Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/585/19
Провадження № 2-о/553/23/2019
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
05.07.2019м. Полтава

Ленінський районний суд міста Полтави у складі:
головуючого судді Тимчука Р.І.,
при секретарі Лунич Ю.Г.,
розглянувши цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтерисовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація в особі Посольства Російської Федерації в Україні, про встановлення факту, що має юридичне значення,-
ВСТАНОВИВ:
13.03.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме просить встановити факт загибелі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконанні обов`язку військової служби 11.02.2015 в районі села Широкине, Новоазовського району, Донецької області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.
Свою заяву обґрунтовує тим, що вона є членом Громадської організації «Всеукраїнський рух «Сила Права». ЇЇ син, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на дійсній військовій службі за контрактом в окремому загоні спеціального призначення «Азов» військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України. При цьому в період з 30.01.2015 року по 11.02.2015 року від брав участь в боях в секторі «М» зони проведення бойових дій (район міста Маріуполя Донецької області). Під час виконання обов`язків військової служби 10.02.2015 року в районі с.Широкине, Новоазовського району, Донецької області, її син солдат, стрілець-зенітник 3-го відділення зенітного ракетного взовду зенітної батареї окремого загону спеціального призначення «Азов», потрапив під обстріл збройних формувань Російської Федерації, в результаті якого отримав вогнепальне кульове поранення грудної клітини, що стало причиною його загибелі 11.02.2015 року.
Заявник вказує, що її син загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 при виконанні обов`язків військової служби в районі села Широкине, Новоазовського району, Донецької області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та має на меті визначення статусу ОСОБА_2 як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954 року, тобто жертви міжнародного збройного конфлікту, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією конвенцією, іншими нормами міжнародного права.
Заявник в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву у якій просила розглядати справу без її участі, заяву підтримує та просить її задовольнити.
Представник заінтересованої особи Міністерства соціальної політики України в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином.
Представник Посольства Російської Федерації в Україні про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, не повідомивши суду про причини своєї неявки.
Суд, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.
Постановою Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України» «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків" №337-VIII від 21 квітня 2015 року було схвалено текст Заяви Верховної Ради України "Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків".
З аналізу даної заяви вбачається, що 20 лютого 2014 року були зафіксовані перші випадки порушення Збройними Силами Російської Федерації порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання підрозділів збройних сил Російської Федерації, розташованих в Криму, що знаходились там відповідно до Угоди між Україною і Російською Федерацією про статус та умови перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України від 28 травня 1997 року, для блокування українських військових частин.
З даної заяви Верховної Ради України слідує, що 27 лютого 2014 року збройні підрозділи спеціального призначення Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації захопили будівлі Ради Міністрів та Верховної Ради Автономної Республіки Крим. Водночас, відбулось створення і озброєння нерегулярних збройних формувань найманців з числа місцевих жителів, якими керували офіцери спецслужб і Збройних Сил Російської Федерації, а Чорноморський флот Російської Федерації заблокував українські порти, де знаходились кораблі Військово-Морських Сил України. В подальшому лідер партії "Русское единство" Сергій Аксьонов проголосив себе головою Ради Міністрів Автономної Республіки Крим та закликав президента Російської Федерації "забезпечити мир і спокій в Криму". У відповідь на цей заклик Президент Російської Федерації звернувся до Ради Федерацій Федеральних зборів Ради Федерації, яка своєю постановою від 1 березня 2014 року, надала згоду на використання на території України Збройних Сил Російської Федерації. Як наслідок це призвело до збройного захоплення і воєнної окупації невід`ємної частини України - Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.
Нелегітимно сформована в умовах російської воєнної окупації виконавча влада Автономної Респубілки Крим 16 березня 2014 року провела референдум про входження Автономної Республіки Крим до складу Російської Федерації, однак результати референдуму не були визнані жодною країною світу, крім Російської Федерації, що підтверджується Резолюцією Генеральної Ради ООН 68/262 від 27 березня 2014 року "Територіальна цілісність України".
17.03.2014 Верховна Рада Автономної Республіки Крим, розпущена постановою Верховної Ради України від 15.03.2014 № 891-VІІ, всупереч цьому проголосила Крим незалежною державою. 18 березня 2014 самозвані представники Верховної Ради Автономної Республіки Крим підписали з президентом Російської Федерації "Договір про прийняття до Російської Федерації Республіки Крим і створення у складі Російської Федерації нових суб`єктів".
21.03.2014 владою Російської Федерації було прийнято Федеральний конституційний закон "О принятии в Российскую Федерацию Республики Крым и образовании в составе Российской Федерации новых субъектов - Республики Крым и города федерального значения Севастополя".
Згідно зіст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VІІ від 15.04.2014 року, із змінами і доповненнями, внесеними відповідно Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення дати початку тимчасової окупації» від 15.09.2015 року №685-VІІІ Республіка Крим та місто Севастополь визнано тимчасово окупованою територією України з зазначенням дати початку тимчасової окупації - 20 лютого 2014 року.
Незаконно анексувавши Республіку Крим, Росія продовжила свою військову агресію по відношенню до України, розпочавши в квітні 2014 року другу фазу збройної агресії проти України, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні формування проголосили створення так званих "Донецької народної республіки" (07 квітня 2014 року) та "Луганської народної республіки" (27 квітня 2014 року).
Згідно з постановою Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України» «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків", від 21.04.2015 №337-VIII зазначені події на сході України відбувалися за наступними обставинами.
Протягом травня 2014 року самозвані лідери "ДНР" та "ЛНР", серед яких було багато громадян Російської Федерації, у неконституційний спосіб організували проведення фіктивних референдумів про відокремлення цих нелегітимних утворень від України. Під приводом і з метою їхньої підтримки на територію України були заслані розвідувально-диверсійні групи, які очолювали кадрові офіцери Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації, формування російського козацтва та укомплектований чеченцями - громадянами Російської Федерації батальйон "Восток", а також були задіяні такі озброєні групи найманців як "Русский сектор" та "Оплот". За їхньої участі відбулися захоплення адміністративних будівель у багатьох населених пунктах Донецької та Луганської областей, здійснено збройні напади на частини українських Сухопутних військ та літаків Повітряних сил Збройних Сил України.
11.05.2014 року на окупованій території Донецької і Луганської областей відбувся референдум щодо самовизначення в Луганському та Донецькому регіонах з метою відокремлення та проголошення так званих "Луганської Народної Республіки" та "Донецької Народної Республіки". Однак, такий референдум, як і проголошені утворення, а саме так звані "Луганська Народна Республіки" та "Донецька Народна Республіка" не були визнані ані національним законодавством, ані міжнародною спільнотою.
На засіданні Ради Безпеки ООН, яке відбулося 29.08.2014 року, в звязку з агресією Російської Федерації проти України, делегація України заявила: «Росія розпочала безпосереднє воєнне вторгнення на материкову частину України із застосуванням своїх регулярних збройних сил».
Нерегулярні збройні формування, задіяні Російської Федерацією у агресивній війні проти України, систематично підкріплювалися російськими найманцями з числа звільнених у запас військовослужбовців Збройних Сил Російської Федерації та постачанням зброї і військової техніки, включаючи танки, артилерійські системи, протитанкові засоби та сучасні зенітно-ракетні комплекси. Це підтверджувалося численними затриманими військовослужбовцями Збройних Сил Російської Федерації.
Підтвердженням окупації Російської Федерацією, як країною агресором, частини території Луганської і Донецької областей, є факти здійснення нею активних дій щодо організації збройних нападів, участі в них та постачання для цього на територію України зброї та особового складу військ Російської Федерації.
Дані відомості підтверджуються наступним доказами.
За оперативною інформацією Інформаційно-аналітичного центру РНБОУ 23.10.2016 року, проросійські бойовики вели активні бойові дії на Донецькому напрямку. Так бойові дії в авдіївській промзоні з короткими перервами тривали 6,5 годин. Окупанти активно застосовували міномети, гармати, танки. Загальна кількість випущених боєприпасів з важкого озброєння-понад 100. Зокрема, на Світлодарській дузі, в Зайцевому, Новгородському відбулися потужні ворожі обстріли з мінометів та БМП.
Виходячи із змісту статті «У Зайцевому бойовики із забороненої 120-мм міни розтрощили житловий будинок» від 24.10.2016 року, вбачається, що у Зайцевому прямим влучанням ворожої 120-мм міни знищено будинок місцевих жителів. Район населеного пункту Зайцеве, який розташований неподалік міста Горлівка, був одною з гарячих точок конфлікту на Донбасі. Ворог, як завжди, гатив по українських військових з різного озброєння: мінометів різних калібрів, станкових та ручних противотанкових гранатометів та стрілецької зброї.
Відповідно дост.1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 року № 1932-ХІІ, збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України.
Україною, за наслідками військової агресії Російської Федерації, прийнято постанову Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 254-VІІІ «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно доЗакону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей»запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.
Відповідно до абз.2 Постанови Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України» Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій "ДНР" та "ЛНР", які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян" від 04 лютого 2015 року №145-VІІІ зазначено, що з 20 лютого 2014 року проти України триває збройна агресія Російської Федерації та підтримуваних нею бойовиків-терористів, під час якої було анексовано Республіку Крим та місто Севастополь, які є частиною території незалежної та суверенної держави Україна, окуповано частину Донецької та Луганської областей України, загинуло тисячі громадян України, серед яких діти, поранено тисячі осіб, зруйновано інфраструктуру цілого регіону, сотні тисяч громадян вимушені були покинути свої домівки.
Також Постановою Верховної Ради України від 27.01.2015 року № 129-VІІІ законодавчий орган України затвердив Звернення до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Ради Європи, Парламентської Ради НАТО, Парламентської Ради ОБСЄ, Парламентської Ради ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором.
Силові дії Російської Федерації, що тривають з 20 лютого 2014 року, є актами збройної агресії відповідно до пунктів «а», «b», «c», «d» та «g»статті 3 Резолюції 3314 (ХХIХ) Генеральної Ради ООН «Визначення агресії» від 14 грудня 1974 року.
Військові дії Російської Федерації на території України були визнані та засуджені рядом міжнародних інстанцій.
Резолюцією Парламентської Ради Європи від 09 квітня 2014 року рішуче засуджено дозвіл Російської Федерації Росії на застосування військової сили в Україні, російську військову агресію та подальшу анексію Криму, що є явним порушенням міжнародного права.
Резолюцією Європарламенту (2014/2965 (RSP)) від 15 січня 2015 року щодо ситуації в Україні рішуче засуджено агресивну та експансіоністську політику Росії, що становить загрозу цілісності та незалежності України, а також потенційну загрозу для самого Європейського Союзу, включаючи незаконну анексію Криму та ведення неоголошеної гібридної війни проти України, у тому числі інформаційної війни, поєднуючи кібервійни, використання регулярних та нерегулярних збройних сил, пропаганда, економічного тиску, енергетичного шантажу, дипломатії та політичної дестабілізації, підкреслює, що такі дії є порушенням міжнародного права.
Резолюція Парламентської Ради Європи «Зниклі особи під час конфлікту в Україні» від 25 червня 2015 року визнає, що військові дії на частині територій Донецької та Луганської областей України є агресією зі сторони Російської Федерації.
При вирішенні даної справи суд встановив, що факти збройної (військової) агресії Російської Федерації відносно України є загальновідомими, а тому не підлягають доказуванню згідно із нормами Цивільного процесуального кодексу України.
Як вбачається з ч.3ст.82 ЦПК України,обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.
Свідоцтвом про смерть, лікарським свідоцтвом про смерть встановлений факт смерті ОСОБА_2 та її причини. Так, загибель військовослужбовця сталася 11.02.2015 року від множинних сліпих та скрізних уламкових поранень голови, тулуба, кінцівок з ушкодження мозку та внутрішніх органів. Постановою ВЛК ГУМВС України в Донецькій області по встановленню причинного зв`язку поранення, що призвело до смерті №1 від 23.04.2015 року (а.с.99-100) встановлено, що зазначені в лікарському свідоцтві про смерть смертельні поранення дійсно пов`язані з виконанням обов`язків військової служби.
Вищевикладені докази підтверджують факт загибелі ОСОБА_2 і встановлюють причинний зв`язок між його смертю та проходженням військової служби на території України, що межує з територією, тимчасово окупованою в результаті збройної агресії Російської Федерації.
За таких обставин, суд прийшов до висновку, що в результаті саме збройної агресії та воєнного конфлікту, який був розпочатий Російською Федерацією, ОСОБА_2 , отримав поранення, від якого загинув, внаслідок саме військової агресії Російської Федерації на території Донецької області було порушено право ОСОБА_2 на життя і здоровя, передбачене ст.27 Конституції України, ст.2Конвенції прозахист правлюдини і основоположних свобод від 04.11.1950 року.
Згідно ч.2ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_2 загинув, при виконанні обов`язку військової служби 11.02.2015 року на території Донецької області, в районі села Широкине, Новоазовського району, Донецької області, яке сталося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та те, що встановлення даного факту заявнику необхідно для визначення статусу як жертви міжнародного збройного конфлікту, тобто як особи, яка перебувала під захистом конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954 року, що обумовлює винекнення прав та обовязків, передбачених цією конвенцією, іншими нормами міжнародного права, суд вважає, що подана заява підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 253-265,315ЦПК України,
ВИРІШИВ :
Заяву ОСОБА_1 , заінтерисовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація в особі Посольства Російської Федерації в Україні, про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.
Встановити юридичний факт загибелі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконанні обов`язків військової служби 11.02.2015 року в районі села Широкине, Новоазовського району, Донецької області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Полтави шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиР. І. Тимчук