Номер провадження: 22-ц/813/2474/19
Номер справи місцевого суду: 520/3857/18
Головуючий у першій інстанції Бескровний Я. В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

з участю секретаря Ткачука В.О.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1

суб`єкт оскарження - державний виконавець другого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Георгієв Василь Іванович

заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «МТБ Банк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 04 травня 2018 року, постановлену під головуванням судді Бескровного Я.В., -

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця другого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Георгієва В.І., заінтересована особа ПАТ «МТБ Банк».

В обґрунтування якої зазначив, що 17 березня 2018 року від ОСОБА_3 йому стало відомо, що в рамках виконавчого провадження, відкритого державним виконавцем другого Київського відділу Державної виконавчої служби, проводяться виконавчі дії направлені на реалізацію 1/2 частини зареєстрованого за нею нерухомого майна.

Оскільки, нерухоме майно належить йому та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності, 19.03.2018 р. заявник звернувся до другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса із заявою про надання інформації щодо проведення виконавчих дій за адресою розташування нерухомого майна, а саме земельної ділянки та житлового будинку по АДРЕСА_1 .

22 березня 2018 року ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами ВП №53022903 яке було відкрито на підставі заяви стягувача ПАТ «Марфин банк» від 30.11.2016 р. та судового наказу №2-н-2082/2009, виданого 02.02.2010 р. Київським районним судом м. Одеси про стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь АТ «Морський транспортний банк» грошової суми у розмірі 28311,06 доларів США та 5599,78 грн., відкритого 01.12.2016 року, та отримавши копію постанови про відкриття виконавчого провадження, було з`ясовано, що державними виконавцями ВДВС були порушені вимоги ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» щодо надсилання документів виконавчого провадження.

При ознайомлені з матеріалами виконавчого провадження заявнику стало відомо про грубі порушення законодавства з боку другого Київського відділу ДВС при виконанні судового наказу № 2-Н-2082/2009, виданого Київським районним судом м. Одеси 02.02.2010 року, а саме державним виконавцем другого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Георгієвим В.І. були грубо порушені вимоги ст.ст. 48, 51 Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про Мораторій», Закону України «Про іпотеку».

На підставі викладеного заявник просив визнати неправомірними дії державного виконавця другого Київського відділу державної служби м. Одеса Георгієва В.І. при звернені стягнення на нерухоме майно в рамках ВП № 53022903, зупинити реалізацію арештованого майна, зобов`язати другий Київський відділ державної служби м. Одеса виконувати Закони України при звернені стягнення на належне йому нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, оскільки дії державного виконавця порушують вимоги ст.ст. 48, 51 Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про Мораторій», Закону України «Про іпотеку».

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 04 травня 2018 року скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_2 , представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, скаргу задовольнити, посилаючись на те, що судом недоведені обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, а також, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги ОСОБА_2 , представник ОСОБА_1 зазначає, що судом неправомірно не застосований Закон України «Про мораторій», судом проігнорований склад учасників правовідносин, факт порушення прав неповнолітніх дітей, в зв`язку з чим ухвала підлягає скасуванню.

У своєму відзиві ОСОБА_5 , представник ПАТ «МТБ Банк» зазначає, що доводи викладені в апеляційній скарзі про склад учасників правовідносин з приводу яких виникла заборгованість, про факт порушення прав неповнолітніх дітей не відповідають обставинам справи, оскільки суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, а також матеріали виконавчого провадження та постановив законну, обґрунтовану ухвалу, яка постановлена з дотриманням всіх норм діючого законодавства, у зв`язку з чим просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22.06.2018 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 було відкрито.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м. Одесі.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 ст. 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні Апеляційного суду Одеської області.

За результатами автоматичного розподілу після створення нового суду визначено склад колегії суддів: Комлева О.С. - головуючий суддя, судді -Журавльов О.С., Кравець Ю.І.

Ухвалою Одеського апеляційного суду цивільна справа за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 була прийнята до провадження та призначена до розгляду, з урахуванням навантаження на суддів Одеського апеляційного суду.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Поняття розумних строків розгляду справи в контексті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нетотожне (неідентичне) поняттю процесуальних строків в національних системах права. Право Європейського Суду з прав людини є «автономним» і його тлумачення Судом Конвенції не пов`язане з тлумаченням права національними судами.

В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 р.) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.

У пункті 33, 35 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст.6 Конвенції, а також щоб судді могли ефективно працювати.

У судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал.

Тому, незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, у зв`язку з надмірним навантаженням, унеможливлює розгляд справ у строки, передбачені національним законодавством.

З січня по червень 2019 року внаслідок автоматизованого розподілу до судді Комлевої О.С. надійшло понад 470 справ.

З урахуванням надмірного навантаження, яке виходить за межі фізичних можливостей, недостатньою кількістю суддів (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці і т.п.), суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішити питання щодо відкриття провадження у справі, призначити справу до розгляду, вирішити інші процесуальні питання, пов`язані з розглядом справи, та розглянути справу у строки, передбачені національним законом.

В судове засідання, призначене на 03 липня 2019 року Державний виконавець Другого Київського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Георгієв В.І. не з`явився, був сповіщений належним чином (а.с. 195 т. 2 ).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на те, що справа за апеляційною скаргою надійшла до суду у червні 2018 року, апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Залишаючи скаргу ОСОБА_1 без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що наведені у скарзі порушення державним виконавцем вимог ст.ст. 48, 51 Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про Мораторій», Закону України «Про іпотеку» не знайшли свого підтвердження.

З таким висновком суду, колегія суддів не погоджується, з огляду на наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 01.11.2005 року між ВАТ «Морський транспортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_3 отримала кредит у валюті - 40000 доларах США. В цей же день між Банком та ОСОБА_1 був укладений договір поруки, за яким ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання відповідати за належне виконання ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором. Також між ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та Банком 03.11.2005 року був укладений договір іпотеки, за яким предмет іпотеки - земельна ділянка площею 0,03 га за адресою: АДРЕСА_1 передана в іпотеку.

На вказаній земельній ділянці, переданій в іпотеку було збудовано будинок загальною площею, який зареєстровано за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності, тобто по 1/2 частині кожному.

В подальшому у 2009 році ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_6

25 листопада 2009 року Київським районним судом м. Одеси видано судовий наказ про солідарне стягнення зі скаржника ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ВАТ «Морський транспортний банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 28311,06 доларів США та 4719,78 грн., а також судового збору у розмірі 850 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 30 грн., який відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» входить до переліку документів, які підлягають виконанню. 25 січня 2010 року судовий наказ набрав законної сили та перебуває на виконанні Другого Київського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

30 листопада 2016 року, від стягувача ПАТ «Марфін Банк», правонаступником якого є ПАТ «МТБ Банк», була подана заява про примусове виконання.

01 грудня 2016 року Київським відділом державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з виконання судового наказу № 2-н-2082/2009 року, виданого Київським районним судом м. Одеси.

08.12.2017 року державним виконавцем відповідно до вимог ст.48 ч.1 Закону України «Про виконавче провадження» накладено арешт на земельну ділянку та будинок за вказаною адресою.

16.01.2018 року державним виконавцем були винесені постанови про призначення суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні для надання письмового висновку, звіту про оцінку майна з питань встановлення ринкової вартості арештованого та описаного майна, а 19.01.2018 року отримано Звіт про експертну грошову оцінку майна ТОВ «КБ Домінанта».

19.02.2018 року державним виконавцем, у відповідності до Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29.09.2016 року № 2831/5 була направлена заявка та документи щодо реалізації арештованого майна на електронних торгах в рамках виконавчого провадження № 53022903 у вигляді звернення стягнення на 1/2 частину житлового будинку та 1/2 частину земельної ділянки АДРЕСА_1 , що належить скаржнику.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавцячи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч.ч. 5,6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Згідно ч. 7 ст.51 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Відмовляючи в задоволенні скарги, судом першої інстанції зазначено, що житловий будинок, не є предметом іпотеки та не є придбаним за рахунок коштів, які отримані заявником за кредитним договором, також судом зазначено, що постійним місцем проживання скаржника є інша адреса, а саме квартира АДРЕСА_2 .

З зазначеними висновками суду, колегія суддів не погоджується, з огляду на таке.

Відповідно до п. 1.6 договору іпотеки, в іпотеку передається з невід`ємними приналежностями, які знаходяться на ньому. Іпотека розповсюджується на всі невіддільні від майна: поліпшення, складові частини та внутрішні системи, що існують на момент укладення цього договору та виникнуть у майбутньому. Всі зроблені іпотекодавцем, в період дії договору, всілякого роду поліпшення, реконструкції, зміни, доробки тощо, автоматично стають предметом даного договору іпотеки - Предметом іпотеки.

07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII, згідно з пунктом 1 статті 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: воно використовується як місце постійного проживання, загальна площа його не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку.

Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що оскільки судом при розгляді справи не враховане те, що житловий будинок у відповідності до п. 1.6 є предметом договору іпотеки, судом не встановлено, чи дійсно державним виконавцем повинно бути при виконання судового рішення дотримано вимоги Закону України «Про Мораторій», судом не встановлено де проживає та зареєстрований скаржник, не перевірено, чи за кредитні кошти побудований будинок, чи є у скаржника інше майно, та чи є будинок, на який звертається стягнення єдиним житлом, справа підлягає направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції для з`ясування всіх обставин справи.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 04 травня 2018 року- скасувати, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 08 липня 2019 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ Ю.І. Кравець