РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2019 року м. Рівне

Справа № 569/19293/18

Провадження № 22-ц/4815/847/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», Товариство з обмеженою відповідальністю «АТ Сервіс»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Просто" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 2 квітня 2019 року в складі судді Кучиної Н.Г., проголошене в м.Рівне, дата складання повного судового рішення-9.04.2019року ,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ "Авто Просто", ТОВ «АТ Сервіс» про визнання недійсними: договору №800311 від 3.07.2018 року із усіма додатками, укладеного між ним та ТОВ «Авто Просто»; договору доручення,№800311 від 3.07.2018 року, укладеного між ним та ТОВ «АТ Сервіс» .

Позов мотивований тим, що 3 липня 2018 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю "Авто Просто" було укладено договір №800311 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групах (далі - договір), предметом якого є надання учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, спрямованих на придбання автомобіля, за рахунок об`єднання грошових коштів учасників через систему «Автофонд». Договір укладено шляхом підписання сторонами договору та додатку № 1, додатку № 2, які є невід`ємною частиною договору. Отже, метою підписання договору № 800311 від 3.07.2018 року було отримання автомобіля марки/моделі КІА Sportagе згідно додатку №1 поточна ціна автомобіля, дійсна на день укладення договору" - 608 343,00 грн.

Позивач вважає, що вказаний договір був укладений під впливом обману та із застосуванням нечесної підприємницької практики, зокрема, він отримав не чітку, неправдиву інформацію стосовно оспорюваного договору, дії відповідача є забороненими та підпадають під дію ст. ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки Законом забороняється нечесна підприємницька практика, яка виключає будь - яку діяльність, що вводить в оману споживача. Він зазначає, що при умові належного роз`яснення йому усіх умов та наслідків даного договору, позивач не погодився б на його укладення. Позивач наполягає, що ознайомлювався із його змістом, проте мало що зрозумів з нього. Позивач вказує на те, що умовами спірного договору № 800311 від 3.07.2018 року встановлено жорсткі обов`язки споживача (позивача), тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом відповідача, оскільки останній не несе будь-якої відповідальності за невиконання умов договору. Так, у випадку розірвання договору за ініціативою учасника йому повертаються лише періодичні платежі, сплачені за договором, за вирахуванням Відступного за відмову від договору у розмірі 2 (двох) періодичних платежів, розрахованих відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної на дату повернення. Тобто не підлягають поверненню вступний внесок, внески в оплату послуг й страхові внески. Вказує на той факт, що несправедливими є, зокрема, умови договору про визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору, що полягає в наступному.

Здійснення відповідачем нечесної підприємницької практики полягає в тому, що під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Наголошує на відсутності законності в діяльності ТОВ "Авто Просто", відсутності згоди з умовами правочину, яка мала б мотивувати волевиявлення особи на його укладення. Вважає, що оспорюваний договір укладено під впливом обману.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 2 квітня 2019 року визнано недійсним договір №800113 від 3 липня 2018 року про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі з усіма додатками до нього, укладений між ОСОБА_1 та ТзОВ «Авто Просто».

Визнано недійсним договір доручення №800113 від 3 липня 2018 року, укладений між ОСОБА_1 та ТзОВ «АТ Сервіс».

Стягнуто з ТзОВ «АТ Сервіс» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 29200 грн. 46 коп.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що умови оспорюваного договору є несправедливими; цей правочин здійснений з використанням нечесної підприємницької практики, що є підставою для визнання його недійсним у цілому і застосування наслідків недійсності правочину шляхом стягнення на користь позивача сплаченого ним комісійного платежу. Договір доручення є недійсним як похідний від договору, який визнаний судом недійсним.

В апеляційній скарзі, ТОВ «Авто Просто» просить скасувати судове рішення та в задоволенні позову відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано того, що позивач отримав повну та достовірну інформацію про послуги відповідача та порядок їх надання, сторони в належній формі досягли згоди та погодили між собою усі необхідні умови договору і він відповідає положенням законодавства, а отже, зобов`язані належним чином виконувати їх, саме у тому вигляді, в якому вони погоджені. Суд прийшов до помилкового висновку про порушення при укладенні договорів норм ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки відсутні такі ознаки: як дисбаланс та три складові, за наявності яких умови договору кваліфікуються несправедливими, про що було вказано у правовій позиції ВСУ, висловленій у постанові від 11.09.2013 року справа №6-40цс13. Звертає увагу на те, що за оспорюваним договором зобов`язання відповідача складаються з 12 пунктів договору, а зобов`язання позивача - з 10 пунктів, що спростовує покликання позивача на наявність істотного дисбалансу прав та обов`язків сторін.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, постановленим з дотримання норм процесуального та матеріального права. Доводить, що суд першої інстанції вірно застосував положення ст.ст. 18,19 ЗУ «Про захист прав споживачів» та прийшов до обґрунтованого висновку про недійсність договорів. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, вони належним чином повідомлені про день та час розгляду справи. Заяви, клопотання про відкладення розгляду справи від сторін не надійшло, а тому суд розглядає справу у їх відсутності.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Встановлено, що 3.07.2018 року між ТзОВ "Авто Просто" та позивачем ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару у групі N 800311(далі - Договір) з Додатками N N 1, 2, які є невід`ємними частинами Угоди.

Предметом Договору є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобілів учасниками через систему придбання у групах Автофонд, спрямованих на придбання автомобіля марки КІА модель Sportagе, вартістю 608 343грн., із сплатою 120 внесків.

Відповідно до Додатків N 1, N 2 до вказаного Договору, сторони погодили, що учасник системи сплачує: плату за послуги, пов`язані зі вступом до Системи -29200,46грн.; періодичний платіж - 0,8333 %; щомісячну винагороду 0,415%+ПДВ; винагороду за послуги, пов`язані з передачею автомобіля учаснику - 3%+ПДВ.

Також, 3.07.2018 між позивачем та відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «АТ СЕРВІС» укладено договір доручення №800311, предметом якого було зобов`язання сплатити повіреним (ТОВ «АТ Сервіс») винагороду ТОВ "Авто Просто" у сумі 29200,46 грн. за рахунок Довірителя ( ОСОБА_1 ). наданий ТОВ «АТ Сервіс» рахунок було оплачено ОСОБА_1 , що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією № 0.0..1 від 3.07.2018р., призначення: «оплата винагороди згідно договору доручення № 800113» від 3.07.2018р.

Згідно з визначеннями, що містяться у Договорі, поточна ціна автомобіля - ціна автомобіля, яка встановлюється постачальником кожного місяця в останній робочий день місяця та є основою для розрахунку грошового розміру періодичних платежів та винагороди товариства, передбачених договором. Поточна ціна автомобіля може змінюватися протягом строку дії Договору про адміністрування, що відповідно зумовлює зміну грошового розміру несплачених періодичних платежів та винагороди товариства.

За п.2.1 ст.2 розділу 2 Договору поточна ціна автомобіля є критерієм-основою для розрахунку розміру періодичних платежів, винагороди товариства, та інших платежів, передбачених договором, протягом всього строку існування групи.

Положеннями п. 2.5 ст. 2 розділу 2 Договору, періодичні платежі та щомісячна винагорода, сплачені учасником у встановлені строки та відповідно до поточної ціни автомобіля дійсної у місяці, в якому здійснювалась оплата, зараховуються як відсоток від поточної ціни автомобіля, та не підлягають перерахунку.

Як вбачається з додатку N 1 до договору позивач зобов`язався оплатити стовідсоткову вартість автомобіля та вартість наданих йому послуг шляхом сплати 120 щомісячних внесків.

Встановлено, що на виконання умов указаного Договору позивач сплатив на користь відповідача через ТзОВ «АТ Сервіс» 29200,46грн. винагороди за послуги, пов`язані з включенням договору до системи авто фонд та формування групи, що сторонами не оспорюється.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1, 2ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України,зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У відповідності до ч.3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 6 листопада 2009 року, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

У відповідності з п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).

З матеріалів справи вбачається, що під час укладення Договору позивач отримав його примірник та додатки до нього, які містять опис послуг ТОВ "АвтоПросто" та підписав всі примірники Договору та додатки до нього.

Відповідно до п.19.2 ст. 19 розділу 2 Договору, підписання цього Договору та додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом Договору додатків до нього.

Згідно з пп.12.1.4 п.12.1 ст.12 розділу 2 Договору якщо учасник системи виявить бажання односторонньо відмовитись від Договору про адміністрування протягом 14 днів з дати підписання Договору, договір вважається розірваним і учасник звільняється від будь-яких зобов`язань за ним. Такому учаснику повертається вся сума коштів сплачена за Договором про адміністрування. Для цього необхідно подати письмову заяву до ТОВ "Авто Просто" про розірвання угоди.

Матеріали справи не містять доказів того, що позивач звертався із заявою про розірвання угоди у 14 денний термін до ТОВ "Авто Просто", що свідчить про його розуміння та згоду з усіма умовами угоди.

Аналізуючи норму ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Відповідно до ч.6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики і в цій статті наведено перелік випадків, в яких підприємницька діяльність може бути визнана нечесною. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

За ч.2,3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно: 1) основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару ; 2) будь-яких застережень щодо прямої чи опосередкованої підтримки виробником продавця або продукції; 3) ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг; 4) потреби у послугах, заміні складових чи ремонті; 5) характеру, атрибутів та прав продавця або його агента, зокрема інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованість та права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди; 6) права споживача або небезпеки, що йому загрожує.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Забороняються як такі, що вводять в оману: 1) пропонування для реалізації продукції за визначеною ціною, якщо існують підстави вважати, що продавець або виконавець не зможе надати таку продукцію за такою ціною або у таких обсягах, що можна передбачити з огляду на пропоновану ціну та характеристики продукції; 2) пропонування з метою реалізації однієї продукції до реалізації іншої; 3) відмова від пред`явлення споживачу товару, що пропонується, та прийняття замовлення або ненадання товару протягом розумного строку чи демонстрування дефектного зразка товару; 4) недостовірне повідомлення про наявність обмеженої кількості товарів або з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення; 5) пропонування до вільної реалізації продукції, яка вилучена з обігу або щодо обігу якої існують обмеження; 6) недостовірне твердження, що існуватиме загроза особистій безпеці споживача або його сім`ї, якщо він не придбає чи не замовить продукцію; 7) утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції; 8) використання повідомлення про розпродаж у зв`язку із припиненням суб`єкта господарювання, його структурного підрозділу або припинення відповідного виду господарської діяльності, тоді як це не відповідає дійсності.

Перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним.

У той самий час, предметом угоди сторін, укладеної в рамках функціонування системи придбання автомобілів у групах "Автофонд", є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання ним автомобіля.

Відповідно до п.5.1 ст.5 розділу 2 Договору учасник, який належним чином виконує свої зобов`язання за Даним договором, отримує автомобіль через визначені Договором механізми надання права на отримання автомобіля.

Статтею 2 розділу 1 договору передбачено, що ТОВ "АвтоПросто" зобов`язується надати учаснику послуги, в тому числі з організації передачі автомобіля у власність отримувача товару в порядку та строки, визначені Договором. При цьому, відповідно до п.5.2 ст.5 розділу 2 Договору, учасник може одержати право на отримання автомобіля, починаючи з першого розподілу товару. Максимальний строк набуття права на отримання автомобіля відповідає строку існування групи до якої включено учасника групи. Водночас ТОВ "АвтоПросто" зобов`язане повідомити учасника про надання права на отримання автомобіля та повідомити строк та порядок оформлення документів отримувачем автомобіля для передачі товару.

Відповідно до договору із постачальником, останній не пізніше ніж протягом 30 календарних днів з дня отримання замовлення повинен передати автомобіль учаснику, який одержав право на отримання автомобіля (п. 8.1 ст.8 розділу 2 Договору).

Передбачені Угодою умови дозволяють учаснику сплачувати ціну автомобіля невеликими щомісячними внесками, які названі в Угоді "періодичний платіж" або "авансовий внесок ".

Відповідно до розділу Договору «Визначення термінів» періодичний платіж - це грошові кошти, які щомісяця вносяться учасником групи на окремий поточний рахунок товариства в банку для оплати поточної ціни автомобіля та використовується для формування фонду групи відповідно до умов договору та внутрішніх правил. Розмір періодичних платежів визначається товариством щомісяця шляхом ділення поточної ціни автомобіля на загальну кількість періодичних платежів. Відсоток періодичного платежу від поточної ціни автомобіля зазначений у додатку №1 до договору. Авансовий внесок-періодичний платіж разом з щомісячною винагородою, який учасник може здійснити за власним бажанням з метою дострокового виконання зобов`язань за договором. "Цілий Чистий внесок - це частина щомісячного повного внеску, який використовується для оплати автомобіля. Половинний Чистий внесок - це половина цілого чистого внеску".

Тобто, в Договорі чітко передбачено, що споживач оплачує кожного місяця частину ціни автомобіля. Крім того, сплачені платежі та щомісячна винагорода зараховуються як відсоток від поточної ціни автомобіля та не підлягають перерахунку. Після одержання автомобіля та реєстрації його на своє ім`я споживач зобов`язаний і надалі сплачувати кошти за автомобіль до повної його оплати.

Отже, Угодою передбачена щомісячна сплата внесків за (товар) автомобіль, який передається споживачеві в рамках укладеної Угоди, а не за можливість одержання права на купівлю товару.

Споживач, який виконав усі умови угоди, має повне право вимагати від ТОВ "АвтоПросто" виконання свого зобов`язання, а саме: оплатити продавцю вартість автомобіля та передати автомобіль споживачу, незалежно від того, чи сплачують кошти інші споживачі.

За системою придбання автомобілів у групах "Автофонд" кожний з учасників, який належним чином виконує зобов`язання за Угодою, отримує автомобіль через механізм, передбачений в Угоді, оскільки система функціонує таким чином, що кількість учасників групи, яким надається право на отримання автомобіля, відповідає кількості автомобілів, яку можна придбати за рахунок Фонду групи, (стаття 1 розділу 2 договору).

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, щодо безпідставності вимог позивача щодо несправедливості умов укладення угоди та додатків до неї.

Не доведеними є вимоги ОСОБА_1 щодо незаконності та нечесності ведення підприємницької діяльності відповідачем.

Судова колегія не вбачає наявності істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін угоди № 800311 від 3.07.2018 року, оскільки умови цієї угоди визначені з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості і позивач мав можливість на власний розсуд приймати чи не приймати ці умови, виходячи із принципу свободи договору, закріпленого в ст. 627 ЦК України.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 230 ЦК України обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Укладена угода в рамках системи придбання товарів у групах не є утворенням та розвитком пірамідальних схем у розумінні пункту 7 частини третьої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ТОВ «Авто Просто» надає споживачам послуги на основі системи, кінцевим результатом якої на підставі угод з учасниками групи є отримання автомобіля всіма учасниками, а споживачі сплачують кошти саме за одержання послуги, яка споживається в процесі її виконання. Кожний учасник отримує автомобіль відповідно до платежів, здійснених ним самим, та продовжує сплачувати за автомобіль до повної виплати.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача, оскільки умови укладеної угоди №800311 від 3.07.2018 року та додатки до неї містять детальний опис послуг, що надаються ТОВ «Авто Просто», із визначенням поточної ціни автомобіля та інших платежів, порядку зміни ціни, вибір марки та моделі автомобіля і процедури його отримання.

Що стосується вимог про визнання недійсним договору доручення, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Позовна заява не містить жодних обґрунтувань недійсності вказаного договору доручення укладеного позивачем із ТОВ «АТ Сервіс».

Як встановлено судом першої інстанції, на виконання спірного договору між позивачем та ТОВ «АТ СЕРВІС» було укладено договір доручення того ж дня, 03.07.2018року, за тим же № 800113. Вказаний договір відповідачем не було долучено до матеріалів справи та не заперечено той факт, що позивач сплатив кошти в сумі 29200,46 грн. ТОВ «АТ Сервіс», а примірник договору так і не отримав.

Частиною першою статті 1000 ЦК України визначено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

Тобто, договір доручення є способом представництва в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє і має похідну правову природу від правовідносин, що виникають з умов Договору від 3.07.2018 року та Додатків до нього, укладених між сторонами.

Оскільки відсутні підстави для визнання недійсними договору №800311 від 3.07.2018 р. із усіма додатками до нього, то відсутні правові підстави для визнання недійсним договору доручення від 18 березня 2011 року

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що суд першої інстанції не правильно застосував до даних правовідносин норми матеріального права, та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заявлених ОСОБА_1 вимог. Оскаржене судове рішення підлягає скасуванню, з постановленням нового - про відмову у задоволенні позову.

З урахуванням положень частин 1, 13 статті 141 ЦПК України витрати по оплаті судового збору підлягають пропорційному розподілу. Відповідачем при подачі апеляційної скарги сплачено 1057,2 грн. Позивач звільнений від сплати судового збору, а тому підлягає поверненню ТОВ "Авто Просто" із державного бюджету.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, ст. ст.15,16 202, 203, 215, 230, 1000ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про заставу», апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Просто" задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 2 квітня 2019 року скасувати.

ОСОБА_1 у задоволенні позову до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Просто", Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Сервіс» про визнання недійсними договору №800311 від 3.07.2018 року із усіма додатками, укладеного між ним та ТОВ"Авто Просто"; договору доручення, №800311 від 3.07.2018 року, укладеного між ним та ТОВ «АТ Сервіс, застосування реституції відмовити за безпідставністю.

Управлінню Державної казначейської служби України у м. Рівне повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Авто Просто" ( , адреса Столичне шосе, 90, м.Київ) кошти в розмірі 1057 (одна тисяча п`ятдесят сім)грн.20коп., які були сплачені ним на рахунок отримувача УДКСУ м.Рівне № 0030, код отримувача 38012714, банк отримувача Казначейство України, код банку 899998, згідно платіжного доручення № 1763 від 21 травня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 2 липня 2019 року.

Судді: Бондаренко Н.В.

Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.