ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5466/19 Справа № 215/266/19 Суддя у 1-й інстанції - Коноваленко М. І. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 215/266/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання: Голуб О.О.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадженняапеляційні скарги позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гузєв Ігор Григорович, відповідача Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 03 квітня 2019 року, яке ухвалено суддею Коноваленком М.І. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 18 квітня 2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє Гузєв І.Г. , звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі - ПРАТ «ЦГЗК») про стягнення моральної шкоди в зв`язку з нещасним випадком, посилаючись на отримання ним виробничої травми, що потягло за собою втрату професійної працездатності. Висновком МСЕК у 2013 році йому було первинно встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 60 % з 22 липня 2013 року по 01 серпня 2014 року, трудове каліцтво, з наступним переоглядом у липні 2014 року та визнано людиною з інвалідністю другої групи.

При повторному переогляді, 22.06.2015 року позивачу було збільшено відсоток втрати професійної працездатності до 80 % (первинно: 15% - радикулопатія, повторно: 65% за трудовим каліцтвом з 2013 року) з 02 червня 2015 року та визнано людиною з інвалідністю першої групи Б з 22 жовтня 2018 року, безстроково.

Позивач вважає, що у зв`язку з виробничою травмою та отриманим професійним захворюванням, йому з вини відповідача спричинено моральну шкоду, а тому просив суд стягнути на його користь з ПРАТ «ЦГЗК» в рахунок її відшкодування 417 300, 00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 03 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПРАТ «ЦГЗК» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 90 000,00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з ПРАТ «ЦГЗК» на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гузєв І.Г., ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутого на користь позивача, просить збільшити його розмір до заявленого ним у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості. Внаслідок втрати професійної працездатності та отриманої травми позивач не має змоги вести звичне життя, вимушений постійно проходити курси лікування, не має можливості приділяти належної уваги своїй родині. Судом першої інстанції не повністю враховано, що позивач, внаслідок отриманої травми та професійного захворювання, постійно відчуває стійкий біль та обмеження рухів, порушення душевної рівноваги, потребує постійного стороннього догляду. При цьому, наводить в апеляційній скарзі, як приклад, Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц, якою з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнуто 275 000 гривень, за умови що позивачем втрачено 100 % професійної працездатності. Також посилається на постанову Верховного Суду України від 19 грудня 2011 року по справі № 6-65цс11, якою визнано розумним та справедливим розмір грошової компенсації на відшкодування батькам моральної шкоди, завданої вбивством їх сина в 1 мільйон гривень.

В апеляційній скарзі відповідач ПРАТ «ЦГЗК» ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову, стягнення на користь позивача з відповідача 55 000,00 грн. моральної шкоди, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права. Зазначає, що судом першої інстанції не виконано завдання цивільного судочинства щодо неупередженого справедливого вирішення справи, оскільки проігноровано пропозицію, висловлену представником відповідача у судовому засіданні, стосовно укладення мирової угоди з позивачем. Також, судом першої інстанції не враховано вину самого позивача в отриманні травми. Крім того зазначає, що адвокатом позивача жодних документів, які б підтверджували психологічний стан позивачва суду не надано.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гузєв І.Г., представник ПРАТ «ЦГЗК» зазначає, що апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити, змінити рішення суду, зменшивши розмір моральної шкоди до 55 000,00 грн., а в задоволенні апеляційної скарги представника позивача відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ПРАТ «ЦГЗК» Громко Н.В., яка підтримала доводи апеляційної скарги відповідача та просила її задовольнити, та заперечувала проти задоволення апеляційної скарги представника позивача, представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гузєва І.Г., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, та заперечував проти задоволення апеляційної скарги представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг, відзиву на апеляційну скаргу представника позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача, від імені та в інтересах якої діє адвокат Гузєв І.Г. підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 з 19.06.1978 року по 28.06.1982 року працював підземним електрослюсарем, гірничим робітником на шахті «Об`єднанна» Першотравневого РУ ВО «Кривбасруда», з 16.03.2000 року по 12.03.2001 року електрослюсарем по ремонту електрообладнання в ПП «Олимп-сервіс», 14.03.2001 року по 24.06.2004 року електрослюсарем з ремонту устаткування в кар`єрі на дробильній фабриці № 2, з 05.07.2004 року по 05.08.2013 року прохідником на шахті імені Орджонікідзе ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», правонаступником яких є ПРАТ «ЦГЗК» (а.с. 54-62).

05.08.2013 року позивач звільнений за станом здоров`я на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України (а.с. 62).

24 березня 2013 року з ОСОБА_1 стався нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, внаслідок якого він отримав ушкодження здоров`я у вигляді: закрита черепно-мозкова травма. Здавлення головного мозку вдавленим переломом лівої тім`яної і скроневої кістки. Забій головного мозку другого сткпеня, з осередком контузії в правій лобовій частці. САК. ЗТГ: забій грудної клітини. Забиття і рана м`яких тканин голови. Стан після операції - резекція вдавленого перелому». (а.с.21-26).

Відповідно до п. 7 Акту № 3 від 29.04.2013 року форми Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, причинами нещасного випадку на виробництві, під час якого був травмований ОСОБА_1 є не виконання посадових обов`язків та не виконання вимог інструкцій з охорони праці (а.с.21-26).

Пунктом 10 цього Акту зазначено, осіб, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці та посадових інструкцій (а.с.21-26).

Відповідно до п.9,10,14 Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 02.04.2015 року, діагноз ОСОБА_1 - радикулопатія шийна С6,С7,С8 і попереково-крижова L5, S1 на фоні антеспондилолістезу L3 (1см) з вираженими статико-динамічними порушеннями, больовим і периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового пері артрозу (ПФС першого-другого ст..), остеоартрозу, в поєднанні з пері артрозами, ліктьових суглобів (ПФ першого ст.). М54.1, які були встановлені 17 лютого 2015 року Державною установою «Український науково - дослідний інститут промислової медицини» ( а.с.33-36).

Згідно з актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 02 квітня 2015 року, причиною виникнення зазначених професійних захворювань у ОСОБА_1 є робота впродовж 9 років 1місяца в умовах впливу шкідливих факторів, які перевищували нормативні показники. Працюючи в підземних умовах праці на шахті імені Орджонікідзе ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», правонаступником яких є ПРАТ «ЦГЗК», прохідником, виконував весь комплекс робіт щодо проходки горизонтальних, похилих та вертикальних гірничих виробок. Також причиною виникнення зазначених професійних захворювань у позивача послужив профмаршрут: 19.06.1978 року по 28.06.1982 року підземний електрослюсар, гірничий робітник шахти «Об`єднанна» Першотравневого РУ ВО «Кривбасруда», 14.03.2001 року по 24.06.2004 року електрослюсар з ремонту устаткування в кар`є на дробильній фабриці № 2» (а.с. 4-8).

Висновком МСЕК від 25.07.2013 року ОСОБА_1 первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 65% та визнано людиною з інвалідністю другої групи за трудовим каліцтвом з 22.07.2013 року по 01.08.2014 року, з заступним переоглядом у липні 2014 року. (а.с. 15)

Висновком МСЕК від 22 червня 2015 року ОСОБА_1 було встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 80 % (первинно: 15% - радикулопатія; повторно: 65% за трудовим каліцтвом з 2013 року) з 02 червня 2015 року та визнано людино з інвалідністю першої групи Б з 22 жовтня 2018 року безстроково. (а.с. 16,17,18,19).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ч.2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з отриманим ним на виробництві професійним захворюванням та виробничої травми.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до п. 7 Акту № 3 від 29.04.2013 року форми Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, причинами нещасного випадку на виробництві, під час якого був травмований ОСОБА_1 є не виконання посадових обов`язків та не виконання вимог інструкцій з охорони праці (а.с.21-26).

Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 02 квітня 2015 року, причиною професійних захворювань позивача є робота впродовж 09 років 1 місяця в умовах впливу шкідливих факторів, які перевищували нормативні показники. Працюючи в підземних умовах праці на шахті імені Орджонікідзе ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», правонаступником яких є ПРАТ «ЦГЗК», прохідником, виконував весь комплекс робіт щодо проходки горизонтальних, похилих та вертикальних гірничих виробок. Також причиною виникнення зазначених професійних захворювань у позивача послужив профмаршрут: 19.06.1978 року по 28.06.1982 року підземний електрослюсар, гірничий робітник шахти «Об`єднанна» Першотравневого РУ ВО «Кривбасруда», 14.03.2001 року по 24.06.2004 року електрослюсар з ремонту устаткування в кар`є на дробильній фабриці № 2»

Отже, роботодавець ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» та ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», правонаступником яких є ПРАТ «ЦГЗК», під час роботи позивача допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, та отримання виробничої травми, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли також з вини ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» та ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», правонаступником яких є ПРАТ «ЦГЗК», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції проігноровано пропозицію, висловлену представником відповідача у судовому засіданні, стосовно укладення мирової угоди з позивачем, колегія суддів, вважає їх безпідставними, оскільки, сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу, проте матеріали справи не містять мирової угоди

Доводи відповідача про те, що травмування позивача відбулося саме внаслідок його дій та щодо відсутності правових підстав для відшкодування позивачеві моральної шкоди, безпідставні, оскільки нещасний випадок з позивачем стався під час виконання ним трудових обов`язків, а ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Крім того, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Спростовуються доводи апеляційної скарги відповідача щодо недоведення позивачем позовних вимог, оскільки, факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв`язку з отриманими ним професійними захворюваннями та травмуванням встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить щоденний фізичний біль та моральні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з тим, що професійне захворювання та наслідки травмування обмежують його життєву активність і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги представника позивача щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Так, в судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з професійним захворюванням та травмуванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, на теперішній час, втратив професійну працездатність у розмірі 80 %, який встановлено безстроково, його визнано людиною з інвалідністю першої групи. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки відчуває складності з рухом, потребує постійної стороннього догляду. Постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, розпачу, у нього поганий сон. Періодично проходить лікування, незважаючи на постійні курси лікування покращення в стані здоров`я не спостерігається.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, внаслідок отриманого професійного захворювання та травми, тривалості праці позивача в шкідливих умовах, що перевищували нормативи тільки на ПРАТ «ЦГЗК» (9 років 1 місяць), що потягло втрату працездатності, розмір втрати професійної працездатності, встановлення її безстроково, визнання позивача людиною з інвалідністю першої групи, що свідчить про неможливість відновлення стану його здоров`я, вважає за необхідне, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її з 90 000,00 грн. до 110 000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача про зменшення суми відшкодування моральної шкоди, спростовуються вищевикладеним.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідача зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з відповідача ПРАТ «ЦГЗК, пропорційно задоволених вимог, підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1100 грн. за подання позову.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гузєв Ігор Григорович - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 квітня 2019 року змінити, збільшивширозмір моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 з 90 000,00 гривень до 110 000 (сто десять тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 квітня 2019 року змінити, збільшивши розмір стягнутого з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судового збору з 768 гривень 40 копійок до 1100 (одна тисяча сто) гривень 00 (нуль) копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повне судове рішення складено 08 липня 2019 року.

Головуючий:

Судді: