Постанова

Іменем України

04 липня 2019 року

м. Київ

справа № 344/13592/16-ц

провадження № 61-28236св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 липня 2017 року у складі судді Польської М. В. та на ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Василишин Л. В., Максюти І. О., Мелінишин Г. П.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» (далі - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра»), у якому просив змінити пункт 1. 1 договору «Автопакет», укладений 25 вересня 2008 року між ним та ПАТ КБ «Надра», виклавши його у такій редакції: «Банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 42 933, 40 доларів США, в порядку і на умовах, визначених цим договором».

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 25 вересня 2008 року він уклав з ПАТ КБ «Надра» договір «Автопакет», відповідно до якого банк надав йому кошти для придбання автотранспортного засобу у розмірі 44 221,4 доларів США зі сплатою 14,2 % річних та строком повернення до 18 вересня 2015 року.

Разом із тим, вартість автомобіля становила 268 300,00 грн, а рішення про видачу йому кредиту було прийнято на суму 42 933,40 доларів США, що еквівалентно 208 660,62 грн, які він отримав 25 вересня 2008 року.

Згідно платіжного доручення від 26 вересня 2008 року № 1 за придбаний автомобіль сплачено 208 300,00 грн, а тому сума кредиту, зазначена у пункті 1.1 договору, не відповідає сумі, що він отримав від банку. Така ж сума у розмірі 42 933,40 доларів США була зазначена і в договорі поруки від 25 вересня 2008 року.

Позивач просив позовні вимоги задовольнити.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 липня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 серпня 2017 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що кредитний договір в цілому та пункт 1.1. договору, який оскаржує позивач, відповідає угоді, досягнутій між сторонами, та Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки банк надав позивачу кредит в сумі 44 221,40 грн доларів США, а останній, підписавши договір, погодився із зазначеною сумою.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погодившись з таким вирішенням спору,ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального і порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди вирішуючи спір, неповно з`ясували обставини справи, надали неналежну правову оцінку його доказам, що містяться у матеріалах справи, та дійшли помилкового висновку про відмову в задоволення його позову.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» та витребувано з Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області зазначену справу.

У травні 2018 року вказану справу передано до Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 25 вересня 2008 року ОСОБА_1 уклав з ПАТ КБ «Надра» договір «Автопакет» № 2186/2009 (далі - договір), за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти для придбання автотранспортного засобу у розмірі 44 221,4 доларів США зі сплатою 14,2 % річних та строком повернення до 18 вересня 2015 року.

У пункті 1.1.2 договору сторони визначили мету кредиту: на придбання автомобіля; витрати, повязані з його реєстрацією у МРЕВ при ДАІ УМВС; витрати позичальника на страхові платежі за даною кредитною лінією, які позичальник доручає банку сплачувати за рахунок кредитних коштів (пункти 1.2.2, 1.2.2.1).

Згідно з рахунком від 12 вересня 2008 року № С-0177 вартість автомобіля становила 268 300,00 грн.

Відповідно до заяви на видачу готівки від 25 вересня 2008 року № 901 ОСОБА_1 отримав у ПАТ КБ «Надра» кошти у розмірі 42 933,40 доларів США, що на момент отримання еквівалентно 208 660,62 грн, а згідно платіжного доручення від 26 вересня 2008 року № 1 на рахунок отримувача товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс-А» (продавця) перераховано кошти в сумі 208 300,00 грн, що еквівалентно 42 933,4 доларів США, як оплата за автомобіль «PATROL 3.0 Wagon ELE NT» згідно рахунку від 12 вересня 2008 року № С-0177.

Згідно з меморіальним ордером від 25 вересня 2008 року № 902 платник ОСОБА_1 перерахував кредитору 1 288,00 доларів США, еквівалент 6 259,81грн, як комісію за розрахунки згідно кредитного договору.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив змінити пункт 1.1 договору «Автопакет» від 25 вересня 2008 року № 2186/2009 в частині зазначення суми кредиту, яка надається позичальнику, вказавши 42 933,40 доларів США замість 44 221,40 доларів США.

Відповідно до статті 651 ЦК Українизміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Отже, правовою підставою для зміни договору (чи окремих умов договору) за рішенням суду на вимогу однієї із сторін договору є факт істотного порушення умов договору другою стороною.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені зазначеною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Відповідно до статтей 10, 59, 60 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки позивач не надав суду належних та допустимих доказів в розумінні статті 651 ЦК України, які є підставою внесення змін до договору, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відмову у позові.

Доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, а зводяться до оцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, а також містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх спростували.

Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів згідно з положеннями статті 400 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 липня 2017 року та ухвали апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 серпня 2017 року, оскільки судові рішення є законними та обґрунтованими.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук