Дата документу 26.06.2019 Справа № 310/5169/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №310/5169/18 Головуючий у 1 інстанції Дубровська Н.М.
Провадження № 22-ц/807/1725/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Крилової О.В.

за участю секретаря судового засідання: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И ЛА:

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суд з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позову зазначала, що з 24 листопада 2017 року вона з ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Протягом останніх років сімейне життя між подружжям поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, не здатен підтримувати нормальну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, з його ініціативи постійно виникають сварки. Сумісне проживання та ведення спільного господарства припинено з 16 квітня 2018 року.

Просила суд розірвати шлюб між нею та ОСОБА_1 .

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 лютого 2019 року позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 24 листопада 2017 року Бердянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 809.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 704, 80 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що сторони з 24 листопада 2017 року перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з частиною п`ятою статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями частин третьої та четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

За статтею 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21 грудня 2007 року надано роз`яснення, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Позивач наполягає на розірванні шлюбу, зазначаючи, сімейні стосунки з відповідачем були припинені у квітні 2018 року, з того часу вони спільно не проживають, вона з дитиною проживає за місцем своєї реєстрації.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що за результатами звернення ОСОБА_2 щодо вчинення домашнього насильства ОСОБА_1 20 квітня 2018 року з відповідачем ОСОБА_1 було проведено профілактичну бесіду щодо недопущення вчинення насильства в сім`ї, та роз`яснено з приводу відповідальності за повторні дії, що вбачається з довідки Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області від 20 квітня 2018 року.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 04 січня 2019 року видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановлено наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_1 та покладено на нього строком на 3 місяці наступні обов`язки: заборонено наближатися на відстань ближче 100 м до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_2 ; заборонено вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб.

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню № 0000268 від 05 лютого 2019 року вбачається, що 05 лютого 2019 року до Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області надійшов рапорт ДОП Бердянського ВП ГУНПв Запорізькій області Писанець С.М. про те, що згідно рішення суду від 04 січня 2019 року ОСОБА_1 , діючи умисно, ухиляється від виконання покладених на нього Бердянським міськрайонним судом обов`язків, та використовуючи мобільний зв`язок для надсилання погрозливих смс-повідомлень ОСОБА_2 (ЄО № 2303). Зазначені відомості внесено до ЄРДР з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.1 ст. 390 КК України (а.с. 79).

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що шлюбні відносини сторони припинили, у родині відсутнє почуття любові та поваги один до одного, стосовно відповідача Бердянським міськрайонним судом видано обмежувальний припис, якого відповідач не дотримується, у зв`язку з чим 05 лютого 2019 року відомості про вчинене ОСОБА_1 кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 390 КК України, було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Поведінка відповідача протягом усього часу розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції про розірвання шлюбу у суді не сприяла примиренню, а навпаки, загострювала відносини в сім`ї.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що подальше спільне проживання подружжя і збереження сім`ї неможливе, суперечитиме інтересам позивача, що має істотне значення, враховуючи той факт, що будь-які відомості які б спростовували зазначені позивачем докази і обставини у суду відсутні та надані не були.

Відповідно д ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення.

Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За ч. 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб.

Як проголошено положеннями ст. 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема ст.ст. 5, 8 вказаного міжнародного договору.

Під час перегляду судового рішення колегією суддів встановлено, що сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбно-сімейні стосунки. Відповідачем не наведено будь-яких переконливих доводів того, що сторони вчиняють дії, направлені на збереження сім`ї та що вони і на цей час підтримують шлюбні відносини.

Суд першої інстанції вірно встановив, що шлюб між сторонами носить формальний характер, позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить її інтересам, та ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що справу розглянуто без його участі, чи порушено його права є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що відповідач ОСОБА_1 в суді першої інстанції чотири рази заявляв клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим судовий розгляд справи тричі відкладався. При цьому, обставини, які були викладені в клопотаннях відповідача про відкладення судового розгляду справи від 05 листопада 2018 року, 29 листопада 2018 року та від 28 січня 2019 року не були підтверджені жодними доказами.

Крім того, під час перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному суді, відповідачем надавалася заява про відкладення розгляду справи призначеної на 17 квітня 2019 року. Розгляд справи апеляційним судом відкладався двічі. Відповідач не скористався своїм правом приймати участь в судових засіданнях особисто та надати пояснення.

З урахування викладеного суд не вбачає підстав для скасування рішення, яке ухвалено з дотриманням вимог закону.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 лютого 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 03 липня 2019 року.

Головуючий

Судді: