РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/9813/18

пр. № 2/759/1403/19

09 липня 2019 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Шум Л.М.,

за участю секретаря Прокопенко Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за період прострочення виконання рішення суду,

в с т а н о в и в :

Представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що на підставі рішення Апеляційного суду м. Києва від 22.02.2017 р. по справі № 754/9154/16 з ОСОБА_2 на користь позивачки стягнуто кошти на загальну суму 757 720,14 грн., у зв`язку з чим 14.03.2017 р. були видані виконавчі листи та пред`явлений до виконання до Святошинського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, яка постановами від 03.08.2017 р. та від 14.08.2017 р. відкрила виконавчі провадження № 54397898 та № 54397713.

Представник позивачки зазначає, що з моменту ухвалення Апеляційним судом м. Києва 22.02.2017 р. рішення, у відповідача виник обов`язок зі сплати присуджених судом коштів, який був виконаний лише 12.04.2018 р., у зв`язку з чим представник позивачки просив суд стягнути з відповідача суму відсотків за користування коштами в розмірі 26 016,91 грн. та інфляційні збитки в розмірі 116 675,98 грн., а всього 142 675,98 грн., а також судовий збір.

Ухвалою суду від 05.07.2018 р. відкрито провадження у справі розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

30.07.2018 р. до суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 просив відмовити у задоволені позову в повному обсязі, посилаючись на те, що ЗУ «Про виконавче провадження» не передбачено стягнення суми відсотків за період від набрання законної сили та виконання судового рішення , а також інфляційних збитків. Також, представник відповідача вказав, що на рішення Апеляційного суду м. Києва від 22.02.2017 р. по справі № 754/9154/16 подана касаційна скарга (ас. 40-41).

Ухвалою суду від 17.09.2018 р. розгляд справи вирішено проводити у загальному позовному провадженні за викликом сторін. По справі призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 17.09.2018 р. у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 про зупинення провадження у справі відмовлено.

28.09.2018 р. до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_3 посилається загальновідому практику Верховного суду України, відповідно до якої допускається стягнення трьох відсотків річних та інфляційних витрат внаслідок невиконання стороною ухваленого судового рішення, а тому наполягає на задоволенні позову (ас. 59-61).

Ухвалою суду від 31.10.2018 р. підготовче засідання проведено та завершено розгляд справи призначено по суті.

В судове засідання представник позивачки не з`явилась, подала заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності, підтримала позов (ас. 82).

Представник відповідачки до суду не з`явився, який про час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином (ас. 81), про причини своєї неявки суд не повідомив.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнов проти України", відповідно до якого в силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням частини першої статті 6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

За таких обставин, суд враховуючи, що справа № 759/9813/18 за позовом ОСОБА_1 перебуває у провадженні Святошинського районного суду м. Києва з жовтня 2018 р., враховуючи відсутність зі сторони відповідача клопотань, заяв щодо розгляду справи у відсутність сторони або відкладення розгляду справи, враховуючи положення ст. 44 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та його представника за наявними в матеріалах справи письмових доказів, поданих сторонами в підтвердження та спростування заявлених позовних вимог.

За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Апеляційного суду м. Києва від 22.02.2017 р. по справі № 754/9154/16 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто кошти на загальну суму 757 720,14 грн., у зв`язку з чим 14.03.2017 р. були видані виконавчі листи та пред`явлені до виконання до Святошинського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві (ас. 7-10, 11, 12, 13, 14).

Встановлено, що відповідно до постанов Святошинського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 03.08.2017 р. та від 14.08.2017 р. відкрито виконавчі провадження № 54397898 щодо стягнення з ОСОБА_2 авансу в сумі 434 500 грн., проценти в сумі 29 213,00 грн. та інфляційну складову в сумі 294 007,14 грн. та № 54397713 щодо стягнення з ОСОБА_2 судового збору в сумі 3 269,99 грн та 3 596,99 грн. (ас. 15, 16).

Судом встановлено, що відповідно до квитанції № 27744004 ОСОБА_2 12.04.2018 р. сплачено кошти в розмірі 836 792,15 грн. (ас. 23).

Встановлено, що постановою державного виконавця від 13.04.2018 р. закінчено виконавче провадження № 54397898, у зв`язку з надходженням на депозитний рахунок відділу коштів на загальну суму 836 792,15 грн., з яких: 757 720,14 грн. сума заборгованості за виконавчим документам, 75 772,01 грн. виконавчий збір та 3 300 грн. витрати виконавчого провадження (ас. 24).

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається із постанови Верховного суду України від 01.10.2014 року, справа №6-113/цс14, даним судом була розглянута справа про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасне виконання рішення суду та викладена правова позиція №113цс14, згідно якої за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд вважає, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Беручи до уваги наведені обставини, у зв`язку із простроченням виконання відповідачем рішення Апеляційного суду м. Києва від 22.02.2017 р., яке фактично було виконано лише 12.04.2018 р., внаслідок чого заборгованість істотно не зменшувалася, а грошові кошти знецінювалися внаслідок інфляційних процесів, а тому суд приймає до уваги наданий представником позивача розрахунок трьох відсотків річних та інфляційні витрати , який не спростований представником відповідача.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений ч. 2 ст. 16 ЦК України. До таких способів належить, серед іншого, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Основними засадами судочинства є обов`язковість рішень суду (ч. 3 ст. 129 Конституції України).

З урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку, що представник позивача відповідно до ст. 81 ЦПК України довела ті обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а тому позов підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, відповідно ст. ст. 22, 526, 530, 625 ЦК України та керуючись ст. ст. 81, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за період прострочення виконання рішення суду - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) суму 3% річних в розмірі 26 016,91 грн., інфляційні збитки в розмірі 116 675,98 грн. та судовий збір в розмірі 1 426,76 грн., а всього - 144 102 (чотириста сорок сім тисяч п`ятсот вісімдесят чотири) грн. 74 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Суддя: