ПОСТАНОВА

Іменем України

25 червня 2019 року м. Кропивницький

справа № 383/734/18

провадження № 22-ц/4809/972/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А.М., Карпенка О.Л.,

за участі секретаря - Тимошенко Т.О.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 14 березня 2019 року у складі судді Замши О.В. і

В С Т А Н О В И В :

У липні 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути заборгованість у розмірі 65969,51 грн за кредитним договором № б/н від 26.03.2008, яка складається з заступного:

- заборгованість за кредитом - 1931,90 грн;

- заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 57046,54 грн;

- заборгованість за пенею та комісією 3611,57 грн;

- штраф, відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

250, 00 грн - штраф (фіксована частина), 3129,50 грн штраф (процентна складова).

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного договору без номеру від 26.03.2008 відповідач отримала кредит у розмірі 250 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом,з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердила свою згоду, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку, що викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом на заяві.

Відповідач не виконує зобов`язання за кредитним договором, тому станом на 30.04.2018 утворилась заборгованість у розмірі 65969 грн 51 коп, що складається з: 1931 грн 90 коп - заборгованості за кредитом, 57046 грн 54 коп - заборгованості по відсотках за користування кредитом, 3611 грн 57 коп - заборгованість за пенею, 250 грн та 3129 грн 50 коп - нарахованих штрафів.

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 14 березня 2019 року в задоволені позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач не виконала умов кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати нарахованих відсотків, що є підставою для стягнення з позичальниці отриманих нею коштів та відсотків за користування кредитом, нарахованих у межах строку кредитування (строку дії карти), однак банк звернувся з позовом поза межами строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення є незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Суд не звернув уваги на те, що перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі починається із наступного дня після спливу строку дії картки.

Строк картки встановлений до останнього дня 06/17, а тому строк повернення кредиту в повному обсязі спливає 30.06.2020.

Банк звернувся до суду з позовом у липні 2018 року, тобто в межах строку позовної давності.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні апеляційного суду представник АТ КБ «ПриватБанк» Бистров С.А. підтримав доводи апеляційної скарги, відповідач ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду сторони не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з судовою повісткою.

Відповідно до положень ч.1 ст.372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, суд вирішив розглянути справу без її участі, що відповідає положенням ст.372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Повністю зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.03.2008 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у вигляді кредитного ліміту в розмірі 250 грн., який змінювався впродовж строку кредитування, зокрема, 22.12.2008 кредитний ліміт збільшений до 260 грн, 22.12.2008 зменшено до 250 грн, 28.03.2011 збільшено до 700 грн, 02.03.2012 збільшено до 1200 грн, 26.03.2013 збільшено до 2000 грн, 21.05.2014 знижено до 1890 грн, 18.08.2015 року збільшено до 1940 грн.

Договір був укладений у формі заяви.

Згідно змісту вказаної заяви відповідач погодився із тим, що дана заява разом із умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою і тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її особистим підписом в заяві (а.с.8).

За умовами договору банк відкрив позичальнику картковий рахунок, видав кредитну картку строком дії по березень 2012 року та надав кредит у вигляді поновлювальної кредитної лінії з кредитним лімітом на картці, який відповідно до умов кредитування змінювався, базовою процентною ставкою по кредитному ліміту - 3 % на місяць з розрахунку 360 днів у році.

По закінченню строку дії картки впродовж 2008-2013 років відповідачці видавалися нові картки, остання 07.06.2013 року з терміном дії по червень 2017 року (а.с.105).

У зв`язку з неналежним виконанням боржником своїх зобов`язань по кредитному договору станом на 30.04.2018 утворилась заборгованість у розмірі 65969 грн 51 коп, що складається з: 1931 грн 90 коп - заборгованості за кредитом; 57046 грн 54 коп - заборгованості по відсотках за користування кредитом; 3611 грн 57 коп - заборгованості пенею, 250 грн та 3129 грн 50 коп - нарахованих штрафів, що підтверджується наданим розрахунком та випискою по рахунку (а.с.5-7, 107-114).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд керувався висновками Верховного суду України, викладеними у постанові від 19 березня 2014 року, у справі № 6-14цс14, якими визначено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

За змістом від 16.01.2003 статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Але з доводами суду першої інстанції погодитися неможна з огляду на таке.

Суд першої інстанції не звернув уваги, що вищезазначена правова позиція повинна враховуватися судом, якщо умовами договору визначено, що погашення кредиту здійснюється щомісячними, чітко визначеними платежами і перебіг позовної давності починається окремо щодо кожного місячного платежу.

При цьому суд помилково послався на п.1.1.1.50 Умов та правил надання банківських послуг, яким погоджено, що мінімальний обов`язковий платіж - розмір боргових зобов`язань Клієнта, які щомісячно підлягають сплаті Клієнтом протягом строку дії карти.

Зазначені Умови та правила надання банківських послуг, на які послався суд, затверджені наказом від 06.03.2010 №СП-20100256, а кредитний договір між сторонами укладено 20.09.2008 і на той час діяли інші Умови та правила надання банківських послуг, які були надані представником банку в судовому засіданні апеляційного суду (а.с.183-185).

Згідно п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг, які надані до апеляційного суду, строки та порядок погашення по кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним карткам з встановленим мінімальним обов`язковим платежем приведено в Пам`ятці клієнта, яка є невід`ємною частиною договору. Платіж включає плату за користування кредитом, визначену Тарифами та частину заборгованості по кредиту.

Належних та допустимих доказів, що відповідач отримала кредитну картку з встановленим мінімальним обов`язковим платежем суду не надано.

В рішенні суду, яке переглядається, не наведено розрахунків щодо розміру щомісячних платежів та початку перебігу позовної давності по кожному щомісячному платежу.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що перебіг позовної давності розпочався після закінчення строку дії картки, тобто після 30 червня 2017 року, а не з 22.01.2014, як встановив суд першої інстанції.

Згідно відмітки суду позовна заява надійшла до суду 25 липня 2018 року, тобто в межах строку позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

За приписами ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч.1 ст.631 ЦК України).

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Матеріалами справи підтверджується, що 26.03.2008 між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання Анкети-заяви, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 250 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.8).

Кредитний ліміт змінювався впродовж строку кредитування, зокрема, 22.12.2008 кредитний ліміт збільшений до 260 грн, 22.12.2008 зменшено до 250 грн, 28.03.2011 збільшено до 700 грн, 02.03.2012 збільшено до 1200 грн, 26.03.2013 збільшено до 2000 грн, 21.05.2014 знижено до 1890 грн, 18.08.2015 року збільшено до 1940 грн.

Договір складається з підписаної відповідачем заяви, «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів Банку», що підтверджується підписом відповідача у заяві.

Своїм підписом на анкеті-заяві від 26.03.2008 року ОСОБА_1 підтвердила, що ознайомилася та згодна з «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами банку», які були надані їй у письмовому вигляді (а.с.8).

Протоколом судового засідання від 05.11.2018 підтверджується, що ОСОБА_1 не заперечувала, що отримувала кредитні кошти, погоджувалася сплатити заборгованість за кредитом, але відсотки платити не бажає (а.с.65-68).

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України визнані відповідачем обставини не підлягають доказуванню.

За приписами ст.ст. 1049-1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та у порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позичкодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалась на його банківський рахунок.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 3 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155 (далі - Правила), рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «M»), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку.

Згідно з пунктом 114 Правил адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - повнолітнім членам сім`ї за умови пред`явлення ними документа, що посвідчує особу.

У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки(повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Зазначений висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17.

Згідно п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг банк має право змінювати Тарифи.

При цьому, банк зобов`язаний не менш як за 7 днів до введення змін проінформувати про це Клієнта.

Розрахунком заборгованості за договором (а.с.5-7) та випискою за період з 26.03.3008 по 30.04.2018 (а.с.107-114) підтверджується, що банк в односторонньому порядку підвищував відсоткову ставку за кредитним договором.

Належних та допустимих доказів, що ОСОБА_1 про підвищення відсоткової ставки була повідомлена, банком не надано.

Суд приходить до висновку, що на користь позивача підлягають стягненню в межах строку позовної давності та терміну дії картки проценти за користування кредитом за процентною ставкою, яка була до її підвищення, тобто з розрахунку 36 % річних, як зазначено в анкеті-заяві позичальника.

Оскільки ОСОБА_1 не виконує умови договору, щодо повернення кредитних коштів, з неї підлягає стягненню на користь банку 1931,90 грн - заборгованості за тілом кредиту, 1345,23 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом за період з 25.07.2015 (дата подання позову) по 30.06.2017 (строк дії картки) (1931,90 грн /100*36/365*706 (днів) = 1345,23 грн ), а також в межах строку позовної давності за один рік 1200 грн - пеня, з розрахунку 100 грн в місяць.

Що стосується позовних вимог про стягнення штрафів, суд виходить з правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі №6-2003цс15.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

З огляду на викладене позовні вимоги про стягнення штрафів задоволенню не підлягають.

Невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В порядку розподілу судових витрат, відповідно до розміру задоволених позовних вимог, з ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 298 грн 65 коп судового збору.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 14 березня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () 4477 грн 13 коп заборгованості за кредитним договором, з яких: 1931 грн 90 коп - заборгованість за кредитом; 1345 грн 23 коп - заборгованість по процентах за користування кредитом; 1200 грн - заборгованість за пенею, а також 298 грн 65 коп понесених судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 05.07.2019.

Головуючий суддя С.І.Мурашко

Судді А.М.Головань

О.Л.Карпенко