Справа № 758/6209/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2019 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Васильченка О. В. ,

за участю секретаря судового засідання - Ковальчук О. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання передбаченого договором позики,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 пред`явив у суді позов до ОСОБА_2 про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання передбаченого договором позики.

Позов обґрунтовано тим, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 25.12.2013 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики у загальному розмірі 99166,03 грн. було задоволено.

18.11.2015 року було закінчено виконавче провадження з виконання вищевказаного рішення суду у зв`язку з повним та фактичним його виконанням.

Проте, позивач зазначає, що добровільно відповідач погашення боргу не здійснив, а виконав рішення суду лише 14.08.2015 року.

За таких обставин, відповідно до заяви про зменшення позовних вимог, позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача інфляційні втрати у розмірі 55997,78 грн. та 3% річних у розмірі 3325,78 грн. за період з 14.07.2014 року по 14.08.2015 року.

До початку судового засідання представник позивача подав до суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судові засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином. До суду подав заперечення на позов.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав.

Судом достовірно встановлено, що 25.12.2013 року Подільським районним судом м. Києва було ухвалено рішення у справі № 758/7157/13-ц, яким позов ОСОБА_1 задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у загальній сумі 99166 грн. 03 коп., витрати по сплаті судового збору - в сумі 991 грн. 66 коп., всього суму 100157 грн. 69 коп. (а.с. 6-7)

16.07.2014 року Подільським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист на примусове виконання вищевказаного рішення суду. (а.с. 8)

22.07.2014 року ДВ ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 758/7157/13-ц. (а.с. 9)

18.11.2015 року ДВ ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з повним та фактичним виконання рішення суду. (а.с. 10)

В поданих до суду запереченнях відповідач зазначив, що протягом 2005-2008 років сплатив позивачу в рахунок погашення боргу до 80000,00 грн. Проте, розписок в підтвердження цьому не було складено у зв`язку з дружніми стосунками між сторонами. Крім того, відповідач зазначив, що 14.08.2015 року повністю виконав рішення суду, а відтак, даний позов є безпідставним.

Із заяви про видачу готівки від 27.11.2015 року вбачається, що грошову суму в розмірі 100158,40 грн. було отримано ОСОБА_1

Причиною спору між сторонами стало невиконання відповідачем в добровільному порядку свого обов`язку з повернення грошових коштів отриманих на підставі договору позики, та на підставі рішення суду у зв`язку з чим відбулось прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Рішення суду було встановлено факт виникнення у відповідача боргу перед позивачем на підставі договору позики, у зв`язку з чим рішення суду було стягнуто з відповідача суму боргу в розмірі 99166 грн. 03 коп.,а також витрати по сплаті судового збору - в сумі 991 грн. 66 коп., а всього стягнуто 100157 грн. 69 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

З матеріалів справи вбачається, що обидні сторони визнають факт виконання ОСОБА_2 рішення суду та випрати грошової суми на користь позивача 14.08.2015 року. Відтак, даний факт доказуванню не підлягає.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наразі позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 55997,78 грн. та 3% річних у розмірі 3325,78 грн. за період з 14.07.2014 року по 14.08.2015 року.

Перш за все суд не погоджується з доводами позивача щодо того, що сума боргу становить 100157 грн. 69 коп.

З рішення суду від 25.12.2013 року чітко вбачається, що сума заборгованості за договором позики, яка підлягає стягненню становить 99166 грн. 03 коп. Інша частина грошових коштів - 991 грн. 66 коп. є судовим збором, а відтак, нараховуватись інфляційні втрати та 3% річних на цю частину грошових коштів не може, з огляду на те, що прострочення договірного зобов`язання не виникає.

Відтак, суд вбачає за необхідне визначити суму простроченого грошового зобов`язання в межах 99166 грн. 03 коп.

Крім того, позивач визначає період прострочення в межах з 14.07.2014 року по 14.08.2015 року.

З цим також не погоджується суд, адже 14.08.2015 року відбулось погашення боргу, відтак, період прострочення 14.08.2015 року не охоплює.

З огляду на вищевикладене, суд вбачає за необхідне визначити період прострочення з 14.07.2014 року (день набрання законної сили рішенням суду відповідно до виконавчого листа) по 13.08.2015 року.

Судом було визначено суму інфляційних втрат у розмірі 55443 грн. 71 коп. та 3 % річних в сумі 3227 грн. 65 коп.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ч. 7 ст. 81 ЦКП України імперативно встановлює, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та необхідність стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат за період з 14.07.2014 року по 13.08.2015 року в розмірі 55443 грн. 71 коп., та 3% річних за період з 14.07.2014 року по 13.08.2015 року в розмірі 3227 грн. 65 коп.

Керуючись ст.ст. 141, 142 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 14, 82, 223, 259, 263-265, 268, 280, 352, 354, а також п.п. 9, 15 Перехідних положень ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання передбаченого договором позики, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) суму інфляційних збитків у розмірі 55443 грн. 71 коп. та 3% річних у розмірі 3227 грн. 65 коп., а всього стягнути 58671 грн. 36 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, або якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги (зважаючи на п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України щодо порядку подання апеляційних скарг на судові рішення).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О. В. Васильченко