Провадження №2/523/1451/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2019 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Малиновського О.М.

за участю секретаря Шевчук М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, у місті Одесі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами в яких зазначив, що йому стало відомо про поширення ОСОБА_2 щодо нього недостовірної інформації шляхом подання заяви до АТ КБ «Приват Банк» та звернення до Національного Банку України, чим було порушено його немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію. Позивач стверджує, що у вказаних зверненнях була поширена недостовірна інформація, а саме було зазначено вислови російською мовою в скарзі до АТ КБ «Приват Банк» від 25.06.2018р. наступного змісту:

«Неизвестные люди кинулись в драку к моему мужу ОСОБА_3 , что подтверждается неоднократными вызовами «102» и «103». Позже нам стало известно, что это был сотрудник службы безопасности «Приват Банк» ОСОБА_4 , который является нашим соседом со своими сотрудниками ОСОБА_5 , ОСОБА_6 Итогом нашей встречи с сотрудниками службы безопасности банка, стало обращение моего мужа в больницу с многочисленными ушибами и меня с трещиной руки. 04.06.2018 мне стало известно, что ОСОБА_4 совместно с ОСОБА_5 и ОСОБА_6 пользуясь своими служебными полномочиями, имея доступ к базе данных банка и конечно к моим личным данным (я клиент банка и меня фотографировали с паспорта) рассылает во все возможные государственные структуры запросы в отношении меня с ложной информацией. ОСОБА_7 самым используя информацию, которая является банковской тайной в личных целях. Уволить с занимаемой должности сотрудников службы безопасности «Приват Банк» ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 за разглашение банковской тайной в отношении ОСОБА_8 »,

та у зверненні до Національного Банку України від 27.07.2018р. вислів:

« ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 розповсюджують інформацію, отриману з бази даних банку, стосовно персональних даних громадянки (паспортні дані, ідентифікаційний номер тощо). Вона повідомляє, що причиною таких дій є намагання відібрання в їхньої сім`ї квартиру, придбану 15.03.2018».

На думку позивача така інформація була доведена до невизначеного колу осіб, є проявом неповаги відповідача до його честі, гідності, що є наслідком приниження його честі, гідності та ділової репутації.

Посилаючись на зазначене позивач просить визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність, та порушує право на недоторканість ділової репутації ОСОБА_1

Внаслідок протиправних дій відповідача йому було завдано моральну шкоду, яка виразилась у витратах немайнового характеру внаслідок приниження його честі, гідності і ділової репутації. Моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 500 000, 00 гривень, яку просить стягнути з відповідача.

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав, просить задовольнити.

ОСОБА_2 та її представник посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог просять відмовити в їх задоволенні.

Суд, заслухавши сторін, допитавши свідків, вивчивши матеріали цивільної справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_2 25.06.2018р. звернулась до голови АТ КБ «Приват Банк» зі скаргою на робітників служби безпеки банку в який зазначила російською мовою:

« ІНФОРМАЦІЯ_1 мы с мужем приобрели квартиру по адресу: АДРЕСА_1 находится в аварийном состоянии. 04.04.2018 в 11.00 мы с сотрудниками ЖКС «Портофранковский» начали ремонтные работы по подключению водоснабжения в квартиру. На тот момент неизвестные люди кинулись в драку к моему мужу ОСОБА_3 , что подтверждается неоднократными вызовами «102» и «103». Позже нам стало известно, что это был сотрудник службы безопасности «Приват Банк» ОСОБА_4 , который является нашим соседом со своими сотрудниками ОСОБА_5 , ОСОБА_6 Итогом нашей встречи с сотрудниками службы безопасности банка, стало обращение моего мужа в больницу с многочисленными ушибами и меня с трещиной руки. После данного факта по моему обращению было внесено ведомости в ЕРДР по факту нанесения нам телесных повреждений. После многочисленных попыток нам все таки удалось благодаря КП «ЖКС Портофранковский», Приморской РА, СМИ, частной охране провести водоснабжение к квартире. 04.06.2018 мною было написано заявление в КБ «Приват Банк» которое находится по адресу: г. Одесса, ул. Успенская АДРЕСА_2 22-а ( ОСОБА_9 ), на незаконные действия сотрудников службы безопасности банка, ответа на жалобу я не получила. 04.06.2018 мне стало известно, что ОСОБА_4 совместно с ОСОБА_10 и ОСОБА_6 пользуясь своими служебными полномочиями, имея доступ к базе данных банка и конечно к моим личным данным (я клиент банка и меня фотографировали с паспорта) рассылает во все возможные государственные структуры запросы в отношении меня с ложной информацией. ОСОБА_7 самым используя информацию, которая является банковской тайной в личных целях. Уволить с занимаемой должности сотрудников службы безопасности «Приват Банк» ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 за разглашение банковской тайной в отношении ОСОБА_8 ».

Крім того, з Національного Банку України 27.07.2018р. до АТ КБ «Приват Банк» було спрямоване звернення ОСОБА_2 для його розгляду, яке було отримано по телефону «гаряча лінія» НБУ 24.07.2018р. де ОСОБА_2 інформувала, що є клієнтом АТ КБ «Приват Банк»: « ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 розповсюджують інформацію, отриману з бази даних банку, стосовно персональних даних громадянки (паспортні дані, ідентифікаційний номер тощо). Вона повідомляє, що причиною таких дій є намагання відібрання в їхньої сім`ї квартиру, придбану 15.03.2018».

З отриманої судом інформації з АТ КБ «Приват Банк» за зверненнями ОСОБА_2 були проведені службові перевірки, під час яких факти зловживань службовим становищем та фактів розголошення співробітниками служби безпеки банку інформації, яка становить банківську темницю, не були підтверджені.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного обґрунтування.

Так, стаття 3 Конституції України визначає життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч.1, 3, 7 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та членів сім`ї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.

Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила не доведе протилежного.

Спростування інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

При цьому слід зазначити, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

У п. 4 Постанови Пленуму ВСУ №1 від 27.02.2009р., було роз`яснено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Вирішуючи спір по суті, та аналізуючи норми права, які регулюють виниклий між сторонами по справі спір, позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними при наявності сукупності наступних обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

За змістом частини першої статті 91 ЦК України право на спростування недостовірної інформації, передбачене статтею 277 ЦК України, належить не лише фізичним, але й юридичним особам у передбачених законом випадках, у тому числі як спосіб судового захисту проти поширення інформації, яка порушує право на ділову репутацію юридичної особи.

Згідно статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Тлумачення вказаних статей свідчить, що у випадку, коли особа звертається до органів державної влади, органів місцевого самоврядування із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Аналогічне роз`яснення висловлено і Верховним судом України (абзац 2 пункту 16 постанови Пленуму № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з рішенням Конституційного Суду від 10 квітня 2003 року звернення до правоохоронного органу про порушення прав особи не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію. Хоча Конституційний Суд дійшов такого висновку у контексті тлумачення положень Цивільного кодексу 1963 року (стаття 7), який втратив чинність до того, як відбулися оскаржувані події, заявниця могла обґрунтовано сподіватися, що цей висновок так само буде застосовний і до «нового» Цивільного кодексу 2003 року. Така правова позиція підтверджується постановою Пленуму Верховного Суду від 27 лютого 2009 року (SIRYK v. UKRAINE, N 6428/07, § 37, ЄСПЛ, від 31 березня 2011 року).

Згідно із статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

ОСОБА_2 . стверджує, що між нею, її чоловіком та ОСОБА_1 виник конфлікт та неприязні відносини, як між сусідами з приводу забезпечення їх квартири водопостачанням. Згодом вона дізналась, що ОСОБА_1 є працівником служби безпеки АТ КБ «Приват Банк» та розповсюджує її персональні дані, як клієнта банка, в зв`язку з чим вона вважає, що її право на захист персональних даних було порушено.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 подавала до АТ КБ «Приват Банк» скарги на вказані визе порушення її прав з боку ОСОБА_1 , а після неотримання відповіді, звернулась до Національного Банку України на «гарячу лінію». У вказаних зверненнях ОСОБА_2 повідомляла про нібито незаконні дії ОСОБА_1 відносно неї, як клієнта банка. Отже, вимоги захисту за статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод необхідно оцінювати стосовно права ОСОБА_2 повідомляти про можливі порушення у діяльності працівників банку.

Суд вважає, що ОСОБА_2 надсилала звернення до АТ КБ «Приват Банк» та до НБУ перш за все, з метою перевірки компетентними органами незаконної, на її думку, діяльності робітника банку, ОСОБА_1 з приводу можливого розповсюдження її персональних даних. І це не свідчить про те, що ОСОБА_2 не діяла в рамках, установлених законом для подання подібних листів та заяв. Надсилання листів та заяв є реалізацією особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширенням недостовірної інформації.

За цих обставин суд робить висновок, що пред`явлені позовні вимоги про захист честі, гідності та ділової репутації є безпідставні та не підлягають задоволенню. Оскільки позовні вимоги про стягнення моральної шкоди є похідними від позовних вимог про захист честі, гідності та ділової репутації, в задоволенні яких відмовлено, то і такі не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст.12,13,76,82,259, 263-265,268 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення складено 05 липня 2019р.

Суддя