустку тривалістю

5 днів за 2013 рік та 37 днів за 2014 рік.

Доводи касаційної скарги, які є аналогічним доводам викладеним в апеляційній скарзі на рішення місцевого суду, зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на докази, що були предметом дослідження й оцінки судом та спрямовані на переоцінку доказів у справі. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що оскаржене судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цього висновку не спростовують.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 402, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником - адвокатом Гамовим Владиславом Володимировичем, залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 11 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта В. В. Шипович