Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 164/1047/16-ц

провадження № 61-10300св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач),

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Маневицького районного суду Волинської області від 02 серпня 2016 року у складі головуючого-судді Невара О. В. та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 23 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Бовчалюк З. А., Карпук А. К., Здрилюк О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про стягнення коштів.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що він має у ПАТ КБ «ПриватБанк» поточні рахунки, які обслуговуються картками № НОМЕР_1, № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3. На вказаних карткових рахунках знаходяться грошові кошти на загальну суму 23 998,96 гривень, з них: на рахунку № НОМЕР_1 - кошти на суму 1 265,75 гривень; на рахунку № НОМЕР_2 - кошти на суму 1 099,36 гривень; на рахунку № НОМЕР_3 - кошти на суму 21 633,85 гривень. На картковий рахунок № НОМЕР_3 зараховувалась пенсія по втраті годувальника, а на рахунок № НОМЕР_1 - стипендія.

Позивач зазначає, що 14 листопада 2015 року він мав намір зняти з карткового рахунку № НОМЕР_3 грошові кошти через банкомат, розташований по пр. Відрадному, 24/93 у м. Київ, однак зняти кошти йому не вдалося. Також йому було відмовлено у знятті грошових коштів через касу відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» за цією ж адресою, у зв`язку з тим, що його картки заблоковані та проводиться службове розслідування. Крім того, позивач неодноразово звертався, як у письмовій, так і в усній формі до ПАТ КБ «ПриватБанк» з заявою про розірвання договору банківського рахунку, але такі його вимоги залишилися невиконаними.

Ураховуючи викладене, позивач просив стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь грошові кошти, які знаходяться на карткових рахунках, у загальній сумі 23 998,96 гривень.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 02 серпня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 : 1 265,75 грн, що знаходяться на картковому рахунку № НОМЕР_1 ; 1 099,36 грн, що знаходяться на картковому рахунку № НОМЕР_2 ; 21 633,85 грн, що знаходяться на картковому рахунку № НОМЕР_3 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наявні підстави для задоволення позову про стягнення грошових коштів, оскільки встановлено порушення прав позивача з боку ПАТ КБ «ПриватБанк», яке полягає у безпідставному блокуванні карткових рахунків та обмеженні права позивача щодо розпорядження власними коштами, які знаходяться на його рахунках.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 23 вересня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, рішення Маневицького районного суду Волинської області від 02 серпня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд, погоджуючись із висновками суду першої інстанції, виходив із того, що воно ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що до ПАТ КБ «ПриватБанк» неодноразово зверталися фізичні особи з приводу перерахування грошових коштів на рахунки позивача як передоплату за товар, який вони згодом не отримали, що свідчить про використання позивачем рахунків для проведення операцій, пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності. У зв`язку з чим банк правомірно прийняв рішення про відмову від проведення фінансових операцій на карткових рахунках позивача, що узгоджується з положеннями пункту 7.7 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, яким передбачена заборона використовувати поточні рахунки фізичних осіб для проведення операції, пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності, та змістом пункту 1.1.3.2.14 Умов та правил банківських послуг, яким передбачено, що блокування рахунків, незалежно від того, що порушення мало місце лише за одним, обґрунтовується їх обслуговуванням за одним договором. На момент ухвалення оскаржуваних рішень позивач не спростував факту використання рахунків, відкритих на його ім`я не для підприємницької діяльності або пов`язаних з легалізацією (відмиванням) доходів. Посилання судів на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» у такому разі повинен був звернутися до правоохоронних органів не ґрунтується на законі.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та зупинено виконання рішення Маневицького районного суду Волинської області від 02 серпня 2016 року до закінчення касаційного розгляду.

У поданих запереченнях на касаційну скаргу, ОСОБА_1 просить касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилити, а оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанції, які є законними і обґрунтованими, залишити без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2017 року справу № 164/1047/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення коштів призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

27 лютого 2018 року вищевказану справу передано до Верховного Суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 10 вересня 2014 року між сторонами в письмовій формі укладено договір про надання банківських послуг, шляхом підписання позивачем анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк».

Позивач має три поточні рахунки, які обслуговуються картками № НОМЕР_1, № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 в ПАТ КБ «ПриватБанк».

На вказаних карткових рахунках знаходяться грошові кошти на загальну суму 23 998,96 гривень, з них: на рахунку № НОМЕР_1 - кошти в сумі 1 265,75 гривень; на рахунку № НОМЕР_2 - кошти в сумі 1 099,36 гривень, на рахунку № НОМЕР_3 - кошти в сумі 21 633,85 гривень. .

На картковий рахунок № НОМЕР_3 зараховувалась пенсія по втраті годувальника, на рахунок № НОМЕР_1 - стипендія.

