Справа №203/5010/16-ц
Провадження №2/0203/33/2019
УХВАЛА

03 липня 2019 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Католікяна М.О.,

при секретарі Дзьомі Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження заяву про залишення без розгляду позову військового прокурора Дніпропетровського гарнізону в інтересах держави в особі Державного космічного агентства України, державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне» імені М.К. Янгеля» до ОСОБА_1 , треті особи Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Павловська Ганна Олегівна, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Дніпропетровська обласна державна адміністрація, про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

у с т а н о в и в:

1. 26 жовтня 2016 року прокурор в інтересах держави в особі Державного космічного агентства України, ДП «КБ «Південне» ім. М.К. Янгеля» звернувся до суду з позовом до ПП «ОПО», ОСОБА_1 , треті особи управління Держгеокадастру в м. Дніпропетровську, регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області про визнання договору купівлі-продажу від 21.01.2016 року купівлі-продажу 1/2 частини нерухомого майна, розташованого у м. Дніпрі, на пр. Олександра Поля, 117Д, укладеного між ПП «ОПО» та ОСОБА_1 , недійсним (т. 1 а.с.а.с. 2 5).

2. 14 лютого 2017 року суд своєю ухвалою залучив до участі у справі в якості третьої особи приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Павловську Г.О. та виключив з числа відповідачів ПП «ОПО».

3. 18 вересня 2018 року ухвалою суду управління Держгеокадастру в м. Дніпропетровську було замінено Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області, а також залучено до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_2 .

4. 26 листопада 2018 року суд постановив ухвалу про залучення до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_3 (т. 3 а.с. 89).

5. 09 квітня 2019 року представник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про залишення позову прокурора без розгляду, пославшись на те, що останній не мав повноважень звертатися до суду в інтересах державних компаній, що мають статус юридичних осіб і могли самостійно звернутися до суду з позовом. Представник відповідачки також зазначив, що прокурор не обґрунтував самостійне звернення до суду з позовом, а також причини, що завадили особам, в інтересах яких прокурор звернувся до суду, подати такий позов самостійно (т. 3 а.с.а.с. 142 146).

6. 21 травня 2019 року суд своєю ухвалою залучив до участі у справі в якості третьої особи Дніпропетровську обласну державну адміністрацію.

7. Представник відповідача у судовому засіданні підтримав подану заяву, а прокурор та представник ДП «КБ «Південне» імені М.К. Янгеля» заперечували проти її задоволення.

8. Представник ОСОБА_2 у суді не заперечував проти залишення позову без розгляду.

9. Заслухавши думки прокурора, представників сторін та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що заявлений у справі позов необхідно залишити без розгляду з таких підстав.

10. Відповідно до частини 2 статті 45 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) у редакції, що діяла на час звернення прокурора з позовом, зметою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

11. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

12. Прокурор, який звертається до суду з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво), повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених частинами другою або третьою статті 25 Закону України «Про прокуратуру». Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді має наслідком застосування положень, передбачених статтею 121 цього Кодексу.

13. В обґрунтування заявлених позовних вимог прокурор посилався на те, що укладення оспорюваних договорів було вчинено всупереч закону, оскільки ПП «ОПО» розпорядилося майном, що належало та перебувало на балансі відповідачів.

14. При цьому прокурор зазначав про те, що Державне космічне агентство України не наділено повноваженнями представництва інтересів підприємств, що входять до сфери його управління, а ДП «КБ «Південне» ім. М.К. Янгеля» є стратегічно важливим підприємством державної форми власності, підпорядковане Державному космічному агентству України.

15. Необхідність представництва інтересів позивачів саме прокурором останній пояснив протиправним відчуженням ПП «ОПО» державного майна.

16. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 1311 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

17. Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф.В. проти Франції» (F.W. v. France) від 31.03.2005 року, заява 61517/00, пункт 27).

18. Водночас існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі «Менчинська проти Російської Федерації» (рішення від 15.01.2009 року, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі):

«Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави».

19. Водночас, ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

20. У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 року №1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

21. Ураховуючи викладене, з огляду на роль прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини першої статті 1311 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

22. Відтак прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

23. Положення пункту 3 частини першої статті 1311 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України від 14.10.2014 року №1697-VII «Про прокуратуру» (далі Закон №1697-VII).

24. У відповідності з частиною 3 статті 23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті.

25. Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави».

26. У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 року №3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).

27. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

28. З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

29. Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 року зі справи №806/1000/17).

30. У справі, що розглядається, прокурор обґрунтував наявність «інтересів держави» відчуженням державного майна (частини нежитлового приміщення) всупереч волі власника.

31. Водночас пункт 3 частини першої статті 1311 Конституції передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках.

32. Аналіз частини 3 статті 23 Закону №1697-VII дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

33. Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

34. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

35. «Не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

36. «Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

37. «Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

38. Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

39. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

40. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20.09.2018 року №76609979 (справа №624/1237/17), яка відповідно до статті 263 ЦПК підлягає урахуванню судом.

41. Судом було встановлено, що, звернувшись до суду з позовом, прокурор взагалі не зазначив про те, що Державне космічне агентства України та ДП «КБ «Південне» ім. М.К. Янгеля» не здійснювали, не здійснюють або неналежним чином здійснюють захист порушених прав або охоронюваних законом інтересів, обмежившись лише тим, що ці особи створені державою, тому прокурор управі самостійно ініціювати їх судовий захист.

42. За правилами, встановленими пунктом 2 частини 1 статті 257 ЦПК, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

43. Відтак, ураховуючи той факт, що прокурор у силу закону не мав права звертатись до суду з позовом в інтересах держави в особі Державного космічного агентства України та ДП «КБ «Південне» ім. М.К. Янгеля», заявлений ним позов необхідно залишити без розгляду.

44. Керуючись статтями 257 260 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Позов військового прокурора Дніпропетровського гарнізону в інтересах держави в особі Державного космічного агентства України, державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне» імені М.К. Янгеля» до ОСОБА_1 , треті особи Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Павловська Ганна Олегівна, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Дніпропетровська обласна державна адміністрація, про визнання договору купівлі-продажу недійсним залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення. Ухвала набирає законної сили у порядку, визначеному статтею 261 ЦПК.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів від дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині 2 статті 358 ЦПК.

Повна ухвала складена 08 липня 2019 року.

Суддя М.О. Католікян