Справа № 646/6181/18
№ провадження 2/646/532/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.07.19 року м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Шелест І.М.

за участю секретаря судового засідання - Ушакової Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління національної поліції в Харківській області (м. Харків, вул. Жон Мироносиць, 5), Прокуратури Харківської області (61050, м. Харків, вул. Б. Хмельницького, 4), Головного управління Державної казначейської служби у Харківській області (м. Харків, вул. Бакуліна, 18), третя особа: слідчий слідчого відділу Київського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області Мазур В.В. (АДРЕСА_2) про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2018 року ОСОБА_1 (надалі- Позивач), звернулася до Червонозаводського районного суду м. Харкова із позовною заявою до Головного управління національної поліції в Харківській області, Прокуратури Харківської області, Головного управління Державної казначейської служби у Харківській області, третя особа: слідчий слідчого відділу Київського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області Мазур В.В. про відшкодування моральної шкоди, в якій просила стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на її, позивача ОСОБА_1 , користь 50 000 гривень в рахунок солідарного відшкодування завданої відповідачами моральної шкоди, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України. Судові витрати покалсти на рахунок держави.

В обгрунтування позовної заяви позивач зазначила, що вже майже 5 років за час досудового розслідування об*єднаного кримінального провадження № 0006012 від 19.11.20136 відповідачі систематично, узгоджено вчиняють дії щодо ігнорування її громадських прав, приниження її, примушування до регулярної участі в судових процесах, написаннях скарг, тривалих чекань в посадових осіб, котрі перетворюють життя на справжню муку. Працівники на той час міліції, змінюючись один за одним або безпідставно намагаючись закрити дане кримінальне провадження, або просто його ігнорують. Багаторазові звернення до суду зі скаргами на бездіяльність слідчого, недотримання розумних строків слідства призводять до задоволення вимог, але ніяк не до завершення досудового розслідування. На даний час в справі чергове «затишшя», слідчі дії не проводяться. Незважаючи на вимоги ст. 308 КПК України щодо скарги на недотримання розумних строків, відповідач вперто ігнорує надання конкретних вказівок, відповідач один всім своїм контролюючим апаратом, що що існує за рахунок платника податків, за майже 5 років не проконтролював, не надав допомоги, не сприяв чи будь-яким чином не вплинув на слідчого таким чином, щоб її Конституційні права на недорканість, доступ до правосуддя були забезпечені. Вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами у даному випадку регулюються ст. 1174 ЦК України. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завдовної внаслідок порушення її прав. Оскільки судовими рішеннями, судовими рішеннями, які набрали законної сили, відповідями прокурора на скарги щодо недотримання розумних строків в кримінальному провадженні, встановлено неправомірність дій посадових осіб відповідачів, позивач приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для відшкодування завданої їй такими діями моральної шкоди. Вважає, що її моральна шкода від дій посадових осіб виражається в систематичних, триваючих майже 5 років діях в приниженні її гідності, систематичних і триваючих моральних стражданнях за наявності необхідності відстоювати свої права, порушенні його нормального ритму життя, зневіри до правоохоронних органів, до принципу верховенства права в державі, страху за те, що її чоловік реально має можливість будь-коли прийти та бити її. Вважає, що відповідачі, котрі сумісною бездіяльністью не виконуюють обов*язку щодо кримінального захисту її недоторканності несуть солідарну відповідальність за завдану моральну шкоду, котру в частині стягнення грошових коштів з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України в особі відповідача 3. Крім того, зазначила, що за попереднім розрахунком позивач має понести витрати на правову допомогу в вигляді послуг адвоката на складання позовної заяви в розмірі 3000 гривень та представництво в суді в розмірі 1000 гривень.

Ухвалою Червнозаводського районного суду м. Харкова від 01.10.2018 відкрито провадження у справі та справа призначена до розгляду в порядку спрощеного судового провадження без виклику сторін.

22.10.2018 від представника відповідача по справі Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області до суду надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого Державна казначейська служба України не залучена відповідачем у даній справі, а тому не можна покладати обов*язок по стягненню коштів на неї. Крім того, Головне управління Казначейства не порушувало інтересів та охоронюваних законом прав позивача, а тому не повинно нести солідарну відповідальність. Тому, враховуючи, що видатки для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, передбачені в Державній казначейській службі України, а також те, що Головне управління Казначейства жодних протиправних дій відносно позивача не вчиняло, просили відмовити ОСОБА_1 у позовних вимогах до Головного управління Державної казначейчської служби України у Харківській області.

23.10.2018 від представника відповідача ГУНП в Харківській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого, вважає, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, оскільки остання порушила норми ЦПК України. Також зазначено, що вимога про стягнення судових витрат у розмірі 4000 гривень не підлягає задоволенню в зв*язку з тим, що витрати необгрунтовані позивачем та не підтверджені відповідними документами, що суперечить вимогам, викладених у ст.ст. 134, 137, 175 ЦПК України та вимогах викладених у ст.ст. 26, 27, 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Крім того зазначено, що з позовної заяви вбачається, що позивач вважає, що досудове розслідування по об*єднаному кримінальному провадженні № 0006012 на протязі тривалого часу здійснюється неналежним чином. Так, до об*єднаного кримінального провадження № 0006012 включені наступні провадження: №№ 0006012 за ч.1 ст.125 КК України, 0002149 за ч.1 ст.125 КК України, 0004118 за ч.1 ст. 125 КК України, 0003979 за ч.1 ст.125 КК України, 0006769 за ч.1 ст.125 КК України, 0005560 за ч.1 ст. 125 КК України. Досудове розслідування по вказаним кримінальним провадженням до 06.11.2015 здійснювали слідчі слідчого відділу Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області. 16.09.2015 КМУ затверджено постанову № 730 «Про утворення територіальних органів національної поліції та ліквідацію територіальних органів МВС». ГУ НП України в Харківській області біло створено як юридична особа на підставі постанови КМУ від 16.09.2015 № 730 та зареєстровано як юридична особа 07.11.2015. слідчі Київського ВПГУНП в Харківській області досудове розслідування по об*єднаному кримінальному провадженню № 0006012 здійснюють з 07.11.2015. ГУНП України в Харківській області не є правонаступником Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області. В зв*язку з цим ГУНП в Харківській області не може відповідати за можливі, як на думку позивача, неправомірні дії посадових осіб СВ Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області у період до 06.11.2015. Щодо підстав для відшкодування моральної шкоди на підставі ч.6 ст.1176 ЦК України після 07.11.2015 зазначено наступне. Так, позивач не конкретизував внаслідок яких дій, бездіяльності чи рішень, яких посадових осіб та в який період йому завдано моральної шкоди, в чому конкретно вона виражена та чим підтверджується. З позовної заяви та доданих до неї матеріалів не вбачається безспірних доказів, що внаслідок протиправної бездіяльності посадових осіб ГУНП в Харківській області позивачу завдано моральної шкоди, не має і причинного зв*язку між бездіяльністю посадових осіб ГУНП в Харківській області та заподіяною моральною шкодою, які є підставою для відшкодування шкоди на підставі ст. 1167, 1176 ЦК України. ОСОБА_1 обмежилася лише перерахуванням ухвал Київського районного суду м. Харкова та листами Генеральної прокуратури України, прокуратури Харківської області та прокуратури Київського району м. Харкова. На сьогоднійшній день відсутні будь-які рішення суду, чи прокуратури, якими було б встановлено факт незаконних дій або бездіяльності посадових осіб ГУНП в Харківській області у відношенні до позивача. Слідчий Мазур В.В. до дисциплінарної відповідальності за порушення службової дисциплини, що б виражалося у здійсненні неналежного досудового розслідування у кримінальному провадження № 0006012, не притягувався. Реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого під час досудового розслідування, не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди. Таким чином, ОСОБА_2 м. не довела факту наявності моральної шкоди та чим вона підтверджується (висновки лікарів, психологічна експертиза, погіршення стану здоров*я), ні в чому вона полягає у відповідності до ст. 23 ЦК України, ким та в якій мірі вона була завдана, наявність причинного зв*язку між протиправною бездіяльністю слідчих та можливим завданням такої шкоди. З урахуванням викладеного, вважає позовні вимоги безпідставними, необгрунтованими, тому просить в позові ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

