Постанова

Іменем України

04 липня 2019 року

м. Київ

справа № 640/18410/15-ц

провадження № 61-34440св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Ігнатенка В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Партнер»,

треті особи: Харківське міське управління юстиції, Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_2 , Публічне акціонерне товариство Банк «Меркурій» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Партнер» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 01 березня 2017 року у складі головуючого-судді Лях М. Ю. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 29 травня 2017 року у складі колегії суддів: Кругової С. С., Колтунової А. І., Пилипчук Н. П.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Партнер» (далі - ТОВ «Компанія «Партнер») про припинення права власності, скасування державної реєстрації права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння.

На обґрунтування позову зазначав, що 31 липня 2015 року за результатами проведення аукціону між ним та ПАТ Банк «Меркурій» укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень підвалу № 1, 1-го поверху № 1-12, 2-го поверху №14-22, в літ.«А-2», загальною площею 330,8 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Після цього йому стало відомо, що дане нерухоме майно знаходиться у володінні відповідача - ТОВ «Компанія «Партнер».

Позивач вказував, що спірне нерухоме майно вибуло з його володіння без його волі, відповідач придбав указане майно у незаконному порядку, а тому ТОВ «Компанія «Партнер» є недобросовісним набувачем.

Крім того, позивач зазначає, що державний реєстратор, будучи обізнаним про наявність у реєстрі запису про право власності на спірний об`єкт іншої особи, безпідставно присвоїв спірному об`єкту нерухомості новий індивідуальний номер, та, як наслідок, незаконно зареєстрував право власності за відповідачем.

Ураховуючи викладене, позивач просив: витребувати у ТОВ «Компанія «Партнер» на користь позивача об`єкт нерухомого майна - нежитлові приміщення підвалу №1, 1-го поверху 1-12, 2-го поверху №14-22 в літ.«А-2», по АДРЕСА_1 , в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, які також зазначені в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наступним чином - нежитлове приміщення підвалу № І; 1-го поверху №1, 2, 3, 3а, 4, 4а, 6, 6а, 8, 8а, 9, 9а, 9б, 11, 12, 12а, 12б; 2-го поверху №14-:-17, 19-:-23 в літ.«А-3», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1; припинити право власності ТОВ «Компанія «Партнер» та припинити будь-які інші пов`язані та похідні речові права та права третіх осіб на об`єкт; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 22697743 від 08 липня 2015 року, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківська області Вахрушевої О. О. щодо реєстрації права власності ТОВ «Компанія «Партнер» на об`єкт, номер запису про право власності 10331273, без поновлення записів про речові права на нерухоме майно, обтяження таких прав, що існували до проведення державної реєстрації прав; зобов`язати державного реєстратора прав приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківська області Вахрушеву О. О. внести запис про скасування державної реєстрації права власності ТОВ «Компанія «Партнер» на об`єкт, номер запису про право власності 10331273 без поновлення запису про речові права на нерухоме майно, обтяження таких прав, що існували до проведення державної реєстрації прав; скасувати рішення державного реєстратора (державних реєстраторів) прав про відкриття розділу (розділів) та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна нежитлове приміщення підвалу №І; 1-го поверху №1, 2, 3, 3а, 4, 4а, 6, 6а, 8, 8а, 9, 9а, 9б, 11, 12, 12а, 12б; 2-го поверху №14-:-17, 19-:-23 в літ.«А-3» м. Харків, АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 1, реєстраційний номер майна в реєстрі прав власності на нерухоме майно 33475928); зобов`язати реєстраційну службу Харківського міського управління юстиції виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно розділ (розділи) та усі відомості цього розділу (розділів) на об`єкт нерухомого майна: нежитлове приміщення підвалу №І; 1-го поверху №1, 2, 3, 3а, 4, 4а, 6, 6а, 8, 8а, 9, 9а, 9б, 11, 12, 12а, 12б; 2-го поверху №14-:-17, 19-:-23 в літ.«А-3» м. Харків АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 1, реєстраційний номер майна в реєстрі прав власності на нерухоме майно - 33475928).

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16 березня

2016 року позов задоволено частково. Витребувано у ТОВ «Компанія «Партнер» на користь ОСОБА_1 нежитлові приміщення підвалу № 1, 1-го поверху 1-12, 2-го поверху № 14-22 в літ. «А-2», розташовані по АДРЕСА_1 , в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 01, які також зазначені в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наступним чином - нежитлове приміщення підвалу № І; 1-го поверху №1, 2, 3, 3а, 4, 4а, 6, 6а, 8, 8а, 9, 9а, 9б, 11, 12, 12а, 12б; 2-го поверху № 14-:-17, 19-:-23 в літ. «А-3», АДРЕСА_1 , в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1; припинено право власності та будь-які інші пов`язані та похідні речові права ТОВ «Компанія «Партнер» на нежитлові приміщення підвалу № І; 1-го поверху № 1, 2, 3, 3а, 4, 4а, 6, 6а, 8, 8а, 9, 9а, 9б, 11, 12, 12а, 12б; 2-го поверху № 14-:-17, 19-:-23 в літ.«А-3» загальною площею 340,8 кв. АДРЕСА_1 , в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1; закрито розділ № 1, як такий, що помилково відкритий на нежитлові приміщення підвалу № 1, 1-го поверху № 1, 2, 3, 3а, 4, 4а, 6, 6а, 8, 8а, 9, 9а, 9б, 11, 12, 12а, 12б; 2-го поверху № 14-:-17, 19-:-23 в літ. «А-3», загальною площею 340,8 кв. м, по АДРЕСА_1 , зареєстровані за ТОВ «Компанія «Партнер»; скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 22697743 від 08 липня 2015 року, 16:04:39, приватний нотаріус Вахрушева О. О., Харківський міський нотаріальний округ, Харківська область щодо реєстрації права власності ТОВ «Компанія «Партнер» на нежитлове приміщення підвалу № І; 1-го поверху № 1, 2, 3, 3а, 4, 4а, 6, 6а, 8, 8а, 9, 9а, 9б, 11, 12, 12а, 12б; 2-го поверху № 14-:-17, 19-:-23 в літ. «А-3», загальною площею 340,8 кв. АДРЕСА_1 , у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1, номер запису про право власності 10331273, без поновлення записів про речові права на нерухоме майно, обтяження таких прав, що існували до проведення державної реєстрації прав; зобов`язано державного реєстратора прав - приватного нотаріуса Вахрушеву О. О., Харківський міський нотаріальний округ, Харківська область, внести запис про скасування державної реєстрації права власності

ТОВ «Компанія «Партнер» на нежитлове приміщення підвалу № І; 1-го поверху № 1, 2, 3, 3а, 4, 4а, 6, 6а, 8, 8а, 9, 9а, 9б, 11, 12, 12а, 12б; 2-го поверху № 14-:-17, 19-:-23 в літ. «А-3», загальною площею 340,8 кв. АДРЕСА_1 , в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1, номер запису про право власності 10331273, без поновлення запису про речові права на нерухоме майно, обтяження таких прав, що існували до проведення державної реєстрації прав. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 4 травня 2016 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 березня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 08 червня 2016 року провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 : про скасування рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 20 квітня 2011 року про відкриття розділу та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення підвалу № І; 1-го поверху № 1, 2, 3, 3а, 4, 4а, 6, 6а, 8, 8а, 9, 9а, 9б, 11, 12, 12а, 12б; 2-го поверху № 14-:-17, 19-:-23 в літ. «А-3» АДРЕСА_1; про зобов`язання уповноваженого державного реєстратора виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно розділ (розділи) та усі відомості цього розділу на об`єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення підвалу № І; 1-го поверху № 1, 2, 3, 3а, 4, 4а, 6, 6а, 8, 8а, 9, 9а, 9б, 11, 12, 12а, 12б; 2-го поверху № 14-:-17, 19-:-23 в літ. «А-3», загальною площею 340,8 кв. м, за адресою:

АДРЕСА_1;про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 22697743 від 08 липня 2015 16:04:39, приватний нотаріус Вахрушева О. О., Харківський міський нотаріальний округ, Харківська область щодо реєстрації права власності ТОВ «Компанія «Партнер» на об`єкт, номер запису про право власності 10331273, без поновлення записів про речові права на нерухоме майно, обтяження таких прав, що існували до проведення державної реєстрації прав; про зобов`язання державного реєстратора прав - приватного нотаріуса Вахрушеву О. О. - внести запис про скасування державної реєстрації права власності ТОВ «Компанія «Партнер» на об`єкт, номер запису про право власності 10331273, без поновлення запису про речові права на нерухоме майно, обтяження таких прав, що існували до проведення державної реєстрації прав, закрито як щодо таких, що не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Додатковим рішенням Апеляційного суду Харківської області

від 8 червня 2016 року вирішено питання про розподіл судових витрат та скасовані заходи забезпечення позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 березня 2016 року, рішення Апеляційного суду Харківської області від 04 травня 2016 року та додаткове рішення Апеляційного суду Харківської області від 08 червня 2016 року в частині вирішення позовних вимог про припинення права власності та витребування з чужого незаконного володіння скасовано та справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 08 червня 2016 року в частині позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора, скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, зобов`язання державного реєстратора вчинити дії залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої та апеляційної інстанцій в частині витребування майна з чужого незаконного володіння та припинення права власності, суд касаційної інстанції виходив із того, що суди належним чином не перевірили чи є позивач єдиним власником спірного майна та чи належить вказане майно до спільної власності подружжя, а також не звернули уваги на те, що на момент отримання ТОВ «Компанія «Партнер» спірного майна у власність, позивач, на відміну від ПАТ Банк «Меркурій», не мав на спірне майно відповідного права, у зв`язку з чим не з`ясували склад осіб, які повинні брати участь у справі.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2016 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_2 та ПАТ Банк «Меркурій» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ Банк «Меркурій».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Оскаржуваним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 01 березня 2017 року позов задоволено. Витребувано у ТОВ «Компанія «Партнер» на користь ОСОБА_3 об`єкт нерухомого майна - нежитлові приміщення підвалу №1, 1-го поверху 1-12, 2-го поверху №14-22 в літ.«А-2», м. Харків АДРЕСА_1 , у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, які також зазначені в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наступним чином - нежитлове приміщення підвалу №І; 1-го поверху №1, 2, 3, 3а, 4, 4а, 6, 6а, 8, 8а, 9, 9а, 9б, 11, 12, 12а, 12б; 2-го поверху №14-:-17, 19-:-23 в літ.«А-3» АДРЕСА_1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1.

Припинено право власності ТОВ «Компанія «Партнер» та припинено будь-які інші пов`язані та похідні речові права та права третіх осіб на нежитлові приміщення підвалу № І; 1-го поверху №1, 2, 3, 3а, 4, 4а, 6, 6а, 8, 8а, 9, 9а, 9б, 11, 12, 12а, 12б; 2-го поверху №14-:-17, 19-:-23 в літ.«А-3» м. Харків, загальною площею 340,8 кв. АДРЕСА_1 , у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з урахуванням встановлених обставин по справі, наявні підстави передбачені статтею 388 ЦК України для задоволення позову про витребування майна та відповідно припинення права власності. При цьому зазначено, що відповідач при придбанні майна у ТОВ «ДЕКУРІОН» знав про те, що правовстановлюючим документом права власності на спірне майно у відчужувача було рішення господарського суду Харківської області від 13 листопада 2008 року і відповідач повинен був проявити обережність і пересвідчитись у його законності.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 29 травня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «Компанія «Партнер» відхилено, рішення Київського районного суду м. Харкова від 01 березня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та залишив судове рішення без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТОВ «Компанія «Партнер» просить судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували до спірних правовідносин положення статей 387, 388 ЦК України, оскільки віндикація застосовується за позовом неволодіючого власника до особи, яка після набуття власником права власності на спірне майно заволоділа ним без належних правових підстав, однак позивач на момент отримання відповідачем у власність спірних об`єктів не мав до них жодного відношення. Також помилковим є висновок апеляційного суду про те, що позивач, який придбав у ПАТ Банк «Меркурій» спірне майно, на підставі договору купівлі-продажу, є правонаступником права ПАТ Банк «Меркурій» на спірні приміщення, у якого воно існувало на момент отримання відповідачем свідоцтва про право власності на спірне нерухоме майн, оскільки діюче законодавство не передбачає, що укладення договору купівлі-продажу є підставою для правонаступництва. Суди попередніх інстанцій в оскаржуваних рішеннях посилаються на судові рішення у цивільній справі № 2-1055/10/17 та господарській справі № 29/506-10, у яких сторонами були ТОВ «Компанія з управління активами «Форвард», ТОВ «Декуріон» та ПАТ Банк «Меркурій», в той час як ТОВ «Компанія «Партнер» та позивач участі у вказаних справах не приймали, а тому відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України, обставини встановлені вказаними судовими рішеннями не можуть бути преюдиційними при розгляді цієї справи. Крім того, заявник зазначає, що на момент отримання свідоцтва про право власності на спірні об`єкти нерухомості, він не мав можливості дізнатися про скасування рішення господарського суду Харківської області від 13 листопада 2008 року по справі № 29/506-08, а тому є добросовісним набувачем. Також не мав можливості дізнатися з Реєстру прав власності на нерухоме майно про те, що власником спірного майна на момент його придбання був ПАТ Банк «Меркурій», оскільки станом на 2011 рік вказаний реєстр був закритим та доступ до нього мали лише державні реєстратори бюро технічної інвентаризації. Судами не наведено жодного правового обґрунтування для задоволення позовної вимоги про припинення права власності ТОВ «Компанія «Партнер» на спірні об`єкти.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та зупинено виконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 01 березня 2017 року.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

05 червня 2018 року справу № 640/18410/15-ц за позовом ОСОБА_1 ТОВ «Компанія «Партнер», треті особи: Харківське міське управління юстиції, Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_2 , Публічне акціонерне товариство Банк «Меркурій» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про припинення права власності, скасування державної реєстрації права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння передано до Верховного Суду.

Станом на час розгляду справи Верховним Судом відзив на касаційну скаргу не надходив.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки вони ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 28 січня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень підвалу № 1, 1-го поверху №1-12, 2-го поверху № 14-22, в літ. «А-2», загальною площею 330,8 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , .

28 січня 2008 року ОСОБА_5 передав в іпотеку АКБ «Меркурій» вище вказане нерухоме майно з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором споживчого кредиту.

29 грудня 2009 року право власності на спірні об`єкти нерухомості було зареєстровано за ПАТ банк «Меркурій» (договір від 27 лютого 2009 року № 685).

31 липня 2015 року за результатами проведення аукціону між позивачем та ПАТ Банк «Меркурій» укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень підвалу № 1, 1-го поверху № 1-12, 2-го поверху № 14-22, в літ. «А-2», загальною площею 330,8 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

ТОВ «Компанія з управління активами «Форвард» з 07 липня 2006 року було орендарем частини об`єкту - а саме нежитлового приміщення 1-го поверху в літ.«А-2», площею 105,5 кв. м, по АДРЕСА_1 (орендодавець на той час - власник ОСОБА_4 ).

ОСОБА_4 було повідомлено усіх орендарів про намір продати належні йому нежитлові приміщення, однак жоден з орендарів не скористався своїм правом переважного права покупця і об`єкт було продано ОСОБА_5 .

ТОВ «Компанія з управління активами «Форвард» звернулося до Київського районного суду м. Харкова з позовом про переведення на себе прав та обов`язків покупця та визнання права власності на об`єкт.

За наслідками розгляду вказаної справи заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова 10 жовтня 2008 року позов ТОВ «Компанія з управління активами «Форвард» було задоволено, однак ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 30 вересня 2009 року рішення місцевого суду скасовано та справу передано на новий розгляд.

В результаті подальшого розгляду цієї справи рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13 травня 2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 4 серпня 2010 року, позов ТОВ «Компанія з управління активами «Форвард» про переведення прав покупця залишено без задоволення.

Посилаючись на рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2008 року (скасованого пізніше ухвалою апеляційного суду Харківської області від 30 вересня 2009 року), 28 жовтня 2008 року ТОВ Компанія з управління активами «Форвард» уклало без нотаріального посвідчення договір купівлі-продажу спірного майна з ТОВ «Декуріон».

13 листопада 2008 року рішенням Господарського суду Харківської області у справі № 29/506-08 визнано дійсним вищезазначений договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 28 жовтня 2008 року між ТОВ Компанія з управління активами «Форвард» та ТОВ «Декуріон» та визнано право власності за останнім.

08 грудня 2008 року КП «Харківське міське БТІ» зареєстровано за ТОВ «Декуріон» право власності на спірні об`єкти.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 22 грудня 2010 року у справі № 29/284-10, винесеною за результатами розгляду апеляційної скарги ПАТ банк «Меркурій» (на той час іпотекодержатель об`єкта), вищезазначене рішення Господарського суду Харківської області по справі № 29/506-08 від 13 листопада 2008 року скасовано, в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України у справі № 29/284-10 (№ 29/506-08) від 02 березня 2011 року вищевказану постанову Харківського апеляційного господарського суду від 22 грудня 2010 року у справі № 29/284-10 залишено без змін.

17 вересня 2009 року ТОВ «Декуріон» передало спірні приміщення в іпотеку відповідачу ТОВ «Компанія «Партнер» для забезпечення виконання зобов`язань перед ТОВ «Компанія «Партнер».

31 січня 2011 року ТОВ «Компанія «Партнер», у зв`язку з невиконанням ТОВ «Декуріон» зобов`язань за договором, переоформило на себе право власності на об`єкт, у результаті чого отримало свідоцтво від 31 січня 2011 року № 5-236.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно зі статтею 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже, важливою умовою звернення з віндикаційним позовом (стаття 388 ЦК України) є відсутність між позивачем і відповідачем зобов`язально-правових відносин.

Витребування майна від добросовісного набувача залежить від обставин вибуття майна з володіння власника та оплатності (безоплатності) придбання цього майна набувачем.

За приписами пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України можливість витребувати майно від добросовісного набувача є за відсутності у діях власника майна волі на передачу майна.

За змістом статті 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 11 червня 2014 року № 6-52цс14 і суд касаційної інстанції не вбачає правових підстав відступати від них.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, урахувавши зазначені норми матеріального права та установивши, що спірне майно вибуло з власності ОСОБА_5 на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2008 року у справі за позовом ТОВ «Компанія з управління активами «Форвард» про переведення на нього прав покупця з ОСОБА_5 , яке згодом було скасовано ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 30 вересня 2009 року та направлено на новий розгляд, за наслідками якого ухвалено рішення Київським районним судом м. Харкова від 13 травня 2010 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 04 серпня 2010 року, про відмову у задоволенні позову ТОВ «Компанія з управління активами «Форвард».

Поряд з цим ТОВ «Компанія з управління активами «Форвард», посилаючись на вищезазначене рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2008 року, яке згодом було скасовано, 28 жовтня 2008 року відчужує спірне нерухоме майно ТОВ «Декуріон» на підставі договору купівлі-продажу, який рішенням Господарського суду Харківської області від 13 листопада 2008 року визнано дійсним та 08 грудня 2008 року право власності зареєстровано КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за ТОВ «Декуріон», яке в свою чергу передало спірні приміщення в іпотеку відповідачу ТОВ «Компанія «Партнер», а останнє 31 січня 2011 року, у зв`язку з невиконанням ТОВ «Декуріон» своїх зобов`язань» за договором оформило право власності на спірні приміщення за собою.

Однак постановою Харківського апеляційного господарського суду від 22 грудня 2010 року, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 02 березня 2011 року, рішення Господарського суду Харківської області від 13 листопада 2008 року, яким визнано дійсним договір купівлі-продажу спірного майна, укладений між ТОВ «Компанія з управління активами «Форвард» та ТОВ «Декуріон» від 28 жовтня 2008 року, скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

При цьому весь цей час, починаючи з 28 січня 2008 року спірне нерухоме майно перебувало в іпотеці ПАТ Банк «Меркурій» на підставі іпотечного договору, який було зареєстровано в Державному реєстрі іпотек та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Отже спірне нерухоме майно вибуло з володіння власника поза його волею, оскільки вибуло з його володіння на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, яке в подальшому було скасовано.

На даний час власником спірного майна є позивач, який придбав його на підставі договору купівлі-продажу від 31 липня 2015 року, укладеного між ним та ПАТ Банк «Меркурій», яке набуло у власність спірне майно відповідно до договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 27 лютого 2009 року № 685, укладеного між банком та ОСОБА_5 , який в свою чергу став власником майна на підставі договору купівлі-продажу від 28 січня 2008 року. Вказані договори недійсними не визнавались та є чинними, а тому позивач як законний власник спірного майна може захистити своє порушене право лише шляхом витребування вказаного майна у ТОВ «Компанія «Партнер», яке заволоділо спірним майном без належних правових підстав.

Під час розгляду позову про витребування майна відповідач, згідно зі статтею 388 ЦК України, має право заперечити проти позову про витребування майна з його володіння шляхом подання доказів відплатного придбання ним цього майна в особи, яка не мала права його відчужувати, про що він не знав і не міг знати (добросовісний набувач).

Разом з цим відплатність придбання майна сама по собі не свідчить про добросовісність набувача.

Набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з`ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника.

Набувач не може бути визнаний добросовісним, якщо на момент вчинення правочину з набуття майна право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстроване не за відчужувачем або у цьому реєстрі був запис про судовий спір відносно цього майна (обтяження). Водночас запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності відчужувача також не є безспірним доказом добросовісності набувача.

Власник має право спростувати заперечення набувача про його добросовісність, довівши, що під час вчинення правочину набувач повинен був засумніватися у праві відчужувача на відчуження майна.

Оцінюючи добросовісність набувача спірного майна, суди обґрунтовано виходили з того, що підтвердженням права власності ТОВ «Декуріон» на спірне нерухоме майно було рішення господарського суду Харківської області від 13 листопада 2008 року, яке на момент набуття ТОВ «Компанія «Партнер» права власності на спірне майно 31 січня 2011 року було скасовано постановою Харківського апеляційного господарського суду від 22 грудня 2010 року, так як і було скасоване рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2008 року, на підставі якого власником спірного майна стало ТОВ «Компанія з управління активами «Форвард», яке відчужило спірне майно ТОВ «Декріон», а тому ТОВ «Компанія «Партнер» повинно було засумніватися у праві ТОВ «Декуріон» на відчуження цього майна.

Верховний суд погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій, так як ТОВ «Компанія «Партнер», проявивши розумну обачність, могло і повинно була знати про те, що спірне майно вибуло з володіння власника з порушенням вимог закону, що ставить під обґрунтований сумнів його добросовісність під час набуття ним спірного майна у власність.

Відповідно до статті 212 ЦПК України у редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних рішень судами першої та апеляційної інстанцій, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України у редакцій, чинній на час ухвалення оскаржуваних рішень суди першої та апеляційної інстанцій, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи заявника у касаційній скарзі про те, що обставини встановлені судовими рішеннями у цивільній справі № 2-1055/10/17 та господарській справі № 29/506-10 не можуть бути преюдиційними, на підставі частини третьої статті 61 ЦПК України, так як ТОВ «Компанія «Партнер» та позивач участі у вказаних справах не приймали, є безпідставними, оскільки вказані обставини судами оцінювалися на загальних підставах та не спростовані відповідачем. При цьому вказані судові рішення ухвалені судами у справах, де предметом було спірне майно, вони переглянуті судами вищих інстанцій та набрали законної сили.

Аргументи заявника в касаційній скарзі про те, що до спірних правовідносин не може застосовуватися положення статті 388 ЦК України, оскільки на момент отримання ТОВ «Компанія «Партнер» спірного майна у власність, позивач не мав відповідного права на вказане майно, є необґрунтованими з огляду на наступне.

Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року № 14-208цс18.

Суди встановили, що позивач отримав у власність спірне майно у належного власника ПАТ Банк «Меркурій», на підставі договору купівлі-продажу від 31 липня 2015 року, від якого це майно вибуло поза його волею, на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасоване. При цьому зазначений договір купівлі-продажу є чинним, недійсним в судовому порядку не визнавався, а отже діє презумпція правомірності правочину (стаття 204 ЦК України), тому обраний позивачем спосіб захисту порушеного права шляхом витребування майна на підставі статті 388 ЦК України є належним.

Посилання заявника в касаційній скарзі на те, що судами попередніх інстанцій не наведено правового обґрунтування для задоволення позовної вимоги про припинення права власності ТОВ «Компанія «Партнер» на спірні об`єкти не впливають на правильність висновків зроблених судами.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищевказаної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення першої та апеляційної інстанції - без змін.

З урахуванням того, що касаційну скаргу залишено без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, на підставі частини третьої статті 436 ЦПК України, колегія суддів поновлює виконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 01 березня 2017 року.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Партнер» залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 01 березня 2017 та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 29 травня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 01 березня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко