Постанова

Іменем України

03 липня 2019 року

м. Київ

справа № 345/2572/17

провадження № 61-3510св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Петрова Є.В., Мартєва С.Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 жовтня 2018 рокуу складі головуючого судді Якимів Р. В. та постанову Івано - Франківського апеляційного суду від 16 січня 2019 року у складі суддів: Матківського Р.Й. Максюти І.О., Фединяка В.Д.

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про визнання спадкового договору недійсним.

Позов мотивовано тим, що між нею, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 01 лютого 2017 року укладено спадковий договір, який посвідчений приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Курищуком І.В. та зареєстрований у реєстрі за № 216. Згідно п. 1 Договору ОСОБА_3 (відчужував) передає після своєї смерті у власність своїм дітям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в рівних чистках (по 1/2 частці кожному), належне їй на праві приватної власності нерухоме майно: домоволодіння (житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами) № 16 та земельну ділянку № 16 , площею 0.0844 га., кадастровий номер НОМЕР_2 , що знаходяться в АДРЕСА_1 . Натомість згідно п. 8 Договору за згодою сторін на набувачів майна покладаються ряд обов`язків.

Позивач стверджує, що договір укладався та підписувався під фізичним та психічним (моральним) насильством із сторони ОСОБА_2 щодо відчужувача та його зміст не відповідає внутрішній волі сторін. Крім того, договір укладався при тяжких обставинах для ОСОБА_3 , зокрема за наслідками хвороби.

До того ж, у зв`язку з хворобою відчужувача та на її прохання, договір підписано нею по місцю її постійного проживання, про що зазначено нотаріусом безпосередньо у договорі і тому такий правочин може бути визнаний недійсним.

Тому просить суд визнати недійсним вказаний спадковий договір, так як він укладався під тиском, скасувати заборону відчуження нерухомого майна, а також стягнути з відповідача понесені нею витрати.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанції

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 24 жовтня 2018 року, залишене без зміни постановою Івано - Франківського апеляційного суду від 16 січня 2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якими погодився апеляційний суд, виходив з недоведеності доводів позивача, що підписання відчужувачем спадкового договору відбулося під тиском відповідача, що його зміст не відповідає внутрішній волі сторін та договір укладався при тяжких обставинах для відчужувача, оскільки судами першої та апеляційної інстанції не здобуто належних та допустимих доказів для підтвердження цих обставин. Волевиявлення ОСОБА_3 при укладенні спадкового договору було вільним, відповідало її внутрішній волі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 25 лютого 2019 року відкрито провадження у справі та витребувано справу з Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області№ 345/2572/17.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої та апеляційної інстанції не було встановлені фактичні обставини справи та суди відмовили у задоволенні позову без належного обґрунтування та є невмотивованим висновок про безпідставність доводів позивача щодо підписання відчужувачем спадкового договору під тиском відповідача, що його зміст не відповідає внутрішній волі сторін та договір укладався при тяжких обставинах для відчужувача. Судами не було досліджено, яким чином нотаріус здійснив перевірку дієздатності ОСОБА_3 , що ОСОБА_3 не просила нотаріуса приходити додому для укладення спадкового договору, що відповідач поставив її та ОСОБА_3 перед фактом укладення договору, та яким чином нотаріус здійснював контроль за виконанням спадкового договору.

Скаржниця зазначає, що судом першої та апеляційної інстанції було проігноровано докази долучені до матеріалів справи: зокрема договір-замовлення №274 на організацію та проведення поховання матері, свідоцтво про поховання, які свідчать, що організацією та проведенням поховання померлої ОСОБА_3 займалася вона. Судами не взято до уваги, що тільки вона здійснювала догляд матері ОСОБА_3 разом з своєю дочкою ОСОБА_4 , сестрою ОСОБА_1 , чеки про купівлю ліків, доставлення до лікарні для обстеження, харчування, а також докази перешкоджання здійснення догляду за мамою братом ОСОБА_2 .

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

Відзив по справі не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 01 лютого 2017 року між ОСОБА_3 , як відчужувачем, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 набувачем та позивачем по справі і ОСОБА_2 набувачем та відповідачем, було укладено спадковий договір, який посвідчено приватним нотаріусом Калуського

міського нотаріального округу Курищуком І.В. та зареєстрований у реєстрі за № 216 (а.с. 10-11).

Відповідно до п.1 Договору відчужував ОСОБА_3 передає після своєї смерті у власність ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в рівних чистках (по 1/2 частці кожному), належне їй на праві приватної власності нерухоме майно: домоволодіння (житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами) № 16 та земельну ділянку № 16 , площею 0.0844 га., кадастровий номер НОМЕР_2 , то знаходяться в АДРЕСА_1 .

Згідно п. 8 Договору за згодою сторін на набувачів майна покладаються такі обов`язки;

-забезпечення відчужувача житлом шляхом збереження права безоплатного пожиттєвого проживання в житловому будинку, який відчужується;

- здійснення над відчужувачем догляду та надання необхідної допомоги;

- забезпечення належними лікувальними засобами;

- в разі смерті відчужувана, поховати його.

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_3 відчужувач майна померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.15).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного Кодексу. Зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

За змістом частини першої статті 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства, судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов`язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім`ї, родичів тощо або їх майна.

Згідно ч.1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

В пункті 23 вищезазначеної постанови роз`яснено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст.233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася.

Таким чином, для визнання правочину недійсним з цих підстав необхідно встановити наявність двох обставин, а саме: тяжкі обставини та вкрай невигідні умови вчинення правочину.

Тяжкими обставинами можуть бути: тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що згідно виписки з протоколу ЛКК від 06 червня 2017 року ОСОБА_3 діагностовано об`ємний процес лобно-скроменевої тім`яної ділянки правої півкулі головного мозку з вираженим цефалічним, вестибуло-атактичним синдромом, лівобічним геміпарезом. Зазначено, що хвора нездатна до самообслуговування і потребує постійного стороннього догляду.

Спадковим договором передбачено, що сторони договору перебувають при здоровому розумі, ясній пам`яті та діючи добровільно, без будь-якого фізичного та психічного тиску (а.с.10).

Судами встановлено, що даних про те, що в момент укладення оспорюваного спадкового договору ОСОБА_3 не у повній мірі могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що свідчить про наявність підстав для визнання такого договору недійсним, в матеріалах справи немає.

Про наявність волевиявлення ОСОБА_3 , відчужувача майна, свідчить власноручний підпис на спадковому договорі, яким вона підтвердила своє волевиявлення.

Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що обставини, які встановлені Калуським відділом поліції у листі від 19 червня 2017 року (а.с.26) про чинення позивачу перешкод щодо догляду матері ОСОБА_2 та його конфлікт із дочкою позивача відповідно до повідомлення про підозру від 09 жовтня 2017 року (а.с.44), не є обставинами для визнання недійсним спадкового договору за обґрунтуваннями, які викладені у позовній заяві, оскільки такі дії вчинялись тільки у зв`язку із неприязними відносинами, які склалися між набувачами.

Судами досліджено акт обстеження матеріально-побутових умов і сімейних обставин, складеного комісією Калуської міської ради від 04 липня 2017 року (а.с. 67) встановлено, що відчужував за спадковим договором ОСОБА_3 проживає із сином ОСОБА_2 та його родиною по АДРЕСА_1 . З січня 2017 року ОСОБА_3 захворіла і за нею здійснюється належний догляд, хвора доглянута, є всі належні умови та медикаменти.

Також судом першої та апеляційної інстанції, було досліджено ряд товарних чеків та квитанцій про витрати відповідача ОСОБА_2 на придбання ліків, продуктів та інших необхідних товарів для догляду за хворою мамою та витрати, які він поніс для її поховання після смерті.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 , що судом першої та апеляційної інстанції не взяв до уваги її витрати на проведення поховання матері та витрати на купівлю ліків, харчування та доставлення до лікарні, не заслуговують уваги з наступних підстав, а саме, що відповідно до п. 8 спадкового договору обов`язки по забезпеченню відчужувача житлом шляхом збереження права безоплатного пожиттєвого проживання в житловому будинку, який відчужується; здійснення над відчужувачем догляду та надання необхідної допомоги; забезпечення належними лікувальними засобами; в разі смерті відчужувача, поховати його, мав виконувати не тільки брат ОСОБА_2 , а і вона особисто, як набувач частини домоволодіння. Позивач у позовній заяві зазначала, що після укладення спадкового договору вона перейшла проживати на другий поверх, а відповідач із сім`єю залишився проживати на першому поверсі будинку.

Крім того, як встановлено судами, а саме приватний нотаріус Курищук І. В . підтвердив, що для консультації до нього для складення спадкового договору приходили усі сторони, тобто відчужувач та обоє набувачів, його після цього було запрошено для укладення договору по місцю проживання ОСОБА_3 , усі сторони розуміли, що підписують спадковий договір, і жодного тиску при його укладенні не вчинялося.

Отже, суд першої та апеляційної інстанції встановивши всі фактичні обставини справи, прийшли до обґрунтованого висновку про відсутність законних підстав для визнання спадкового договору недійсним та про відмову в задоволенні позовної вимоги про скасування заборони відчуження на нерухоме майно.

З урахуванням викладеного, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 жовтня 2018 року та постанову Івано - Франківського апеляційного суду від 16 січня 2019 року без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Сімоненко

Є. В. Петров

С.Ю. Мартєв