22-ц/804/1917/19

Номер провадження 22-ц/804/1917/19
Головуючий у 1-й інстанції Шевченко О.А.
Доповідач Биліна Т.І.
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

10 липня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Биліни Т.І.,

суддів Мальцевої Є.Є., Принцевської В.П.,

за участю секретаря Тулянкіної М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

в с т а н о в и в :

09 листопада 2018 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Позовна заява мотивована тим, що відповідач участі в утриманні дитини не приймає, матеріальної чи будь-якої іншої допомоги не надає. Уточнивши свої вимоги, просила стягнути з відповідача ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття.

22 травня 2019 року рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з дати звернення до суду та до досягнення повноліття дитиною. Вирішено питання щодо судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з матеріального стану сторін та щовідповідач у добровільному порядку на утримання дитини матеріальну допомогу не надає.

З вказаним рішенням суду не погодився відповідач ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просив рішення скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково шляхом стягнення на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої донькив розмірі 1/6 частини від заробітку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Апеляційну скаргу мотивував тим, що 1/6 частина заробітку є справедливим розміром аліментів на утримання однієї дитини, якщо платник аліментів при цьому має на утриманні ще одну дитину. Суд не повинен був приймати до уваги посилання позивача на те, що він має високий дохід, так як таких доказів позивач суду не надала. На даний час він не має можливості працювати за кордоном, оскількиздійснює догляд за своїм неповнолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає разом з ним, так як його мати ОСОБА_5 померла і він є єдиним його утримувачем. Крім того неповнолітню доньку ОСОБА_3 повинна утримувати і її мати позивач по справі. Інших дітей у позивача не має. Враховуючи майновий стан, наявність другої неповнолітньої дитини, яка знаходиться на повному його утриманні, має можливість виплачувати аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_6 - ОСОБА_7 підтримала доводи апеляційної скарги, просили їх задовольнити.

У судове засідання апеляційного суду сторони та представник позивача ОСОБА_8 не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, підтвердженням чого є телефонограми, зареєстровані в журналі телефонограм апеляційного суду та рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, перевіривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає, через невідповідність висновків встановленим судом першої інстанції обставинам.

Судом першої інстанції було встановлено, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від.18.01.2017 року було розірвано.(а.с.6)

Під час шлюбних стосунків відповідач усиновив дитину ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 05.04.2014 року дитині змінено прізвище та по-батькові, її батьком зазначено ОСОБА_1 . Зазначене підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 05.06.2014 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ніжинського міськрайонного управління юстиції Чернігівської області (актовий запис №388 від 02.07.2008 року).(а.с.9

З матеріалів справи вбачається, що відповідач має сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , матір якого ОСОБА_5 ,підтвердженням чого є свідоцтво про народження,видане Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області серія НОМЕР_2 , актовий запис №592 від 04.06.2004 року.

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть від 05.04.2019 року, громадянка ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .(а.с.42)

Згідно довідки з Пенсійного фонду України ОСОБА_10 відсутні індивідуальні відомості про особу, які підтверджують наявність страхового стажу та заробітної плати.(а.с.27)

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, так як не враховані положення частини 1 ст.182 СК України.

Дійсно відповідно до ст.51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Проте відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у нього інших дітей. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до ч.1 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно статей ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, духовного і соціального розвитку.

З наведеного вбачається, що відповідач має на утриманні дві дитини, його висока матеріальна забезпеченість нічим не підтверджена, тому суд при визначенні частки від заробітної плати батька дитини безпідставно не застосував положення ч.5 ст.183 СК України та п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України, які передбачають, що на утримання двох дітей з платника стягуються аліменти в розмірі 1/3 частини його заробітної плати.

В даному випадку діти мешкають окремо, донька із матір`ю, а син від першого шлюбу із батьком, тому з відповідача необхідно стягнути аліменти в розмірі 1/6(1/3 : 2) частки його заробітної плати.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Колегія суддів розглянула усі доводи апеляційної скарги, та вважає їх достатньою підставою для зміни постановленого рішення.

У відповідності до положень ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Суд апеляційної інстанції вважає необхідним змінитирішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 травня 2019 року у визначенні розміру стягнутих аліментів тастягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частини його заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з дати звернення до суду та до досягнення повноліття дитиною.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Повний текст постанови виготовлено 11 липня 2019 року.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 травня 2019 року змінити у визначенні розміру стягнутих аліментів.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_7 , ІПН НОМЕР_4 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частини його заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з дати звернення до суду та до досягнення повноліття дитиною.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення суду.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: Є.Є. Мальцева

В.П. Принцевська