Номер провадження: 22-ц/813/3408/19
Номер справи місцевого суду: 520/8695/18
Головуючий у першій інстанції Салтан Л. В.
Доповідач Кравець Ю. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання - Павлючук Ю.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ТОВ Фінансова компанія «АРС - Капітал»,

треті особи на боці відповідача: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сліпченко Н.В.; Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сімонова О.Ю., Другий Київський відділ державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Одеса апеляційну скаргу директора Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «АРС - Капітал» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 30.11.2018 року, ухваленого суддею Салтан Л.В.,

встановив:

11. 07.2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ТОВ «ФК «АРС - Капітал» про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сліпченко Н.В. від 26.01.2018 року, зареєстрований в реєстрі за №953 про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 ; визнання припиненим іпотечний договір від 03.05.2017 року зі всіма змінами та доповненнями, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 953 укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «АРС - Капітал» на предмет іпотеки - квартиру, що розташована за вказаною адресою; та зняти заборону відчуження зазначеної квартири, що накладена 03.05.2017 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що 03.05.2017 року між ТОВ «ФК «АРС - Капітал» та нею був укладений договір позики за №2017/05/03, відповідно до якого позивачу були передані грошові кошти у розмірі 450000,00 грн., що на той час еквівалентно 16942,18 доларів США. В якості забезпечення договору сторони уклали іпотечний договір від 03.05.2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Сімоновою О.Ю., за яким своєчасне повернення позики та сплати відсотків за користування позикою забезпечуються іпотекою нерухомого майна - квартири під АДРЕСА_1 . В подальшому до договору позики сторонами був укладений додатковий договір від 25.07.2017 року, за яким внесені зміни, а саме: сума запозичених коштів була збільшена до 798605,50 грн., що на той час еквівалентно 30926,58 доларів США та сторонами були внесені відповідні зміни та доповнення в іпотечний договір від 03.05.2017 року. 25.10.2017 року ОСОБА_1 свої зобов`язання перед відповідачем виконала, про що свідчить угода про розірвання договору позики №2017/05/03 від 25.10.2017 року та квитанція до прибуткового касового ордеру № 858 від 27.10.2017 року, у відповідності до якої ТОВ «ФК «АРС - Капітал» отримала від ОСОБА_1 817605,50 грн. в якості остаточного розрахунку за договором позики. Зазначена сума включала суму основного боргу 798605,50 грн. та відсотки за користування кредитом, що були нараховані відповідачем та які були сплачені позивачем в добровільному порядку. У зазначеній угоді про розірвання договору позики був також зафіксований обов`язок ТОВ «ФК «АРС - Капітал» протягом трьох діб надати нотаріусу або державному реєстратору документи, які свідчать про розірвання договору позики та припинити дію договору іпотеки. Таким чином, позивач вважав взаємовідносини між сторонами по укладеним між ними договорам припиненими. Незважаючи на це, на виконанні у державного виконавця перебуває виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сліпченко Н.В. про звернення стягнення на зазначену квартиру на підставі іпотечного договору від 03.05.2017 року зі змінами та доповненнями. ОСОБА_1 зазначала, що під час укладення договору законодавством України не була передбачена можливість передачі в якості предмета іпотеки майнових прав, а тому, на думку позивача, іпотечний договір від 27.10.2006 року в частині передачі в іпотеку майнових прав слід визнати недійсним.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30.11.2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сліпченко Н.В. від 26.01.2018 року, зареєстрований в реєстрі за №953 про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 . Визнано припиненим іпотечний договір від 03.05.2017 року зі всіма змінами та доповненнями, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 953 укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «АРС - Капітал» на предмет іпотеки - квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; та вирішено зняти заборону відчуження нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , що накладена 03.05.2017 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю., зареєстровану в реєстрі за № 954, рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 35026507.

Не погоджуючись з рішенням суду, директор ТОВ ФК «АРС - Капітал» Бондар Р.П. подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом норм процесуального та не правильне застосування матеріального права просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу директор ТОВ ФК «АРС - Капітал» Бондар Р.П. обґрунтовує тим, що суд першої інстанції порушив п.6 ч.1. ст.251 ЦПК України та не зупинив провадження у справі у зв`язку з неможливістю об`єктивного розгляду даної справи за наявності кримінального провадження щодо представника ТОВ «ФК « АРС- Капітал» ОСОБА_3 за фактом шахрайських дій, яке перебуває у провадженні Головного управління Національної поліції у м. Києві. Крім того представник апелянта зазначає, що суд не врахував той факт, що ТОВ ФК «АРС- Капітал» не надавало ОСОБА_3 прибутковий касовий ордер та не уповноважувало на отримання готівкових коштів, судом було прийнято у якості доказів угоду про розірвання договору позики та квитанцію до прибуткового касового ордеру без проведення комплексної судово - почеркознавчої експертизи та судово - технічної експертизи документів. Також Бондар Р.П. звертає увагу на те, що судом не враховано п. 4.2 договору позики, відповідно до якого позика повертається в безготівковій формі платіжним дорученням шляхом перерахування відповідних грошових коштів на поточний рахунок позикодавця, в ТОВ ФК «АРС - Капітал» відсутня каса, а тому розрахунок готівковими коштами неможливий. Бондар Р.П. зазначає, що зобов`язання позивача перед ТОВ ФК «АРС- Капітал» про погашення боргу не були виконанні, останній платіж було здійснено 01.12.2017 року, тобто після того, як на твердження позивача, вона начебто виконала зобов`язання за договором позики. Факт того, що позивач не перерахувала кошти на рахунок позичальника до повного виконання зобов`язання за Договором позики від 03.05.2017 року суд не прийняв до уваги та неправомірно вважав належним та допустимим доказом квитанцію до прибуткового ордеру, яка підписана невідомою особою, а тому є нікчемною, оскільки у ТОВ «ФК « АРС- Капітал» відсутні посади головного бухгалтера та касира, суми, які вказані в Угоді про розірвання Договору позики та у квитанції до прибуткового ордеру різняться. Також представник апелянта вважає, що судом не було отримано жодних показів від ОСОБА_3 на підтвердження того, що саме він підписав Угоду про розірвання Договору позики, у судові засідання він не викликався, справжність підпису ОСОБА_3 не підтверджено судово-почеркознавчою експертизою, в рамках вищевказаного кримінального провадження ОСОБА_1 відмовилась надавати свідчення щодо укладання угоди з ОСОБА_3 , що, на думку Бондар Р.П. , свідчить про ймовірність існування шахрайських дій зі сторони ОСОБА_1 шляхом підписання сумнівних документів з невизначеними особами про погашення заборгованості перед ТОВ ФК «АРС- Капітал» за договором позики від 03.05.2017 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, вислухавши сторони, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 03.05.2017 року між ТОВ ФК «АРС - Капітал» та ОСОБА_1 був укладений договір позики за №2017/05/03, відповідно до якого позивачу були передані грошові кошти у розмірі 450000 грн., що на той час еквівалентно 16942 доларів 18 центів США.

В якості забезпечення договору, сторони уклали іпотечний договір від 03.05.2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Сімоновою О.Ю., за яким своєчасне повернення позики та сплати відсотків за користування позикою забезпечуються іпотекою нерухомого майна - квартири під АДРЕСА_1 .

В подальшому, до договору позики №2017/05/03 від 03.05.2017 року сторонами був укладений додатковий договір від 25.07.2017 року, за яким внесені зміни, а саме: сума запозичених коштів була збільшена до 798605,50 грн., що на той час еквівалентно 30926 доларів 58 центів США та сторонами були внесені відповідні зміни та доповнення в іпотечний договір від 03.05.2017 року.

25.10.2017 року між сторонами було досягнуто угоди про розірвання договору позики №2017/05/03. Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №858 від 27.10.2017 року ТОВ «ФК «АРС - Капітал» отримало від ОСОБА_1 817605,50 грн. в якості остаточного розрахунку за договором позики.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики ці зобов`язання вважаються припиненими.

Згідно з ч.1 ст.604 ЦК України, зобов`язання припиняється за домовленістю сторін.

Через що суд зробив висновок, що угода про розірвання договору позики №2017/05/03 від 25.10.2017 року є такою домовленістю.

У абз. 1, 2 п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», судам роз`яснено, що зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601,604-609 ЦК України.

Юридичним наслідком належного виконання зобов`язання відповідно до статей 598, 599 ЦК України є припинення зобов`язання. Таким чином, з моменту виконання боржником зобов`язань й прийняття їх кредитором, припиняється існування прав і обов`язків сторін, що складають зміст конкретного зобов`язального правовідношення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Частиною 1 ст.575 ЦК України передбачено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ч. 4, 5 ст.3 Закону України «Про іпотеку», іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Згідно з ч.1 ст.589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до ч.1 ст.590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 20 Закону України «Про заставу» визначено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріуса у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором.

Відповідно до ст.18 ЦК України, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.

Згідно зі ст.88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2, 3.5, п.3 Глави 16 Розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України за № 296/5 від 22.02.2012 року, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів.

За змістом п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172, для одержання виконавчого напису по нотаріально посвідченим угодам, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до п.2 вказаного Переліку, для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Пунктом 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 2 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу.

Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Таким чином, за системним аналізом зазначених норм права іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі його виконання. Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України у справі №6-118цс16.

При цьому, сам факт звернення ТОВ «ФК «АРС - Капітал» до Святошинського управління поліції ГУНП м. Києва, в якому зареєстровано кримінальне провадження за №011149 від 19.12.2017 року щодо представника ТОВ «ФК «АРС - Капітал» ОСОБА_3 за фактом шахрайських дій, не є доказаним фактом недійсності угоди про розірвання договору позики №2017/05/03 від 25.10.2017 року та квитанції до прибуткового касового ордеру № 858 від 27 жовтня 2017 року.

Доказів того, що на цей час проголошено вирок суду щодо представника ТОВ «ФК «АРС - Капітал» ОСОБА_3 за фактом шахрайських дій, сторонами не надано.

При цьому, суд роз`яснив, що якщо буде такий вирок або судом буде встановлені зазначені факти шахрайських дій - сторони не позбавлені права звернення до суду з заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

З урахуванням наведених обставин та надавши системний аналіз вказаним правовим нормам, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Колегія суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції. Суд першої інстанції, з`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_1 . Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин, що виникли і закон, який їх регулює.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд першої інстанції порушив п.6 ч.1. ст.251 ЦПК України та не зупинив провадження у справі у зв`язку з неможливістю об`єктивного розгляду даної справи за наявності кримінального провадження щодо представника ТОВ «ФК « АРС- Капітал» ОСОБА_3 за фактом шахрайських дій, яке перебуває у провадженні Головного управління Національної поліції у м. Києві, з огляду на таке.

Згідно з п.6 ч.1. ст.251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку ... кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі, суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Як до суду першої так і апеляційної інстанції відповідач не надав доказів щодо наявності будь-якої справи, що розглядається в порядку кримінального судочинства, щодо притягнення до відповідальності представника ТОВ «ФК «АРС- Капітал» ОСОБА_3 за фактом шахрайських дій.

Також апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, щодо не проведення комплексної судово-почеркознавчої експертизи та судово-технічної експертизи документів, оскільки клопотання про призначення експертизи не було заявлено як до суду першої, так і апеляційної інстанції.

Необґрунтованими є доводи, щодо неврахування судом того факту, що ТОВ ФК «АРС-Капітал» не надавало ОСОБА_3 прибутковий касовий ордер та не уповноважувало на отримання готівкових коштів, оскільки такий факт не підтверджений відповідачем належними доказами. Крім того вказані обставини не мають правового значення для вирішення даного спору, оскільки вони стосуються діяльності ТОВ ФК «АРС- Капітал», будь які фінансові порушення з боку ТОВ ФК «АРС- Капітал» та його працівників та не повинні порушувати права позивача.

Крім того не заслуговують на увагу, доводи що судом не враховано п. 4.2 договору позики, відповідно до якого позика повертається в безготівковій формі платіжним дорученням шляхом перерахування відповідних грошових коштів на поточний рахунок позикодавця, в ТОВ ФК «АРС - Капітал» відсутня каса, а тому розрахунок готівковими коштами неможливий, з огляду на те, що до вказаного договору повноважною особою відповідача були внесені зміни, у відповідності до яких ТОВ «ФК «АРС - Капітал» отримало від ОСОБА_1 817605,50 грн. в якості остаточного розрахунку за договором позики.

Апеляційний суд також відхиляє доводи що в ТОВ «ФК «АРС- Капітал» відсутні посади головного бухгалтера та касира, оскільки це не спростовує тієї обставини, що ТОВ «ФК «АРС - Капітал» отримало від ОСОБА_1 817605,50 грн. в якості остаточного розрахунку за договором позики.

Крім того не заслуговують на увагу доводи, що судом не було отримано жодних показів від ОСОБА_3 на підтвердження того, що саме він підписав Угоду про розірвання Договору позики, у судові засідання він не викликався, справжність підпису ОСОБА_3 не підтверджено судово-почеркознавчою експертизою, оскільки Угода про розірвання Договору позики є чинною, як вже зазначалось вище, клопотань про призначення почеркознавчої експертизи не заявлялось.

Посилання апелянта на нібито вчинення ОСОБА_1 шахрайських дій, не підтверджено належними та допустимими доказами, а тому є лише припущеннями, що не може бути підставою для скасування рішення суду.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що оскаржуване рішення суду не може бути скасовано з одних лише формальних міркувань, а також звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи наведене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в повному обсязі, оскільки їх обґрунтування не мають правового значення для вирішення даного спору та правильність висновків районного суду щодо задоволення позву не спростовують.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу директора Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «АРС - Капітал»- залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 30.11.2018 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04.07.2019 року.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

О.С.Комлева