05.11.2018 відповідачем - Прокуратурою Харківської області,- надано відзив на позовну заяву, в якому Відповідач проти задоволення позову заперечує, зазначає, що вимоги Позивача є безпідставними та задоволенню не підлягають, оскільки моральна шкода обґрунтована позивачем бездіяльністю слідчих та посадових осіб прокуратури, вважаючи незаконними їх процесуальні рішення з огляду на їх скасування слідчими суддями. Однак зазначене не є безумовною підставою для визнання вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того зазначено, що СУ прокуратури області проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000811 від 25.07.2017 за заявою ОСОБА_1 щодо неналежного виконання слідчим та процесуальним керівником своїх службових обов*язків при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0006012 від 19.11.2013, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України. За наслідками досудового розслідування слідчим на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України 12.12.2017 винесено постанову про закриття вказаного кримінального провадження у зв*язку з відсутністю в діянні складу кримінальних правопорушень. Вказане рішення ОСОБА_1 самостійно оскаржено до Червонозаводського районного суду м. Харкова, ухвалою якого від 30.05.2018 залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 14.06.2018, в задоволенні її скарги на постанову від 12.12.2017 про закриття вказаного провадження відмовлено. Отже, посадовими особами органів прокуратури будь-яких протиправних дій стосовно позивачки не вчинено, доказів протиправності їх дій під час досудвоого розслідування у кримінальному провадженні № 0006012, позивачем не надано. Реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушення прав позивача. Таким чином, правові підстави для хастосування норм ст.ст. 1174, 1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні.

Оскільки відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, що встановлено ст. 5 ЦПК України.

Судом встановлено, що в провадженні СВ Київського ВПГУНП в Харківській області перебувають матеріали об*єднаного кримінального провадження № 0006012 за ч.1 ст. 125 КК України.

В даному кримінальному провадженні слідчим неодноразово виносились постанови про закриття кримінального провадження.

В порядку статті 303 КПК України позивач та її представник звернуталася із скаргами до слідчих суддів Київського районного суду м. Харкова, що підтверджується наданими копіями ухвал слідчих суддів.

Так, ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 07.12.2015 було скасовано постанову слідчого СВ Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області Пивоварової Г.М. від 09.12.2013 про закриття кримінального провадження № 0006012 від 19.11.2013.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 07.12.2015 скасовано постанову слідчого СВ Київського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області Колісник І.В. від 10.10.2014 про закриття кримінального провадження № 0002149 від 20.05.2014 за ч.1 ст.125 КК України.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 07.12.2015 скасовано постанову слідчого СВ Київського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області Пивоварової Г.В. від 13.10.2014 про закриття кримінального провадження № 0004118 від 09.09.2014 за ознаками ч.1 ст.125 КК України по факту звернення ОСОБА_1 за ч.1 ст.125 КК України.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 07.12.2015 скасовано постанову слідчого СВ Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області Пивоварової Г.М. від 27.09.2014 про закриття кримінального провадження № 0003979 від 02.09.2014 за ч.1 ст.125 КК України.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 07.12.2015 скасовано постанову слідчого СВ Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області Ситникової О.С. від 22.12.2014 про закриття кримінального провадження № 0005560 від 24.11.2014 за ч.1 ст. 125 КК України.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 08.12.2015 скасовано постанову від 07.02.2014 слідчого СВ Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області Мазура В.В. про закриття кримінального провадження № 0006769 за ч.1 ст.125 КК України.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 14.04.2016 скасовано постанову слідчого СВ Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області Афанасьєвої О.В. від 30.06.2015 про закриття кримінального провадження № 0002631 від 01.06.2015.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 01.09.2017 зобов*язано слідчого відділу Київського ВПГУНП в Харківській області Мазура В.В. розглянути клопотання ОСОБА_1 від 16.11.2016 про надання їй та її представнику можливості ознайомитися з матеріалами кримінального провадження № 0006012 та надати матеріали кримінального провадження.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності вини.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Таким чином при розгляді даної справи застосуванню підлягають ст. ст. 1173, 1174 ЦК України.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року № 6-440-цс16, та правовою позицією Верховного суду, викладеною у постанові від 30.01.2019 № 199/1478/17.

Свої вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтовував бездіяльністю слідчого та процесуальних керівників у кримінальному провадженні, вважаючи незаконними процесуальні рішення слідчого, з огляду на їх подальше скасування слідчими суддями.

Такі процесуальні рішення, на які посилався позивач, та розцінені ним як бездіяльність, є предметом оскарження відповідно до правил статті 303 КПК України , тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування.

Частиною першою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

В той же час, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача.

Винесення слідчими суддями Київського районного суду м. Харкова за наслідками розгляду скарг ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого ухвал про їх задоволення свідчить про реалізацію нею передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого, прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України, як це помилково вважає позивач, акцентуючи свої доводи на власному визначенні змісту частини 6 статті 1176 ЦК України.

Крім цього, за змістом ч. 6 ст. 1176 ЦК України вказана шкода відшкодовується на загальних підставах, що передбачає наявність складу цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність вищевказаних обставин.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди предметом доказування є не тільки факт неправомірних дій (бездіяльності), а також виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) та заподіяння шкоди.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями заподіювача та шкодою, на яку посилається позивач. Обставини справи свідчать про те, що оскарження Позивачем бездіяльності співробітників поліції та прокуратури Харківської області, оскарження винесених слідчим постанов про закриття кримінального провадження свідчить про реалізацію останнім оспорювання процесуальної діяльності слідчого та прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦПК України. Сам факт скасування ухвал про закриття кримінального провадження, не свідчать про протиправність дій органів поліції та прокуратури та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені.

Вищезазначене свідчить про реалізацію Позивачем передбаченого КПК України права на оскарження бездіяльності співробітників прокуратури щодо невнесення його заяви про вчинення злочину до ЄРДР.

Суд зазначає, що скасування процесуального рішення слідчого або органу прокуратури не є безумовним доказом неправомірності такого процесуального рішення, дії або бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України. Окрім цього, ця обставина не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Лише незгода позивача з прийнятими працівниками органів поліції та прокуратури процесуальними рішеннями, які були ним оскаржені в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди в межах відповідного кримінального провадження.

Виходячи з вищезазначеного, правові підстави для застосування норм статей 1173,1174,1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні.

Такі висновки суду збігаються з позицією Верховного суду, яка викладена в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 641/2328/17, та в постанові від 30.01.2019 № 199/1478/17, що відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності, а також враховуючи те, що позивачем не надано об`єктивних та переконливих доказів на підтвердження факту заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди у причинному зв`язку з діями відповідачів та те, що правові підстави для застосування норм статей 1173,1174,1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог позивача щодо стягнення заявленої суми моральної шкоди з відповідача, а відтак про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст.ст. 23, 1167, 1176 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-81,141,258,259,263-265,268,273,352-354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Харківській області, Прокуратури Харківської області, Головного управління Державної казначейської служби у Харківській області, третя особа: слідчий слідчого відділу Київського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області Мазур В.В., про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Відповідно до вимог п.15 Перехідних положень ЦПК України( в ред. з 15.12.2017 року) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Червонозаводський районний суд м. Харкова, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 03.07.2019 року.

Суддя І.М. Шелест