П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2019 року

м. Київ

справа № 405/6952/15-ц

провадження № 61-29688 св 18

Верховний суд у складі колегії суддів Третьої Судової палати Касаційного цивільного суду: Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є. В.,

учасники справи:

боржник - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження- державний виконавець Подільського відділу державної виконавчої служби м. Кропивницький Шудря Кристина Володимирівна,

стягувач - ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах та інтересах трьох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 липня 2017 року в складі судді Шевченко І. М. та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 18 вересня 2017 року в складі колегії суддів: Голованя А. М., Дьомич Л. М., Мурашка С. І.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст вимог

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду зі скаргою, в якій просить визнати не правочинними дії державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби м. Кропивницький Шудрі К. В. (далі - державний виконавець Шудря К. В.), скасувати постанову від 05 травня 2017 року за виконавчим провадженням ВП № 51829640, зобов`язати державного виконавця Шудрю К. В. поновити вказане виконавче провадження та провести виконання у повній відповідності до норм ЦПК України, Закону України «Про виконавче провадження» та інструкції Міністерства юстиції України.

Скарга мотивована тим, що постановою від 05 травня 2017 року державний виконавець Шудря К. В. Подільського ВДВС міста Кропивницький повернула їй виконавчий лист № 405/6952/15-ц, виданий 27 липня 2016 року Ленінським районним судом м. Кіровограда про вселення її та її трьох неповнолітніх дітей до будинків на АДРЕСА_1 . Вважає такі дії державного виконавця незаконними, оскільки при виконанні рішення суду про розподіл спільного майна подружжя державний виконавець Шудря К.В. встановила, що домоволодіння ОСОБА_1 складається з двох будинків і боржник, як власник обох будинків, не визначив місця проживання її та трьох неповнолітніх дітей в цих будинках при дотриманні необхідних санітарних та інших побутових умов проживання чотирьох різностатевих осіб. Представник боржника - його син ОСОБА_6 . в судовому засіданні 15 травня 2017 року в справі № 405/6952/15-ц, при повній підтримці головуючої судді Іванової Л. А. , заявив суду, що він та його батько ОСОБА_1 поселять її та трьох неповнолітніх дітей тільки в «собачій будці», як йому порадив це зробити суддя Гайсюк О . В. Такі дії боржника та його сина - представника боржника прямо вказують на їх явний спротив виконанню рішення суду про вселення її та дітей до двох будинків боржника за адресою АДРЕСА_1 . Через супротив боржника та його представника, виконання рішення суду в натурі неможливе. Якщо рішенням суду не встановлено в який із будинків необхідно заселятися, державний виконавець, на думку заявниці, повинна була зупинити провадження та просити суд роз`яснити рішення суду про вселення на предмет наявності у боржника двох будинків за однією адресою, чого виконавцем зроблено не було, а тому, посилаючись на вказані обставини, просила задовольнити скаргу. Крім того, ОСОБА_2 просила поновити процесуальні строки на оскарження постанови від 05 травня 2017 року та дій державного виконавця, оскільки оскаржувана постанова та виконавчий лист були відправлені поштою 15 травня 2017 року і отримані на поштовому відділенні № 4 16 травня 2017 року.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 липня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 18 вересня 2017 року, в задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 06 липня 2016 року, яким задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 у добровільному порядку виконано не було. Державний виконавець правомірно вжив усі передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання рішення у спосіб та в порядку, що встановлені виконавчим документом. В діях державного виконавця відсутні порушення прав стягувача ОСОБА_2 під час примусового виконання рішення суду про вселення, оскільки остання кілька разів не з`являлась для проведення виконавчих дій.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 просила скасувати ухвалені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення її скарги на дії державного виконавця.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано цивільну справу № 405/6952/15-ц з Ленінського районного суду м. Кіровограда.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи касаційної скарги

Касаційна скарга мотивована порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, вважає причиною невиконання рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 06 липня 2016 року про її вселення недоліки цього судового рішення, які полягають в тому, що в ньому чітко не визначено конкретне житлове приміщення, до якого слід було вселити її та дітей, а тому, на її думку, державний виконавець не повинна була повертати їй виконавчий лист, а мала звернутися до суду за роз`ясненням цього рішення.

Доводи інших учасників справи

Заперечень на касаційну скаргу від інших учасників справи не надходило.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Під час розгляду справи суди установили, що 02 серпня 2016 року на адресу Подільського відділу державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції подано заяву ОСОБА_2 разом з виконавчим листом № 405/6952/15-ц, виданого Ленінським районним судом м. Кіровограда 27 липня 2016 року, відповідно до якого ОСОБА_1 зобов`язано усунути перешкоди ОСОБА_2 , яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в користуванні приміщенням шляхом вселення до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

29 листопада 2016 року державним виконавцем Шудрею К. В. винесено постанову про проведення виконавчих дій 20 грудня 2016 року о 15-00, а 12 грудня 2016 року винесено постанову про залучення працівників органів Національної поліції для проведення виконавчих дій.

Суди установили, що виконавчі дії з виконання вищезазначеного виконавчого листа неодноразово переносились через неявку стягувача ОСОБА_2 на виконавчі дії, яка про час та місце проведення виконавчих дій призначених на 20 грудня 2016 року, 06 квітня 2017 року та 18 квітня 2017 року була повідомлена належним чином.

Постановою державного виконавця Подільського ВДВС м. Кропивницький Шудрі К. В. від 05 травня 2017 року виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі пункту 4 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки, як зазначено в документі, ОСОБА_2 перешкоджає проведенню виконавчих дій, а саме відмовилася бути присутньою під час проведення виконавчих дій з вселення її в житловий будинок.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до положень статті 11 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати усіх передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішення, зазначеного у виконавчому документі, у спосіб та в порядку, що встановлені виконавчим документом, неупереджено, своєчасно та в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, у тому числі, проводити перевірку виконання боржником рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; безперешкодно входити до приміщень, що належать боржникам; залучати у встановленому порядку до провадження виконавчих дій понятих, працівників органів внутрішніх справ, інших осіб.

Частиною першою статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право, у тому числі, брати участь у провадженні виконавчих дій. Сторони зобов`язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне або часткове самостійне виконання рішення боржником, а також письмово повідомити державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов`язкове зупинення виконавчого провадження, тощо. Боржник зобов`язаний, зокрема, утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення. Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язанні сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

За правилом статті 79 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець перевіряє виконання рішення про вселення стягувача на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення.

У разі невиконання боржником рішення державний виконавець виконує його примусово.

Примусове вселення полягає у забезпеченні державним виконавцем безперешкодного входження стягувача у приміщення, зазначене у виконавчому документі, та його проживання (перебування) в ньому.

Державний виконавець зобов`язаний письмово повідомити боржника і стягувача про день і час примусового вселення. Боржник вважається повідомленим про примусове вселення стягувача, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися вселення, чи іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем. Відсутність боржника, повідомленого про день та час вселення, не є перешкодою для виконання рішення про вселення.

У разі якщо боржник перешкоджає виконанню рішення про вселення стягувача, на нього накладається штраф та застосовуються заходи, передбачені законом. При цьому вселення здійснюється у присутності понятих із залученням працівників органів внутрішніх справ.

Про примусове вселення стягувача державний виконавець складає акт. Після складання акта виноситься постанова про закінчення виконавчого провадження.

Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_2 не з`являлася для вчинення виконавчих дій, хоча її явка була обов`язковою, чим перешкоджала проведенню виконавчих дій.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувану, зокрема, у разі, якщо стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій.

З урахуванням викладеного суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків про те, що державний виконавець діяв відповідно до положень чинного законодавства, а тому підстав для задоволення скарги ОСОБА_2 немає.

При цьому, суди звернули увагу стягувача на те, що вона не позбавлена повторно пред`явити виконавчий документ для виконання.

Доводи касаційної скарги щодо обов`язку державного виконавця звернутися до суду за роз`ясненням судового рішення не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки чинним законодавством передбачено право виконавця на таке звернення, а не обов`язок.

Аргументи касаційної скарги про те, що в рішенні Апеляційного суду Кіровоградської області від 06 липня 2016 року, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 , не вказано чітко приміщення, до яких було необхідно вселити її з дітьми зводяться до аналізу змісту саме цього судового рішення, яке не є предметом перегляду в цій справі.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Колегія суддів вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій постановлені з додержанням норм процесуального права, а тому відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України їх необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновки суду апеляційної інстанції не спростовують.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 141, 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 18 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді В. М. Сімоненко

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров