ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 683/2197/18
Провадження № 22-ц/4820/1263/19
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.
cекретар судового засідання ОСОБА_1

за участю позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3
розглянув у спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні цивільну справу №683/2197/18 за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18 лютого 2019 року (суддя Цішковський, В.А., повне судове рішення складено 18 лютого 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 про скасування рішення та поновлення на квартирному обліку.
Заслухавши доповідача, пояснення позивача та його представника, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_2 зазначав, що наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 28.11.17 року №28-РС його звільнено з військової служби у запас на підставі п. «а» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із закінченням строку контракту. На момент звільнення, його вислуга років у Збройних Силах України становила 25 років 6 місяців. Позивач зазначав, що з 10 лютого 2005 року він перебував на квартирному обліку у в/ч НОМЕР_1 складом сім`ї чотири особи, а також у списках осіб, які мають право на першочергове, позачергове отримання житлових приміщень. Рішенням житлової комісії в/ч НОМЕР_1 від 13.04.2018 року, що оформлено протоколом №38, позивача разом із членами сім`ї було знято з квартирного обліку з посиланням на те, що підстава його звільнення з військової служби у запас не дає йому права перебувати на квартирній черзі при в/ч НОМЕР_1 .

Позивач вважає зняття його та членів його сім`ї з квартирного обліку незаконним таким, що порушує їх конституційні права та суперечить ЖК України. При цьому зазначає, що оскільки на момент зарахування його на квартирний облік діяв наказ Міністра оборони України №20 від 03.02.1995р. «Про внесення змін та доповнень до Положення про порядок забезпечення жилими приміщеннями осіб офіцерського складу, прапорщиків та мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та військової служби за контрактом, військовослужбовців-жінок та працівників (не військовослужбовців) Збройних Сил України, відповідно до п.37 якого військовослужбовці, які перебувають на квартирному обліку при звільненні з військової служби в запас чи у відставку, за станом здоров`я, тощо, залишаються на квартирному обліку до одержання житла у військовій частині і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом на позачергове одержання житла. Також позивач посилається на приписи п.2.17 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженого Наказом Міноборони України від 30.11.11р. №737, відповідно до якої військовослужбовці, що мають вислугу на військовій службі 20 років і більше та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Позивач вважає, що оскільки його вислуга на військовій службі становить 25 років і 6 місяців, тому він має право на одержання житла для постійного проживання згідно норм встановлених законодавством з розрахунку на кожного члена сім`ї та повинен перебувати на квартирному обліку. Тому ОСОБА_2 просив суд скасувати рішення житлової комісії в/ч НОМЕР_1 в частині зняття його разом із членами сім`ї у складі чотирьох осіб, в тому числі він з квартирного обліку військовослужбовців, осіб звільнених з військової служби та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов та перебувають на обліку у в/ч НОМЕР_1 і зобов`язати житлову комісію в/ч НОМЕР_1 поновити його разом із членами сім`ї у складі чотирьох осіб на квартирному обліку.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18 лютого 2019 року позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , оформлене протоколом №38 від 13 квітня 2018 року в частині зняття ОСОБА_2 зі складом сім`ї чотири особи, в тому числі він з квартирного обліку військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов і перебувають на обліку у військовій частині НОМЕР_1 . Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 в особі її житлової комісії поновити ОСОБА_2 зі складом сім`ї чотири особи, в том числі він на квартирному обліку військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби та членів їх сімей, для позачергового отримання житла за рахунок житлового фонду при військовій частині НОМЕР_1 - з 10 лютого 2005 року. Вирішено питання про судові витрати.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, військова частина НОМЕР_1 оскаржила його в апеляційному порядку та вказує, що це рішення постановлено з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права і підлягає до скасування. На підтвердження доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не врахував положень п.9 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», пункт 29 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2006 року №1081 та абзац 1 пункту 2.16 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом міністерства оборони України від 30.11.2011 року №737, що був чинний на момент зняття позивача з квартирного обліку за №24/20337, які визначають перелік підстав, згідно яких особа звільнена з військової служби в запас або у відставку має право на залишення на квартирному обліку, який є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Апелянт вказує, що згідно п. 2.18 вказаної Інструкції військовослужбовці та особи звільнені з військової служби знімаються з обліку за місцем служби у разі звільнення з військової служби за підставами, не зазначеними в абзаці першому пункту 2.16 цього розділу, отже при розгляді питання залишення на квартирному обліку, вирішального значення набуває саме підстава, згідно якої звільнений військовослужбовець. На думку апелянта, суд не врахував ту обставину, що ОСОБА_2 звільнено з військової служби у запас у зв`язку із закінченням строку контракту, що позбавляє його права залишатись на квартирному обліку при військовій частині НОМЕР_1 . З огляду на викладене, апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

У відзиві на апеляційну скаргу, поданому ОСОБА_2 , позивач погоджується із рішенням суду першої інстанції, вважає його законним і обґрунтованим. Вказує, що справа розглянута судом із дотриманням норм матеріального та процесуального права, а мотиви та доводи викладені у скарзі є безпідставними.

ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнали та просять її відхилити, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

В/ч НОМЕР_1 про день і час розгляду справи повідомлена належним чином, однак належного представника до суду не направила.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, дійшла до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач ОСОБА_2 з 1992 року по 30 листопада 2017 року проходив військову службу в Збройних Силах України за контрактом.

З 10.02.2005 року ОСОБА_2 було прийнято на квартирний облік у в/ч НОМЕР_1 як безквартирного зі складом сім`ї 4 особи (а.с. 11).

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 28.11.2017 року №28-РС старшого сержанта ОСОБА_2 було звільнено з військової служби у запас на підставі п. «а» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» у зв`язку із закінченням строку контракту.

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 30.11.2017 року №134 старшого сержанта ОСОБА_2 було виключено зі списків особового складу частини (а.с. 8).

На момент звільнення ОСОБА_2 його вислуга років у Збройних Силах України становила 25 років 6 місяців, він перебуває на обліку в Головному управлінні пенсійного фонду України у Хмельницькій області і отримує пенсію за вислугу років (а.с. 9).

Рішенням житлової комісії в/ч НОМЕР_1 від 13 квітня 2018 року, що оформлено протоколом №38 ОСОБА_2 разом із членами сім`ї знято з квартирного обліку в зв`язку зі звільненням з військової служби з підстав не зазначених в абзаці першому пункту 2.16 наказу міністра Оборони України №7378 від 30.11.2011 року (а.с. 10).

Ці обставини підтверджуються матеріалами справи та не оспорюються сторонами.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції вірно виходив з того, що позивач у разі його звільнення з військової служби за наявності вислуги на військовій службі 25 років 6 місяців, що дає право на пенсійне забезпечення, має право залишатись на обліку до отримання ним житла, а тому зняття ОСОБА_2 зі складом сім`ї 4 особи з квартирного обліку порушує його право на одержання житла, передбачене Конституцією України.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

Громадяни, які потребують поліпшення житлових умов та залишили роботу на підприємствах, в установах та організаціях у зв`язку з виходом на пенсію беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов нарівні з працюючими на цих підприємствах, в установах, організаціях громадянами (ч. 1 ст. 37 Житлового кодексу).

Порядок обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, згідно ст. 38 ЖК УРСР встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

Відповідно до ст. 40 ЖК УРСР громадяни перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до одержання жилого приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов поряд з іншим і у випадку припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи, крім випадків, передбачених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

П. 10 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року №470 встановлено, що громадяни, які залишили роботу на підприємствах, в установах, організаціях, що здійснюють квартирний облік, у зв`язку з виходом на пенсію, беруться на облік нарівні з робітниками і службовцями даного підприємства, установи, організації.

Крім того, п. 3 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1081 від 03 серпня 2006 року в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.

Пунктом 30 вказаного Порядку визначено вичерпний перелік підстав зняття військовослужбовців з обліку, а саме: 1) поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; 2) засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; 3) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; 4) подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; 5) в інших випадках, передбачених законодавством.

Аналізуючи норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Житлового кодексу, Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР слід дійти висновку про те, що військовослужбовці, які звільнились з військової служби та мають право на пенсію згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та члени їх сімей мають право на отримання житла і після звільнення з військової служби, залишення на обліку до отримання ними житла за останнім місцем проходження військової служби, крім випадків, передбачених п. 30 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого

Встановлено, що ОСОБА_2 має вислугу на військовій службі 25 років 6 місяців, що дає йому право на пенсію згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ у Хмельницькій області і отримує пенсію за вислугу років, під час проходження військової служби до звільнення перебував на квартирному обліку для поліпшення житлових умов у військовій частині НОМЕР_1 з 10.02.2005 року по 13.04.2018 року зі складом сім`ї 4 особи, що дає йому право на залишення на квартирному обліку у в/ч НОМЕР_1 і після звільнення з військової служби.

Разом з тим, положеннями п. п. 2.16, 2.18 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністра Оборони України від 30.11.2011 року №737( в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що військовослужбовці, які перебувають на обліку під час звільнення з військової служби в запас або відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку з реформуванням ЗС України, зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі, залишаються (за їх бажанням) на обліку у військовій частині до одержання жилого приміщення з державного житлового фонду за останнім місцем проходження служби.

Військовослужбовці та особи звільнені з військової служби, знімаються з обліку за місцем служби (за місцем звільнення з військової служби) поряд з іншим у разі звільнення з військової служби за підставами, не зазначеними в абзаці першому пункту 2.16 цього розділу.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що положення наказу Міністра Оборони України від 30.11.2011 року №737 суперечать положенням Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Житлового кодексу, Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 1081 від 03.08.2006 року (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), нормативним актам, виданим на виконання даних норм Закону (Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР) мають вищу юридичну силу, ніж наказ Міністра Оборони України, а тому вказані положення Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями не підлягають застосуванню при вирішенні цього спору та житловою комісією при прийнятті оскаржуваного рішення щодо перебування на квартирному обліку позивача.

Разом з тим, нормами ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), якою визначено виключні підстави звільнення військовослужбовців з військової служби, які проходять військову службу за контрактом на відміну від норм Кодексу Законів про працю, де передбачено звільнення особи з роботи в зв`язку з виходом на пенсію, такої підстави звільнення не передбачено.

В той же час ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено, що пенсія за вислугу років призначається військовослужбовцям військової служби за контрактом незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше, незалежно від причин звільнення, крім звільнення з військової служби у зв`язку із засудженням за умисне кримінальне правопорушення, вчинене з використанням свого посадового становища, або притягненням до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією та членам їх сімей, яким пенсія призначається на підставах, установлених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Встановлено, що ОСОБА_2 має вислугу на військовій службі 25 років 6 місяців, в листопаді 2017 року звільнений з військової служби по закінченню строку дії контракту, що дає йому право на отримання пенсії згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Хмельницькій області і отримує пенсію за вислугу років; під час проходження військової служби до звільнення перебував на квартирному обліку для поліпшення житлових умов у в/ч НОМЕР_1 з 10.02.2005 року по 13.04.2018 року зі складом сім`ї 4 особи, що дає йому право на залишення на квартирному обліку у в/ч НОМЕР_1 після звільнення з військової служби.

З огляду на вищевикладене, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції про задоволення позовних вимог є законними та обґрунтованими.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про не врахування судом першої інстанції, що позивач звільнений з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту і зазначена підстава звільнення позбавляє його права залишатися на квартирному обліку, судова колегія вважає їх безпідставними, адже ці доводи апелянта спростовуються вищезазначеними норами матеріального права.

Аналіз норм застосованого судом житлового, пенсійного та військового законодавства зазначено у в мотивувальній частині постанови апеляційного суду, де обґрунтовуються висновки суду щодо правомірності задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

Посилання апелянта на постанови Верховного Суду по цивільним справам №752/5881/15-ц від 06.06.2018 року та №359/9161/16-ц від 04.06.2018 року є такими, що не заслуговують на увагу, адже у зазначених цивільних справах з позовами звертались колишні військовослужбовці, які мали вислугу років на військовій службі менше 20 років, а отже обставини у зазначених справах є відмінними від обставин у цій справі.

Колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, суд першої інстанції вірно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, що підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення, що відповідає вимогам матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 липня 2019 року.

Судді (підпис) А.П. Корніюк
(підпис) ОСОБА_4
(підпис) О.І. Талалай

Згідно з оригіналом
Суддя апеляційного суду А.П. Корніюк