Справа № 346/2870/19
Провадження № 2/346/1595/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2019 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі: головуючого-судді Веселова В.М.,

секретаря Максимюк М.А.,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Коломия цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Мишинської сільської ради (Нижньовербізької сільської ради об`єднаної територіальної громади) про визнання права власності на спадкове майно, -

встановив:

позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 . Остання за життя, 25 лютого 1997 року склала заповіт, зареєстрований за реєстром № 13, відповідно до якого все своє майно заповіла їй. Будинковолодіння АДРЕСА_1 належало на праві власності колгоспному двору, головою якого була - ОСОБА_2 .

Станом на 01.07.1990 року в даному житловому будинку проживали: голова двору - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Оскільки на час ліквідації колгоспних дворів у господарстві проживали вказані особи, які не втратили права на частку в дворі, то кожному з них належить по 1/2 частині зазначеного будинку.

З метою оформлення спадщини позивачка звернулася до державного нотаріуса із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак отримала відмову, оскільки не виділено частки у спільній сумісній власності колгоспного двору та інших його членів. Просить визнати за нею право власності на житловий будинок та господарські будівлі і споруди, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

В судове засідання позивачка подала письмове клопотання, в якому позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розгляд справи провести без її участі.

Представник відповідача - Нижньовербізької сільської ради об`єднаної територіальної громади с.Мишин подав до суду заяву, в якій вимоги позовної заяви визнав та просив справу слухати у відсутність представника.

Суд, дослідивши матеріали справи, розглянувши письмові клопотання позивача та представника відповідача, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 05.03.2006 року (а.с. 6). За життя померла залишила на ім`я позивачки заповіт посвідчений Мишинською сільською радою 25 лютого 1997 року, зареєстрований в реєстрі за № 13 (а.с. 8).

Після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , що належав на праві власності колгоспного двору, головою якого була - ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою Нижньовербізької сільської ради від 20 листопада 2017 року за № 1425 (а.с. 26). Станом на 01 липня 1990 року у даному житловому будинку проживали: голова двору - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується довідкою Нижньовербізької сільської ради від 20 листопада 2017 року за № 1425.

Оскільки на час ліквідації колгоспних дворів у господарстві проживали вказані особи, які не втратили права на частку в дворі, то кожному з них належить по 1/2 частині зазначеного будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 5).

Заповітів від імені ОСОБА_3 виконком Мишинської сільської ради не посвідчувався.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина за заповітом, яка складається з 1/2 частини житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 , яку прийняла ОСОБА_1 .

Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року №20із змінами "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" передбачено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів,включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

З метою оформлення спадщини позивачка звернулася до державного нотаріуса першої Коломийської районної державної нотаріальної контори Петрук О.Л. із заявою про прийняття спадщини, однак отримала відмову у зв`язку з тим, що не виділено частки (а.с. 28).

Проте отримати свідоцтво право на спадщину позивач не взмозі, в зв`язку із тим, що право власності зареєстровано за померлим головою колгоспного двору - ОСОБА_2 , спадкоємцем якої є позивачка, а інший член колгоспного двору ОСОБА_3 , яка була одинокою, померла, членам колгоспного двору і її частка не виділена, та згідно ст. 346 ЦК України право власності на частку померлого припинилося з моменту його смерті.

На підставі ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу відкриття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 123 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) розмір частки члена колгоспного двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Частиною 1статті 1226 Цивільного кодексу України встановлено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч. 2ст. 370 ЦК України: "У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду".

Частиною 1 статті 1226 Цивільного кодексу України встановлено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

За таких обставин, у відповідності до ч. 1ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.3ст. 1268 ЦК України- спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленогост. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

На підставі ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до вимог ст.ст.346,347 ЦК України особа може відмовитись від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. Інших спадкоємців та осіб, передбачених законом, зокрема малолітніх, неповнолітніх, недієздатних осіб, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена немає. Представник відповідача надав суду письмове клопотання про визнання позовних вимог.

Вартість спадкового майна згідно звіту про оцінку майна від 2018 рокув АДРЕСА_1 становить 203200 (двісті три тисячі двісті)грн. 00 коп.

За таких обставин суд приходить до висновку про підставність позовних вимог та їх задоволення в повному обсязі.

На підставі ст.16,328,346,347,392,1222,1234,1268ЦК України та керуючись ст.ст.197-200,247ч.2 ,239,263,264,265,268,354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителькою АДРЕСА_1 право власності на житловий будинок та господарські будівлі і споруди, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 5 липня 2019 року.

Суддя Веселов В. М.