ПОСТАНОВА

Іменем України

26 червня 2019 року м. Кропивницький

справа № 402/427/18

провадження № 22-ц/4809/456/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Мурашка С. І.,

учасники справи:

позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області (суддя Ясінський Л. Ю.) від 26 листопада 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2018 року ФОП ОСОБА_1 звернулась до Ульяновського районного суду Кіровоградської області з позовом до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутих грошових коштів в сумі 16100,00 грн.

Вимога позивачки обґрунтована тим, що вона, ФОП ОСОБА_1 , у період з 14 листопада 2016 року по 12 лютого 2018 року помилково сплачувала грошові кошти на розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 в АТ «Ощадбанк», МФО 323475, який належить ОСОБА_2 , на загальну суму 16100 грн. Зазначені кошти вона бажала сплатити за навчання на своєї дочки - ОСОБА_3 , яка є студентом, проте помилилася і сплатила їх неналежній особі. Її вимогу про повернення коштів від 02 квітня 2018 року ОСОБА_2 не виконала.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2018 року в задоволення позову ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовлено повністю.

Суд встановив, що вказані кошти позивачка перерахувала ОСОБА_2 замість ОСОБА_4 на утримання його малолітньої дитини, матір`ю якої являється відповідачка, що виключає безпідставність набуття останьою цього майна.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі позивачка просить скасувати рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2019 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов.

Позивачка посилається на порушення судом та відповідачкою норм процесуального права щодо подання доказів. Вона також стверджує, що суд невірно оцінив пояснення ОСОБА_4 , не врахував відсутність договірних зобов`язань між сторонами у цій справі, наявність очевидної помилки позивача під час сплати грошових коштів сторонній особі. Суд також не врахував, що у платіжних документах вказано призначення платежів - «на навчання», але жодних навчальних послуг відповідачка не надавала. Суд вийшов за межі позову, встановив обставини, які не є предметом доказування, а саме правовідносини між відповідачкою та ОСОБА_4 , які не стосуються позивачки. Суд неправильно застосував норми матеріального права.

Узагальнені доводи і заперечень відповідачки

ОСОБА_2 не використалася своїм правом надати відзив на апеляційну скаргу.

Обґрунтування здійснення розгляду справи в письмовому провадженні

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із ч. 13 вказаної статті Кодексу розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч 1. ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (ч. 9 ст. 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 16100,00 грн, яка станом на 01 січня 2018 року (рік у якому було пред`явлено позов) не перевищувала ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1762 х 100 = 176200 грн).

Зазначена справа не належить до виключень, передбачених п. 2 ч. 6 ст. 19 та ч. 4 ст. 274 ЦПК України.

Враховуючи викладене справа переглядається судом апеляційної інстанції за наявними у ній матеріалами без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) та без проведення судового засідання і його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Згідно ч. ч. 4, 5 ст. 268 та ст. 383 ЦПК України, постанова в такому випадку не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.

Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини:

Ві дповідності до копій платіжних доручень (с. 9 - 21), у період з 14 листопада 2016 року по 12 лютого 2018 року ФОП ОСОБА_1 перерахувала на банківський рахунок ОСОБА_2 16100 грн, а саме:

11 платежів по 1000 грн. (14 листопада 2016 року, 07 грудня 2016 року 09 січня 2017, 06 лютого 2017 року, 03 березня 2017 року, 10 квітня 2017 року, 10 травня 2017 року, 03 липня 2017 року, 11 липня 2017 року, 10 серпня 2017 року, 11 вересня 2017 року),

5 платежів по 1020 грн. (10 жовтня 2017 року, 13 листопада 2017 року, 12 грудня 2017 року, 15 січня 2018 року, 12 лютого 2018 року).

02 квітня 2018 року позивачка направила відповідачці письмову вимогу про повернення безпідставно набутого майна, яку ОСОБА_2 отримала 05 квітня 2018 року (с.7, 8), але не виконала її.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності таких умов: а) зменшення обсягу майнових прав особи; б) набуття або збереження майна іншою особою; в) наявність причинно-наслідкового зв`язку між першим і другим; г) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Безпідставне набуття або збереження за рахунок іншої особи є неправомірним збагаченням.

У даній справі відповідачка посилалася на наявність у неї правової підстави для отримання сплачених на її користь позивачкою грошових коштів, яка, за її твердженням, полягала в тому, що позивачка сплатила ці кошти на утримання спільної дитини ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Ульяновський районний суд Кіровоградської області погодився з доводами відповідачки та дійшов висновку, що вказані відповідакою обставини виключають наявність кондиційних правовідносин між сторонами.

Однак, суд не врахував, що відповідно до ст. 180 СК України обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладається на її батьків.

Проте позивачка не являється матір`ю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якої зареєстровані ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , а отже на неї не покладено законом обов`язок з утримання цієї дитини.

Обов`язок по утриманню дитини є особистим обов`язком кожного із батьків та не може бути перекладений на інших осіб, крім тих, які в силу закону зобов`язані надавати утримання дитині (Глава 22 СК України).

Отже посилання відповідачки на те, що отримані нею від ФОП ОСОБА_1 грошові кошти є виконання нею замість ОСОБА_4 обов`язку по утриманню його дитини є юридично нікчемними та не свідчать про наявність правової підстави для набуття відповідачкою прав на отримане майно.

Про наявність інші правових підстави для отримання відповідачкою грошових коштів, які надійшли від позивачки, сторони не вказали, а суд першої інстанції не встановив.

Внаслідок безпідставного набуття майна за рахунок іншої особи (неправомірне збагачення) у набувача не виникає прав на отримане, але такий факт являється підставою для виникнення у нього обов`язку з повернення безпідставно отриманого.

Натомість у потерпілого виникає право вимагати повернення втраченого ним майна.

Враховуючи відсутність правових підстав для набуття ОСОБА_7 грошових коштів, які належать ФОП ОСОБА_8 , вона зобов`язана на вимогу позивачки повернути їх.

Та обставина, що кошти в сумі 16100 грн були сплачені позивачкою самостійно не впливає на кваліфікацію правовідносин сторін так, як з боку позивачки мала місце помилка щодо підстав здійснення нею сплати коштів на користь відповідачки, що не позбавляє її права вимагати їх повернення.

Посилання суду на положення ст. 1215 ЦК України у даному випадку є помилковим так, як аліментні зобов`язання між сторонами відсутні.

Та обставина, що позивачка сплатила кошти, як фізична особа-підприємець, не впливає на зміст правовідносин сторін так, як за змістом ст. 52 ЦК України майно фізичної особи-підприємця не відокремлене від майна фізичної особи, яка є однією і тією ж особою.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд першої інстанції неправильно визначив правовідносини сторін, а тому його висновки, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи. Крім того, суд неправильно застосував норми матеріального права, що, відповідно до приписів ст. 376 ЦПК України, являється підставою для скасування судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Враховуючи, що позивачка довела обставини, якими обґрунтовує порушення свого права, а обраний нею спосіб захисту порушеного права відповідає вимогам закону, позов підлягає задоволенню.

Про судові витрати

Оскільки апеляційний суд ухвалює у справі нове рішення, яким задовольняє позов, відповідно до ч. 1, ч. 13 ст. 141 ЦПК України, суд покладає на відповідачку сплачений позивачкою судовий збір за подання до суду позовної заяви в сумі 704,80 грн (с. 1) та за подання апеляційної скарги в сумі 1057,20 грн. (с. 142), а всього - 1762,00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2018 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РРОКПП - НОМЕР_2 ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП - НОМЕР_3 ) безпідставно набуті грошові кошти в сумі 16100 (шістнадцять тисяч сто) грн. 00 коп, а також судовий збір у сумі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді А. М. Головань

С. І. Мурашко