Постанова

Іменем України

04 липня 2019 року

м. Київ

справа № 460/4192/16-ц

провадження № 61-40139св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - державний нотаріус Новояворівської державної нотаріальної контори Коцюмбас Сергій Йосипович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Яворівського районного суду Львівської області у складі судді Швед Н. П. від 31 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Львівської області у складі колегії суддів: Приколоти Т. І., Мікуш Ю. Р., Павлишина О. Ф., від 07 червня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - державний нотаріус Новояворівської державної нотаріальної контори Коцюмбас С. Й., про усунення від права на спадкування.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її сестра ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина на спадкове майно. 01 березня 2016 року донька покійної - ОСОБА_2 звернулася із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , а 22 березня 2016 року - звернулась вона.

Під час підготовчих дій щодо оформлення спадщини нотаріусом було встановлено, що у Спадковому реєстрі містяться відомості щодо заповіту, відповідно до якого ОСОБА_3 заповіла все своє майно у рівних частинах своїм онукам: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які у подальшому відмовились від прийняття спадщини за заповітом на користь ОСОБА_2

Відтак, у встановлений законом строк, спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняла ОСОБА_2 , а їй було відмовлено у оформленні спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину як спадкоємцю за законом другої черги спадкування після смерті сестри ОСОБА_3 .

Оскільки спадкодавець ОСОБА_3 була інвалідом першої групи загального захворювання, постійно потребувала сторонньої допомоги, яку надавала вона, а її донька ОСОБА_2 у цей час проживала у іншій країні, до матері ніколи не навідувалася, не надавала їй допомоги, не цікавилася її життям, вважає, що ОСОБА_2 не має права на спадщину та повинна бути усунена від права на спадкування майна після смерті матері ОСОБА_3 .

За таких обставин позивач просила суд ухвалити рішення, яким усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 31 січня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведений факт опікування та матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу, перебування останньої у безпорадному стані, тобто стані, зумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 07 червня 2018 року відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , рішення Яворівського районного суду Львівської області від 31 січня 2018 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивач не надала доказів, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, остання мала можливість її надати, проте ухилялась від обов`язку щодо її надання. При цьому відповідач довела, що вона надавала матері матеріальну допомогу, піклувалася про неї.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у липні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції у порушення вимог закону провів розгляд цієї справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Відповідач не довела, що вона надавала своїй матері матеріальну допомогу та піклувалася про неї, у чому остання мала потребу.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 09 жовтня 2018 року відкрито провадження у вказаній справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

05 березня 2004 року ОСОБА_3 склала заповіт, за яким все своє майно заповіла в рівних частинах своїм онукам: ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина за заповітом.

Заявами від 29 грудня 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовилися від належних їм часток у спадщині за заповітом відносно майна ОСОБА_3 на користь доньки спадкодавця - ОСОБА_2 , яка у цей же день подала заяву про прийняття спадщини та 26 липня 2016 року отримала свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері (а.с. 136).

22 березня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Новояворівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті сестри ОСОБА_3

Постановою державного нотаріуса Новояворівської державної нотаріальної контори Коцюмбаса С. Й. від 12 травня 2016 року їй відмовлено у оформленні спадкових прав та видачі свідоцтва про право на спадщину як спадкоємцю за законом другої черги після смерті сестри ОСОБА_3 , оскільки право на спадкування мають спадкоємці першої черги - дочка, якій належить спадщина у цілому.

ОСОБА_2 надсилала матері кошти, і за її кошти було організовано похорон та поминки спадкодавця.

ОСОБА_3 за життя була особою з інвалідністю, проте утримувала худобу, обробляла землю, особисто вела господарство. Її смерть настала у результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Частиною п`ятою статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи спір, суди з дотриманням вимог статей 89, 263-264, 382 ЦПК України повно та всебічно з`ясували обставини справи, дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки позивачем не доведено того, що відповідач свідомо ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, а остання перебувала у безпорадному стані та потребувала цієї допомоги саме від доньки ОСОБА_2 , що могло бути підставою для усунення від права на спадкування. При цьому судами установлено, а позивачем не спростовано, що відповідач надавала матеріальну допомогу на утримання матері, брала участь в оплаті витрат її на поховання, що також свідчить про виконання свого обов'язку про надання допомоги матері та відсутність підстав для усунення відповідачів від права на спадкування.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

При цьому у матеріалах справи міститься достатньо даних і відомостей для об`єктивного і всебічного розгляду справи, що судами забезпечено.

Безпідставними є доводи касаційної скарги про розгляд справи судом першої інстанції у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, оскільки матеріалами справи підтверджено, що справу розглянуто судом у відкритому судовому засіданні з належним повідомленням сторін про час та місце слухання справи за участі позивача та її представника (а.с. 18, 24, 51, 52, 55, 58, 146).

Судові рішення першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням судами обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків судів обставинам справи, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Таким чином доводи касаційної скарги про порушення судами норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Яворівського районного суду Львівської області від 31 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 07 червня 2018 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара