Дата документу 09.07.2019 Справа № 314/3019/16-ц
Запорізький Апеляційний суд
Єдиний унікальний номер 314/3019/16 Головуючий у 1-й інстанції Мануйлова Н.Ю.
Номер провадження 22-ц/807/2273/19 Суддя-доповідач Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.,

при секретарі Ващенко З.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 09 квітня 2019 року по справі за скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на дії старшого державного виконавця Вільнянського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Діденко-Грецької К.В., та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И ЛА :

У березні 2019 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Вільнянського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Діденко-Грецької К.В., та зобов`язання вчинити певні дії.

Зазначав, що ОСОБА_1 стало відомо про здійснення Вільнянським районним ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області примусового виконання рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 09.06.2016, яким задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_4 , про повернення боргу, та всього стягнено з ОСОБА_1 2290120 грн.

Постановою старшого державного виконавця Вільнянського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області Діденко-Грецькою К.В. від 22 лютого 2019 року було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках ОСОБА_1 в межах суми звернення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, у розмірі 2527262 грн.

Проте, на думку скаржника, приймаючи оскаржувану постанову, старшим державним виконавцем Вільнянського районного ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області Діденко-Грецькою К.В. не було надано належних доказів на підтвердження ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, оскільки боржником частково сплачувалась заборгованість, незважаючи на скрутний фінансовий стан.

Також, ОСОБА_1 зазначав, що не повідомлявся про відкриття виконавчого провадження належним чином, жодної постанови в межах виконавчого провадження не отримував взагалі, а, отже, всі без виключення проведені виконавчі дії є незаконними, оскільки повідомлення про наявність виконавчого провадження не відбулось і до сьогодні.

З огляду на зазначене, просив суд: визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Вільнянського районного ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області у виконавчому провадженні № 51813049 в частині накладення арешту на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках ОСОБА_1 , в межах суми звернення стягнення, з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, а саме - 2527262 грн.; зобов`язати Старшого державного виконавця Вільнянського районного ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області Діденко-Грецьку К.В. прийняти постанову, якою скасувати арешт на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках ОСОБА_1 в межах суми звернення стягнення, з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, а саме - 2527262 грн.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 09 квітня 2019 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні скарги.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необгрунтованність, невідповідність висновку суду фактичним обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просив її скасувати та винести нову ухвалу, якою зобов`язати старшого державного виконавця Вільнянського районного ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області Діденко-Грецьку К.В. прийняти постанову, якою скасувати арешт на грошові кошти, що містяться на всіх рахунках ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення, з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, а саме 2527262 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що ОСОБА_1 частково сплачувалась заборгованість, а отже відсутній факт ухилення від виконання покладених на нього зобов`язань. Вказує також, що судом залишено поза увагою відсутність доказів щодо підтвердження ознайомлення ОСОБА_1 з матеріалами виконавчого провадження. Зазначає, що державним виконавцем при винесенні оскаржуваної постанови про арешт коштів Боржника від 22.02.2019р. проігноровано вимоги п. 8 гл. VIII Інструкції з організації з примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5). Так, всупереч вимогам даного пункту державним виконавцем Діденко-Грецькою К.В. не вказані реквізити рахунків, на яких знаходяться кошти, що підлягають арешту.

04 липня 2019 року на адресу апеляційного суду надійшли заперечення старшого державного виконавця Вільнянського районного ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області Діденко-Грецької К.В. на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 . На спростування доводів апеляційної скарги зазначає, що з акту державного виконавця від 27.10.2016 року вбачається, що боржник особисто ознайомився в матеріалами виконавчого провадження №51813049. Апеляційну скаргу просила залишити без задоволення.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача,пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Так, відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що при проведенні виконавчих дій щодо накладення арешту на кошти боржника, державний виконавець діяв в межах своїх повноважень, та у спосіб передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду.

З матеріалів справи вбачається, що 03.08.2016 року державним виконавцем органу ДВС Вільнянського управління юстиції Мороз Я.Я. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 51813049 на підставі виконавчого листа №314/3019/16-ц від 14.07.2016 року, виданого Вільнянським районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 боргу в розмірі 2297010,00 грн. (а.с. 41).

Як вбачається з пояснень старшого державного виконавця Вільнянського районного ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області Діденко-Грецької К.В. в ході виконавчого провадження № 51813049, 11.08.2016 року у відповідності до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору.

12 серпня 2016 року державним виконавцем Діденко-Грецькою К.В. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та внесено в реєстр обтяжень.

З метою перевірки майнового стану боржника державним виконавцем було направлено запити до відповідних органів та установ.

Згідно відповіді сектору Пологівського ВП ГУНП у Запорізькій області згідно комп`ютерної бази даних АІПС «Автомобіль», за боржником зареєстровано транспортний засіб: марка М88АМ, Д/Н: НОМЕР_1 , 2006 р.в.

09 вересня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про арешт вказаного транспортного засобу боржника, та внесено в реєстр обтяжень. В той же день винесено постанову про розшук майна боржника, направлено до відповідного органу до виконання.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області по від 09.03.2017 року встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу ОСОБА_1 .

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що на вказану ухвалу ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яка була частково задоволена, ухвала Вільнянського районного суду Запорізької області постановою Запорізького апеляційного суду від 04.12.2018 року скасована, зокрема з підстав відсутності доказів того, що ОСОБА_1 був повідомлений про наявність виконавчого провадження та про вчинення виконавчих дій.

10 липня 2017 року згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємств та громадських формувань, встановлено, що ОСОБА_1 є засновником товариств, в яких має внески до статутних фондів, а саме: ТОВ «АБГ ХОЛДИНГ» - розмір внеску до статутного фонду складає 499000 грн.; ТОВ «ІНЖЕНЕРНІ СИСТЕМИ» - розмір внеску до статутного фонду складає 462,50 грн.; ТОВ «НОВІ МЕРЕЖІ» - розмір внеску до статутного фонду складає 1057400 грн.;

10 липня 2017 року державним виконавцем у відповідності до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про арешт майна боржника.

Також, з матеріалів справи вбачається, що 27.10.2016 року ОСОБА_1 з`явився до Вільнянського РВ ДВС та давав пояснення з приводу виконавчого провадження, що підтверджується наданою копією цих пояснень та копією акта від 27.10.2016 року (а.с. 34).

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підтверджень факту ознайомлення ОСОБА_1 з виконавчим провадженням спростовуються саме цим актом, підписаним скаржником, в якому зазначено, що боржник ознайомився з виконавчим провадженням.

Також, 27.10.2016 ОСОБА_1 отримав декларацію про доходи, яку зобов`язався надати у термін до 03.11.2016, що підтверджується відповідною копією акта від 27.10.2016 року (а.с. 35).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є повнолітньою працездатною особою, може працювати та заробляти гроші, нерухомого чи рухомого майна, на яке можна звернути стягнення на праві власності не має. Протилежного боржником не доведено.

При цьому, ОСОБА_1 достовірно відомо про наявність боргу та виконавчого провадження, однак рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 09 червня 2016 року по теперішній час не виконано.

22 лютого 2019 року старшим державним виконавцем Вільяннського районного ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області Діденко-Грецькою К.В. у вказаному виконавчому провадженні винесено постанову про арешт коштів боржника на всі відкриті рахунки боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 2527262 грн. (а.с. 32, зворот).

Вказана постанова надіслана ОСОБА_1 відповідно до приписів ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» за його адресою простою кореспонденцією, що підтверджується випискою поштових відправлень (а.с. 33).

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. (абз. 1, 3 ч. 2 ст. 56 Закону).

Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Отже, державний виконавець, отримавши інформацію, про наявні у боржника кошти на рахунках в банку, на відповідних правових підставах, передбачених ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», винесла постанову про арешт його коштів у межах загальної суми боргу, який складає 2527262 грн.

Крім того, колегія суддів критично відноситься до посилань ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, щодо перерахування грошових коштів в розмірі 1000 грн., а отже підтвердження доводів про відсутність факту ухилення боржника. Так, згідно з надано копії квитанції від 26.02.2018 вбачається, що ОСОБА_1 на погашення суми боргу було перераховано 1000,00 грн. (а.с. 40). Разом з тим, сплачена скаржником сума у розмірі 1000 грн. за період з 03.08.2016 року, моменту відкриття виконавчого провадження, не є доказом належного виконання грошового зобов`язання, оскільки є сплачена сума є незначною від суми основного боргу, який складає 2527262 грн.

Також, посилання скаржника, що накладення арешту на грошові кошти боржника ОСОБА_1 , які містяться на банківських рахунках, (в тому числі - і на тих, що будуть в подальшому відкриті Боржником) унеможливить виконання рішення суду про стягнення боргу, оскільки ОСОБА_1 не зможе виконувати рішення суду не заслуговують на увагу.

Так, ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» прямо встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Також, не є порушенням відсутність в оскаржуваній постанові реквізитів рахунків, на яких знаходяться кошти, що підлягають арешту.

У відповідності до розділу до П.8 розділу VIII «Інструкції з організації примусового виконання рішень» трактується, що на кошти та інші цінності боржника, що

перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що

виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає

арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору,

витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого

провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити

рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт

поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті

після винесення постанови про арешт коштів.

Отже, дії державного виконавця при винесенні оскаржуваної постанови про арешт коштів боржника відповідають вимогам закону, є правомірними та такими, що здійснені у спосіб і порядок, визначений виконавчим документом та відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень.

За таких обставин, колегія судів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 і вважає, що судове рішення щодо цього є правильним.

Судом з`ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування ухвали суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Європейській суд з права людини погодився з владою, що з метою виконання вимог ст. 6 та ст. 1 Першого протоколу №1 державна влада зобов`язана надавати необхідну допомогу кредитору у виконанні судових рішень проти приватних осіб. Така допомога може бути надана, наприклад, через службу судових приставів або процедуру банкрутства (див. «Анохін проти Росії» (Anokhin v. Russia) (dec.), 31 травня 2007 року) Проте, Суд вважає, що заходи, прийняті для надання такої допомоги, так як вони втручаються в права, що захищаються ст. 2 Протоколу ХР4, повинні бути необхідними в демократичному суспільстві.

Повертаючись до аналізу обставин даної справи, колегія суддів, із урахуванням практики Європейського суду з прав людини приходить до переконання, що оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, тому апеляційний суд не знаходить підстав для її скасування.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують, оскільки базуються на викладі фабули справи, є повторенням обставин, якими заявник обґрунтовував вимоги своєї скарги, всебічна оцінка яким була дана судом першої інстанції, і зводяться лише до особистої незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 09 квітня 2019 року по цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 10 липня 2019 року.

Головуючий:

Судді: