Справа № 569/7566/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2019 м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

у складі головуючого судді Кучиної Н.Г.,

при секретарі Ющук О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівному цивільну справу № 569/7566/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення грошової позики та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача адвокат Пашкевич І.А. в судовому засіданні позов ОСОБА_1 підтримала і просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 140 408 грн. та 1404 гривень 08 коп. судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 12 жовтня 2015 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 позику у розмірі 140 408 гривень, яка була оформлена розпискою, власноручно написаною та підписаною ОСОБА_2

Повернення вказаної суми позики мало бути здійснено 31 грудня 2015 року. Строк повернення отриманих коштів закінчився 31 грудня 2015 року, проте боргу позичальником не повернуто. Відповідач уникає зустрічі з позивачем, який намагався неодноразово зв`язатись із відповідачем, але все було марно. Всі варіанти досудового врегулювання спору були вичерпані, а тому іншого шляху ніж звернення до суду за захистом прав та законних інтересів у позивача немає.

11 березня 2016 року, ОСОБА_1 направлялась вимога про виконання зобов`язань за договором позики від 12 жовтня 2015 року, проте ОСОБА_2 вона проігнорована.

В зустрічному позові ОСОБА_2 про визнання договору позики недійснимпросить суд відмовити за недоведеністю та безпідставністю позовних вимог.

Представник відповідача адвокат Пейко А.Б. в судовому засіданні позов ОСОБА_1 не визнав і просить суд в позові відмовити.

На заперечення позовних вимог посилається на те, що з позивачем ОСОБА_2 договору позики не укладав, а тому відсутні і підстави для стягнення коштів. Зустрічний позов підтримав і просить суд визнати договір позики оформлений розпискою ОСОБА_2 від 12 жовтня 2015 року, недійсним, як укладений під впливом психічного тиску із застосуванням насильства.

В обґрунтування зустрічного позову посилається на те, що ОСОБА_2 працював на посаді механіка СТО в ТОВ «Славекс-Авто». В поза робочий час допомагав знайомим та друзям в ремонті їх транспортних засобів. Довідавшись про даний факт ОСОБА_1 , як керівник підприємства, під впливом психологічного тиску, змусив ОСОБА_2 написати розписку, мотивуючи це тим, що він завдав шкоди підприємству і зобов"язаний її відшкодувати. Проте, насправді ОСОБА_2 коштів в розмірі 140 408 грн. не отримував. Розписку не писав, тому між сторонами фактично договору позики не укладалося.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного 12 жовтня 2015 року договору позики, оформленої розпискою, ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 140 408 гривень 00 копійок, які зобов`язувався повернути до 31 грудня 2015 року.

У зв`язку з неповерненням грошових коштів у встановлений договором позики строк, ОСОБА_1 звернувся з відповідним позовом до Рівненського міського суду.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно частини першої статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Частиною другою статті 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк(термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як визначено статтею 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у встановлений договором строк.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що відповідач взяті на себе за договором позики грошей зобов`язання належним чином не виконав, ні у встановлений договором строк, ні станом на теперішній час, гроші позивачу повністю не повернув.

З урахуванням наведеного, заборгованість ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за договором позики від 12 жовтня 2015 року складає 140408 грн. та підлягає до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1

Що стосується зустрічного позову, судом встановлено наступне.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином. Також після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Так, договір позики від 12 жовтня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оформлений розпискою ОСОБА_2 , підтверджує боргове зобов`язання, містить умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення, дату отримання коштів; строк та умови повернення боргу; особистий підпис позичальника.

Таким чином сторони, укладаючи даний договір визначилися, що це є їх добровільне волевиявлення, яке відповідає умовам та змісту договору.

Згідно з положеннями ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Висновком експерта Рівненського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 1.1-141/17 від 02 серпня 2017 року, виготовленого на виконання ухвали суду про призначення судової почеркознавчої експертизи встановлено, що підпис від імені ОСОБА_2 в розписці про отримання грошової позики від 12 жовтня 2015 року виконаний самим ОСОБА_2 . Рукописні записи в розписці про отримання грошової позики від 12 жовтня 2015 року виконані ОСОБА_2 . Ознак, які б вказували на незвичні умови виконання (що впливають на порушення звичного процесу письма) підпису і рукописних записів в розписці про отримання грошової позики від 12 жовтня 2015 року, виявлено не було.

Відповідно до вимог частини першої статті 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 78,79,80,81 ЦПК України встановлені вимоги щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів.

Суд визнає, що ОСОБА_2 в обґрунтування своїх вимог за зустрічним позовом не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження недійсності укладеного між сторонами договору позики, та будь-яких доказів в спростування доказів про написання розписки на отримання позики, і факту отримання грошових коштів, ОСОБА_2 суду не надав, тому його твердження про відсутність договірних стосунків з позивачем є голослівними.

Доводи відповідача про те, що розписка була безгрошовою, оскільки коштів він фактично не отримував, а тому договір позики не укладався є безпідставними, оскільки такі твердження відповідачем не доведені. Також, не надано ОСОБА_2 і жодного належногно доказу щодо написання розписки під впливом психологічного тиску, та з застосуванням насильства.

З викладеного суд приходить до висновку, що між сторонами було укладено договір позики, оскільки наявність розписки у позикодавця свідчить про невиконання зобов`язання позичальником, а доказів про повернення коштів, а також про вимушеність в написанні розписки під тиском відповідачем суду не надано.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,61,209,212,214,215,218,223,292,294 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення грошової позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у сумі 140 408 (сто сорок тисяч чотириста вісім) гривень заборгованості за договором позики від 12 жовтня 2015 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1404 (одну тисячу чотириста чотири) грн. 08 коп., що складаються з судового збору.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляцiйного суду Рівненської області через Рiвненський мiський суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлено 03 липня 2019 року.

Суддя: Н.Г.Кучина