14 листопада 2015 року позивач, мав намір зняти з карткового рахунку № НОМЕР_3 грошові кошти через банкомат, розташований по проспекту Відрадному, 24/93 у м. Києві. Однак зняти кошти йому не вдалося, так як на екрані банкомату було вказано, що транзакцію відмінено за причиною, що знімалася надто велика сума готівки.

Зателефонувавши до оператора ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 стало відомо, що його картки заблоковано через підозру, що ними користуються треті особи.

Про блокування коштів на карткових рахунках позивача до 14 листопада 2015 року відповідачем повідомлено не було, згоди на це ОСОБА_1 банку не давав.

10 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про розірвання договору банківського рахунку, на яку 21 грудня 2015 року отримав від ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідь про те, що банк не може виконати його вимоги, оскільки заява була надіслана засобами поштового зв`язку, а тому не має можливості здійснити ідентифікацію особи, що її підписала та направила.

26 грудня 2015 року ОСОБА_1 повторно звернувся до відповідача із заявою про розірвання договору карткового рахунку, яка була оформлена та завірена згідно вимог банку, однак будь-якої відповіді не отримав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою-третьою статті 1066 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка (частина перша статті 1068 ЦК України)

Відповідно до статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Згідно з частинами першою, другою та четвертою статті 9 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» суб`єкт первинного фінансового моніторингу відповідно до законодавства зобов`язаний на підставі поданих клієнтом (представником клієнта) офіційних документів або засвідчених в установленому порядку їх копій (якщо інше не передбачено цим Законом) здійснювати ідентифікацію та верифікацію клієнта (представника клієнта). При цьому документи мають бути чинними (дійсними) на момент їх подання та включати всі необхідні ідентифікаційні дані. Залежно від рівня ризику проведення фінансової операції клієнтом ідентифікація, верифікація клієнта здійснюються також у разі проведення ним фінансової операції на суму, визначену частиною першою статті 15 цього Закону, незалежно від того, проводиться така фінансова операція одноразово чи як кілька фінансових операцій, які можуть бути пов`язані між собою. У разі виникнення сумнівів у достовірності чи повноті наданої інформації про клієнта суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний провести поглиблену перевірку клієнта.

Частиною другою статті 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що банк зобов`язаний ідентифікувати та верифікувати відповідно до вимог законодавства України, зокрема: клієнтів (крім банків, зареєстрованих в Україні), що відкривають рахунки в банку; клієнтів, які здійснюють фінансові операції, що підлягають фінансовому моніторингу; клієнтів (осіб) у разі виникнення підозри в тому, що їх фінансові операції (фінансова операція) можуть (може) бути пов`язані (пов`язана) з фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення; клієнтів, які проводять перекази без відкриття рахунка на суму, що дорівнює чи перевищує 15 000 гривень, або на суму, еквівалентну зазначеній сумі, в тому числі в іноземній валюті, банківських металах, інших активах, одиницях вартості, але є меншою ніж 150 000 гривень, або на суму, еквівалентну зазначеній сумі, в тому числі в іноземній валюті, банківських металах, інших активах, одиницях вартості; клієнтів, що здійснюють фінансові операції з готівкою без відкриття рахунка на суму, що дорівнює або перевищує 150 000 гривень, або у сумі, еквівалентній зазначеній сумі, в тому числі в іноземній валюті, банківських металах, інших активах.

Тобто положеннями статті 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та частини сьомої статті 9 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» передбачено, що суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право витребувати, а клієнт, представник клієнта зобов`язані подати інформацію (офіційні документи), необхідну (необхідні) для ідентифікації, верифікації, вивчення клієнта, уточнення інформації про клієнта, а також для виконання таким суб`єктом первинного фінансового моніторингу інших вимог законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

Частиною п`ятою статті 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що у разі ненадання клієнтом (особою, представником клієнта) документів, необхідних для здійснення ідентифікації та/або верифікації (в тому числі встановлення ідентифікаційних даних кінцевих бенефіціарних власників (контролерів), аналізу та виявлення фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, рахунок не відкривається, зазначені в частині другій цієї статті договори (фінансові операції) не укладаються (не здійснюються).

Згідно з частиною шостою статті 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право відмовитися від підтримання договірних відносин чи проведення фінансової операції у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику.

Враховуючи встановлену судами відсутність у банку інформації (офіційних документів), необхідної (необхідних) для ідентифікації, верифікації, вивчення клієнта, уточнення інформації про клієнта, а також для виконання цим суб`єктом первинного фінансового моніторингу інших вимог законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, дії відповідача щодо зупинення фінансових операцій за рахунком позивача не відповідали вказаним вище вимогам чинного законодавства України та свідчать про порушення зобов`язань за договором банківського рахунку.

Дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо зупинення фінансових операцій за рахунком клієнта мають відповідати усім вимогам Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».

Згідно з частинами першою - третьою статті 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), яка (які) містить (містять) ознаки, передбачені статтями 15 та/або 16 цього Закону, та/або фінансові операції із зарахування чи списання коштів, що відбувається в результаті дій, які містять ознаки вчинення злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, та зобов`язаний зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), якщо її учасником або вигодоодержувачем за ними є особа, яку включено до переліку осіб, пов`язаних з провадженням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції (якщо види та умови застосування санкцій передбачають зупинення або заборону фінансових операцій), і в день зупинення повідомити спеціально уповноваженому органу в установленому законодавством порядку про таку (такі) фінансову (фінансові) операцію (операції), її (їх) учасників та про залишок коштів на рахунку (рахунках) клієнта, відкритому (відкритих) суб`єктом первинного фінансового моніторингу, який зупинив здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), та у разі зарахування коштів на транзитні рахунки суб`єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках в межах зарахованих сум. Таке зупинення фінансових операцій здійснюється на два робочих дні з дня зупинення (включно). Спеціально уповноважений орган може прийняти рішення про подальше зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій), здійснене відповідно до частини першої цієї статті, на строк до п`яти робочих днів, про що зобов`язаний негайно повідомити суб`єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України. Спеціально уповноважений орган у разі виникнення підозр може прийняти рішення про зупинення видаткових фінансових операцій на строк до п`яти робочих днів, про що зобов`язаний негайно повідомити суб`єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України. У такому разі суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний в день отримання, але не пізніше 11 години наступного робочого дня після отримання відповідного рішення повідомити спеціально уповноваженому органу про залишок коштів на рахунку клієнта, фінансові операції (кошти) за яким були зупинені, та у разі зупинення фінансових операцій на транзитних рахунках суб`єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках в межах зарахованих сум.

Частиною п`ятою статті 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» передбачено, що у разі прийняття рішення відповідно до частин другої і третьої цієї статті спеціально уповноважений орган протягом строку подальшого зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції) або зупинення видаткових фінансових операцій проводить аналітичну роботу, збирає необхідну додаткову інформацію, обробляє, перевіряє, аналізує її та у разі, якщо за результатами перевірки: ознаки легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, або вчинення іншого злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, не підтверджуються, спеціально уповноважений орган зобов`язаний негайно скасувати своє рішення про подальше зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції) або зупинення видаткових фінансових операцій та повідомити про це суб`єкту первинного фінансового моніторингу; є мотивовані підозри, - спеціально уповноважений орган приймає рішення про продовження зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції) (видаткових фінансових операцій), готує і подає відповідний узагальнений матеріал або додатковий узагальнений матеріал правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, та в день прийняття такого рішення інформує відповідного суб`єкта первинного фінансового моніторингу про дату закінчення строку зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції). Строк зупинення відповідних фінансових (фінансової) операцій (операції) продовжується спеціально уповноваженим органом з наступного робочого дня після подання відповідного узагальненого матеріалу або додаткового узагальненого матеріалу за умови, що загальний строк такого зупинення не перевищуватиме 30 робочих днів.

Строки зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій) суб`єктами первинного фінансового моніторингу та спеціально уповноваженим органом, зазначені у частинах першій-п`ятій вказаної вище статті, є остаточними та продовженню не підлягають.

Судами встановлено, що неодноразові звернення позивача до ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо розблокування та закриття належних йому карткових рахунків залишилися без реагування.

ПАТ КБ «ПриватБанк» належним чином не обґрунтував правомірність блокування карткових рахунків, відкритих на ім`я позивача, не надав відомостей та доказів того, що кошти на рахунках ОСОБА_1 надійшли злочинним шляхом. Також не надано належних та допустимих доказів звернення із заявою до правоохоронних органів про незаконні, на думку банку, дії клієнта за наслідками блокування карткових рахунків. Карткові рахунки заблоковано без повідомлення та згоди ОСОБА_1 .

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, встановивши, що дії відповідача щодо обмеження права користування картковими рахунками шляхом їх блокування не відповідали вимогам законодавства, зокрема Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», суди дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги про те, що банк має право прийняти рішення про зупинення здійснення операцій з використанням певного електронного платіжного засобу за наявності певних обставин, є безпідставними, оскільки правомірність блокування карткового рахунку можлива лише на певний строк, а також у випадку подальшого вчинення банком дій, визначених Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», а в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження виконання банком встановленої законом процедури інформування правоохоронних органів про фінансові операції за картковими рахунками ОСОБА_1 щодо підозри про неправомірність їх проведення.

Згідно з частиною третьою статті 401 та частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

З урахуванням того, що касаційну скаргу залишено без задоволення, а оскаржувані судове рішення - без змін, на підставі частини третьої статті 436 ЦПК України, колегія суддів поновлює виконання рішення Маневицького районного суду Волинської області від 02 серпня 2016 року.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Маневицького районного суду Волинської області від 02 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 23 вересня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Маневицького районного суду Волинської області від 02 серпня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко
В. А. Стрільчук