Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 212/6595/16-ц

провадження № 61-19419 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В., Лідовця Р. А.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»;

третя особа - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кривому Розі Дніпропетровської області;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі судді Ваврушак Н. М. від 16 січня

2017 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Бондар Я. М., Барильської А. П., Зубакової В. П., від 23 травня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України

у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПРАТ «ЦГЗК»), третя особа - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кривому Розі Дніпропетровської області (далі - Відділення Фонду), про встановлення факту родинних відносин, відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи.

Позовна заява мотивована тим, що вона є матір'ю ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок отриманих травм на виробництві при виконанні трудових обов`язків у ПРАТ «ЦГЗК». Свідоцтво про народження її сина у неї відсутній у зв`язку з його втратою, а орган, який його видав, знаходиться в іншій країні. Померлий син за життя опікувався нею, піклувався про її стан здоров'я, допомагав матеріально. Втрата сина завдала їй моральних страждань, вона перенесла переживання та побоювання за своє подальше життя. Крім того, вона поховала свого чоловіка, який загинув на шахті, згодом втратила старшого сина, з яким стався нещасний випадок на виробництві, а 31 травня 2006 року їй повідомили про загибель молодшого сина - ОСОБА_2 . Вказана звістка про смерть молодшого сина вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки син був для неї моральною та матеріальною підтримкою, вона змушена переносити нервові потрясіння та душевні страждання.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд встановити факт родинних відносин, а саме те, що вона є матір'ю померлого сина

ОСОБА_2 та стягнути з ПРАТ «ЦГЗК» на її користь на відшкодування моральної шкоди 300 тис. грн у зв'язку зі смертю сина на виробництві.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є матір'ю ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнуто з ПРАТ «ЦГЗК» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 200 тис. грн, без утримання податків та обов`язкових платежів. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивачка довела факт родинних відносин, як матері та сина, які підтверджуюся письмовими документами та показаннями свідків. Стягуючи з ПРАТ «ЦГЗК» на користь позивачки на відшкодування моральної шкоди

200 тис. грн, керуючись статтями 23, 1167 ЦК України суд першої інстанції виходив із глибини і тривалості моральних страждань матері потерпілого, характеру психологічної травми, яку вона отримала у зв`язку зі смертю сина від нещасного випадку та неможливості повернути до життя найріднішу людину, а також наявністю винних дій щодо незабезпечення безпечних умов праці зі сторони відповідача, що спричинило настання нещасного випадку.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 травня

2017 року апеляційну скаргу ПРАТ «ЦГЗК» задоволено частково.

У задоволенні апеляційної скарги Відділення Фонду відмовлено. Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області

від 16 січня 2017 року в частині розміру стягнутої з ПРАТ «ЦГЗК» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди змінено, зменшено цей розмірі з 200 тис. грн до 160 тис. грн. У решті рішення районного суду залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками районного суду щодо доведеності вимог позивачки про встановлення факту родинних відносин, а зменшуючи розмір моральної шкоди, суд апеляційної інстанції, керуючись стаття 1167, 1168 ЦК України, виходив із конкретних обставин справи, характеру отриманої сином позивачки виробничої травми, несумісної з життям померлого і пов`язанні з цим фізичні та моральні страждання позивачки, їх тривалістю, вимушених змін у її житті, наслідків, що наступили, а також ступеню вини самого померлого у настанні нещасного випадку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПРАТ «ЦГЗК», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення змінити, зменшивши розмір моральної шкоди, стягнутої на користь позивачки до 50 тис. грн.

Отже, судові рішення в частині встановлення факту родинних відносин

не оскаржуються, а тому в силу частини першої статті 400 ЦПК України

у касаційному порядку не переглядаються.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано її матеріали з Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року справу за позовом

ОСОБА_1 до ПРАТ «ЦГЗК», третя особа - Відділення Фонду, про встановлення факту родинних відносин, відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи призначено до судового розгляду.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді-доповідачу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ПРАТ «ЦГЗК» мотивована тим, що суд першої інстанції, визначаючи розмір моральної шкоди у 200 тис. грн, а апеляційний суд -

у 160 тис. грн, належним чином не дослідили усіх обставин справи, не врахували глибини та тривалості душевних страждань позивачки, завданих смертю її сина. Суди не врахували, що нещасний випадок на виробництві стався із власної вини потерпілого, що підтверджується висновком комісії з розслідування нещасного випадку на виробництві, викладеним у акті. Судом також не враховано, що зі сторони роботодавця не було вчинено ніяких навмисних, протиправних дій, а також штучно не було створено шкідливих і небезпечних умов праці унаслідок яких стався нещасний випадок з ОСОБА_2 . Визначаючи розмір моральної шкоди, суди також не врахували вимог розумності, виваженості та справедливості.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

18 червня 1954 року позивач у справі, ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_1 ) зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 , 1929 року народження, актовий запис № 23 (а. с. 14).

За час шлюбу у них народився син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у республіці Узбекистан.

Чоловік позивачки - ОСОБА_4 помер.

09 квітня 1972 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 , 1930 року народження, актовий запис № 7. У свідоцтві про шлюб зазначено прізвище позивачки « ОСОБА_1 » (а. с. 15).

ОСОБА_1 позбавлена можливості отримати нове свідоцтво про народження сина - ОСОБА_2 у зв`язку ненадання відповідей на запити до органів реєстрації цивільного стану, що підтверджується листами

(а. с. 18, 19, 20, 21).

31 травня 2006 року під час виконання трудових обов`язків за професією вибухівника на шахті ім. Орджонікідзе ПРАТ «ЦГЗК» з ОСОБА_2 стався нещасний випадок. Цього ж дня у результаті отриманих ушкоджень здоров`ю він помер (а. с.17).

Згідно з акту про нещасний випадок, пов`язаний із виробництвом

від 16 червня 2006 року № 10 причиною нещасного випадку, який стався

31 травня 2006 року з ОСОБА_2 визначено недосконалість технологічного процесу, порушення посадових інструкцій. У пункті 10 вказаного акту зазначено осіб, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_6., ОСОБА_7. (а. с. 7-9).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Положеннями статті 153 КЗпП України передбачено обов`язок власника

або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно із положеннями статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю.

У зазначеній нормі поняття «діти» вжито в розумінні кровної спорідненості

з померлим, оскільки особа не набуває особливого правового статусу, пов`язаного з її неповноліттям, а в числі найближчих до померлого осіб отримує право на відшкодування моральної шкоди, яке не пов`язане із віком особи.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку з між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Право на звернення до суду про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи виникає у зв`язку з настанням певних подій: каліцтво, ушкодження здоров`я або смерть фізичної особи.

Отже, право члена сім`ї померлого на відшкодування моральної шкоди

у зв`язку зі смертю особи, спричиненню професійним захворюванням, виникає з настанням юридичного факту смерті та за наявності

професійного захворювання і причинного зв`язку між смертю і професійним захворюванням, а тому правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди члена сім`ї померлого виникають лише після смерті померлого та регулюються законодавством, яке діє на цей момент.

Визначаючи розмір моральної шкоди (апеляційний суд зменшив її розмір), суди виходили із положень статей 23, 1167, 1168, ЦК України, врахувавши характер і обсяг страждань, яких зазнала позивачка та інші обставини справи, зазначивши, що розмір моральної шкоди у 160 тис. грн відповідає вимогам розумності та справедливості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів.

Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я

у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів вважає, що суди врахували ступінь вини самого потерпілого

у настанні нещасного випадку на виробництві, а також вину відповідача

у незабезпечені безпечних умов праці, інші обставини справи, зокрема

фізичні та моральні страждання позивачки, їх тривалість, вимушені зміни

у її житті, наслідків, що наступили, а тому погоджується із визначеним судами розміром моральної шкоди.

У зв'язку з цим доводи касаційної скарги про неврахування вини померлого ОСОБА_2 при настанні нещасного випадку є безпідставними.

Крім того, відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги не містять посилань на порушення судом норм матеріального права, так як судами застосовані ті норми права, про які йдеться у скарзі.

Посилання касаційної скарги зводяться до незгоди з визначеним судом розміром відшкодування моральної шкоди, необхідністю переоцінки доказів у справі та зменшення розміру шкоди, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення в оскаржувані й частині - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2017 року в незміненій після апеляційного перегляду частині та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області

від 23 травня 2017 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк