Постанова

іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 414/1148/16-ц

провадження № 61-29151св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Кремінське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства

третя особа - Пандаєвський Олександр Миколайович

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Кремінського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства на рішення Кремінського районного суду Луганської області від 05 квітня 2017 року у складі судді Костроба Ю. Ю. та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 18 липня 2017 року у складі колегії суддів: Назарової М. В., Лозко Ю. П., Стахової Н. В.,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Кремінського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства, у якому, з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог, просила суд скасувати наказ про її звільнення, поновити її на роботі та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14квітня 2016 року наказом №155-к Погорєлову О. С. попереджено про скорочення її посади з 14червня 2016 року.

Від запропонованих відповідачем посад контролера та прибиральниці, позивач відмовилась, оскільки не могла виконувати обов`язки за вказаними посадами через стан свого здоров`я.

14червня 2016 року ОСОБА_1 звільнено з посади діловода Кремінського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарствана підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Позивач вважає своє звільнення незаконним, оскільки вона є одинокою матір`ю, що виховує дитину-інваліда, а тому, на її думку, на неї розповсюджуються гарантії, передбачені статтею 184 КЗпП України щодо можливості звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України лише у випадку повної ліквідації підприємства з її обов`язковим працевлаштуванням.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 05 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Скасовано наказ про звільнення ОСОБА_1 з Кремінського виробничого управління водопровідно - каналізаційного господарства від 14 червня 2016 року № 155-к, поновлено ОСОБА_1 на посаді діловода Кремінського виробничого управління водопровідно - каналізаційного господарства.

Стягнуто з Кремінського виробничого управління водопровідно - каналізаційного господарства на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15 червня 2016 року по 24 березня 2017 року в сумі 18 943,76 грн.

Рішення в частині поновлення позивача на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць допущено до негайного виконання.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що повної ліквідації Кремінського виробничого управління водопровідно - каналізаційного господарства не відбулося, а позивач є одинокою матір`ю, яка виховує і утримує дитину-інваліда. Тому, враховуючи приписи пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України та частини третьої статті 184 КЗпП України, дійшов висновку, що звільнення позивача було проведено з порушенням встановлених вказаними нормами гарантій.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 18 липня 2017 року рішення Кремінського районного суду Луганської області від 05 квітня 2017 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про порушення відповідачем при звільненні ОСОБА_1 вимог статті 184 КЗпП України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2017 року Кремінськевиробниче управління водопровідно - каналізаційного господарства звернулось з касаційною скаргою до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, а справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга аргументована тим, що Кремінське виробниче управління водопровідно - каналізаційного господарства повідомило ОСОБА_1 про скорочення штатної одиниці діловода підприємства та про її звільнення за два місяці, остання від запропонованих посад контролера та прибиральниці відмовилась, у зв'язку з чим її було звільнено на законних підставах.

Відповідач вказує, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального закону, оскільки долучив до матеріалів справи та дослідив докази (довідку про склад сім`ї, копію посвідчення дитини-інваліда), які подані з порушенням встановленого ЦПК України порядку, та прийняв від позивача уточнену позовну заяву, в якій одночасно змінено підставу і предмет позову, що суперечить нормам ЦПК України.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу

20 листопада 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від Кремінського виробничого управління водопровідно - каналізаційного господарства надійшли заперечення на касаційну скаргу.

У запереченнях на касаційну скаргу позивач зазначила, що касаційна скарга є безпідставною та необґрунтованою, а рішення Кремінського районного суду Луганської області від 05 квітня 2017 року та ухвала Апеляційного суду Луганської області від 18 липня 2017 року ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального закону України.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 12 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Кремінського виробничого управління водопровідно - каналізаційного господарства.

На виконання вимог підпункту 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, 24 травня 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 працювала на різних посадах у Кремінському виробничому управлінні водопровідно-каналізаційного господарства.

04 грудня 2013 року ОСОБА_1 переведено на посаду діловода підприємства, а 20 червня 2014 року звільнено з займаної посади на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 03 червня 2015 року скасовано рішення Кремінського районного суду Луганської області від 18 листопада 2014 року та ухвалено нове рішення, яким ОСОБА_1 поновлено на посаді діловода підприємства.

Наказом Кремінського виробничого управління водопровідно - каналізаційного господарства №264/1-к від 01 березня 2016 року позивача поновлено на роботі.

Наказом №95-к від 14 квітня 2016 року внесено зміни в структуру та штатний розпис працівників Кремінського виробничого управління водопровідно - каналізаційного господарства, а саме: скорочено 1 штатну одиницю діловода та 0,5 штатної одиниці касира. ОСОБА_1 , яка займала посаду діловода, попереджено про скорочення її посади з 14 червня 2016 року.

Наказом №155-к від 14 червня 2016 року позивача звільнено з посади діловода на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

14 квітня 2016 року ОСОБА_1 було запропоновано посаду контролера водопровідного господарства абонентського відділу, а 14 червня 2016 року - посаду прибиральниці, на що позивач не погодилась, оскільки не могла виконувати цю роботу за станом здоров'я.

ОСОБА_1 є одинокою матір`ю, що виховує дитину-інваліда - сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП Українитрудовий договір укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною третьою статті 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням.

Зазначена норма чітко встановлює гарантію для перелічених в ній категорій працівників у вигляді заборони їх звільнення з ініціатививласника або уповноваженого ним органу, за виключенням випадку ліквідації підприємства, коли допускається таке звільнення з обов`язковим працевлаштуванням.

Такий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 14.03.2018 року (справа № 820/11570/15, провадження № К/9901/6679/18)

Оскільки позивач, як одинока матір, що виховує дитину-інваліда, підпадає під зазначену категорію працівників, то в ситуації, коли не було ліквідації підприємства, її не можна було звільняти з ініціативи адміністрації (за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку з скороченням штату працівників).

В цьому випадку виконання роботодавцем обов`язку щодо працевлаштування позивача (пропозиції вакантних посад контролера і прибиральниці) не має правового значення для вирішення питання щодо законності її звільнення, оскільки на неї поширюються не загальні вимоги щодо працевлаштування, встановлені для всіх працівників частиною другою статті 40, частиною третьою статті 49-2 КЗпП України, а спеціальні (більш вищі) гарантії, визначені статтею 184 КЗпП України щодо неможливості звільнення таких осіб, як позивач, зокрема, у зв`язку із скороченням штату працівників.

З наведених міркувань колегія суддів відхиляє як такі, що не мають правового значення, доводи відповідача про законність проведеного звільнення позивача у зв`язку з виконання ним вимог трудового законодавства щодо її працевлаштування.

Допущені, на думку відповідача, судом першої інстанції порушення норм процесуального права щодо прийняття заяв про зміну позивачем підстави та предмету позову, його доповненням вимогами про скасування наказу про звільнення на стадії закінчення з`ясування обставин по справі, долучення окремих доказів до справи з порушенням строків їх подання не є підставами для повного чи часткового скасування судових рішень, оскільки це не призвело до ухвалення незаконного рішення в справі.

Інші аргументи касаційної скарги колегія суддів відхиляє, оскільки вони не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновків судів першої та апеляційної інстанцій, а зводяться до переоцінки доказів.

Згідно з положеннями статті 400 ЦПК України оцінка доказів не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Докази та обставини, на які посилається Кремінське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій і їм надана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критеріям обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін оскаржуваних судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій.

Керуючись статтями 400, 401, 402, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Кремінського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства залишити без задоволення.

Рішення Кремінського районного суду Луганської області від 05 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 18 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді М. М. Русинчук

Н. О. Антоненко

В. І. Журавель