Постанова

Іменем України

03 липня 2019 року

м. Київ

справа № 363/2748/15-ц

провадження № 61-33223св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач -ОСОБА_1 ,

відповідач -ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Київської області, у складі колегії суддів: Сушко Л. П., Ігнатченко Н. В., Фінагєєва В. О.,

від 21 червня 2017 року.

Короткий зміст позовної заяви та її обґрунтування

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»), про поділ майна подружжя, визнання права особистої власності, стягнення суми компенсації.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 у період з 21 листопада 1992 року по 10 вересня 2012 року. Фактичні шлюбні відносини припинено з 2010 року. Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 19 серпня 2015 року у справі № 2-4746/11 позов ОСОБА_2 задоволено частково, у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на: 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ; 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_2 ; 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,2145 га, для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_2 ; 1/2 частину вантажного фургону Volkswagen, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1/2 частину автомобіля Mercedes-Benz, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Вказував, що 08 листопада 2007 року між ним та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» був укладений кредитний договір № 014/95-04/612М, відповідно до якого банк надав кредит у розмірі 100 тис. доларів США зі сплатою 15,4% строком

на 84 місяці, та договір іпотеки ВКВ № 144205, згідно якого в іпотеку банку передано квартиру АДРЕСА_1 . Відповідач надала письмову згоду на укладання вищевказаних договорів. Вказав, що кредитні кошти були використані на купівлю будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_2 та оформлення земельної ділянки, які є об`єктом спільної сумісної власності. Рішенням Подільського районного суду

м. Києва від 23 квітня 2014 року у справі № 758/14745/13-ц з нього на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 141 845,39 доларів США. Зазначив, що оскільки вказаний кредитний договір був укладений ним за згодою відповідача з метою купівлі будинку з надвірними будівлями, обов`язок по поверненню спільно набутого перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу, який є спільною сумісною власністю подружжя, має бути покладено на позивача та відповідача у рівних долях. Вказував, що після фактичного припинення шлюбних відносин, спільного проживання та ведення спільного господарства з відповідачем ним особисто за період

з 28 січня 2011 року по 28 лютого 2013 року була частково сплачена заборгованість за вказаним кредитним договором у загальній сумі

42 381,36 доларів США, тобто він частково погасив боргові зобов`язання, які вважає спільною сумісною власністю подружжя, а тому має право на зворотну вимогу до відповідача на відшкодування її частки боргу.

Посилаючись на зазначені обставини, змінивши предмет позову, позивач просив суд визнати борг перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у розмірі 141 846,39 доларів США, що еквівалентно 3 659 636,09 грн, спільно набутим подружжям, стягнути з ОСОБА_2 на його користь 1/2 частину сплачених ним на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» кредитних зобов`язань за кредитним договором від 08 листопада 2007 року № 014/95-04/612М, що становить 21 190,68 доларів США і еквівалентно 546 719,54 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області, у складі судді Котлярової І. Ю., від 02 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надав належних та допустимих докази на підтвердження того, що отримані в кредит кошти були витрачені на ремонті роботи у спільній квартирі подружжя. Також позивачем не доведено, що придбання будинку АДРЕСА_2 було здійснено за більшу суму, ніж зазначено у нотаріально посвідченому договорі купівлі-продажу. Отже, позивач не довів, що кредитний договір

від 08 листопада № 014/95-04/612М був укладений позивачем в інтересах сім`ї, а кредитні кошти - використані для її потреб.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 21 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1

1/2 частину сплачених на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» зобов`язань за кредитним договором від 08 листопада 2007 року

№ 014/95-04/612М у розмірі 21 190,68 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України еквівалентно 546 719,54 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову у частині стягнення з відповідача сплаченої позивачем заборгованості за кредитним договором, оскільки отримані позивачем кредитні кошти були витрачені на потреби сім`ї, а позивач після припинення шлюбних відносин сплатив на користь банку частину боргу в розмірі 42 381,36 доларів США за кредитним договором, отже має право на стягнення з відповідача 1/2 частини сплаченої заборгованості у сумі 21 190,68 доларів США, що еквівалентно

546 719,54 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що кредитні кошти були використані подружжям на потреби сім`ї, взявши до уваги неналежні та недопустимі докази. Суд апеляційної інстанції не врахував, що позивач отримав кредитні кошти як суб`єкт підприємницької діяльності та використав їх на власний розсуд та у власних інтересах. Крім того, поза увагою суду апеляційної інстанції залишилось те, що рішення суду, яким стягнуто з позивача на користь банку заборгованість за кредитним договором, було ухвалено після фактичного припинення шлюбних відносин. Суд апеляційної інстанції не врахував, що зобов`язання за спірним кредитним договором було забезпечено на підставі іпотечного договору, предметом іпотеки за яким є квартира, питання про звернення стягнення на предмет іпотеки вирішено не було.

Короткий зміст відзиву (заперечення) на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити касаційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. На думку ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції правильно встановив, що кредитні кошти були використані на потреби сім`ї, аргументи касаційної скарги про те, що кошти були отримані для ведення підприємницької діяльності, не відповідають дійсності, оскільки у кредитному договорі вказано, що кошти видані на споживчі цілі, а кредитний договір укладався з ним як з фізичною особою.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження за поданою скаргою.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»

(далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

03 червня 2019 року справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 26 червня 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

21 листопада 1992 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління у м. Киві, актовий запис № 1790.

31 серпня 2007 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

08 листопада 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 014/95-04/612М, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 споживчий кредит за рахунок коштів Європейського Банку Реконструкції та Розвитку у сумі 100 тис. доларів США зі сплатою 15,5% річних, строком на 84 місяці.

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за зазначеним вище кредитним договором 08 листопада 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_1 передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 .

09 листопада 2007 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_2 , який посвідчено приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Левчук О .Б. Відповідно до умов вказаного договору продаж житлового будинку з надвірними будівлями за домовленістю сторін вчинено за 40 492 грн, які продавець отримав від покупця до підписання договору.

Відповідно до розписки, засвідченої секретарем виконавчого комітету Михайловецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області від 27 липня 2016 року, ОСОБА_9 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 68 тис. доларів США за продаж будинку з надвірними будівлями та будівельних матеріалів для їх ремонту та облаштування по АДРЕСА_2 .

Відповідно до акта підтвердження спільного проживання від 18 червня

2015 року власники та мешканці житлових будинків по

АДРЕСА_2 підтвердили, що ОСОБА_1 з 2010 року проживає у житловому будинку АДРЕСА_2 зі своєю дружиною ОСОБА_3 , а ОСОБА_2 у зазначеному будинку ніколи не проживала.

Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку

від 21 лютого 2008 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,2145 га, що розташована по АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Відповідно до акта виконаних робіт від 30 квітня 2008 року ТОВ «АТЗ-Сервіс» (виконавець) у період з 02 січня 2008 року до 30 квітня 2008 року проводив ремонтні роботи у квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 . Ремонтні роботи проводились за замовленням ОСОБА_1 , вартість робіт складає 149 750 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10 вересня 2012 року у справі № 2608/5330/12 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано. Під час розгляду позову про розірвання шлюбу судом встановлено, що з 2010 року сторони спільного господарства не ведуть, мешкають окремо.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 23 квітня 2014 року у справі № 758/14745/13-ц позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 08 листопада 2007 року

№ 014/95-04/612М у сумі 141 846,39 доларів США та в рахунок погашення кредитної заборгованості звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 шляхом передачі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» права на продаж предмета іпотеки.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 19 серпня 2015 року у справі № 2-4746/11 позов ОСОБА_2 задоволено частково. У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на: 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ; 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_2 ; 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,2145 га, для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_2 ; 1/2 частину вантажного фургону Volkswagen, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1/2 частину автомобіля Mercedes-Benz, реєстраційний номер НОМЕР_2 . В іншій частині позову про визнання права власності на 1/2 частину незавершеного будівництва по АДРЕСА_2 та про визнання права власності на 1/2 частину приватного підприємства «Інструмент і стиль», яке знаходиться у квартирі АДРЕСА_1 , відмовлено.

Згідно копій квитанцій про погашення кредиту за кредитним договором

ОСОБА_1 на протязі 2011-2013 років сплатив на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» кредитну заборгованість на суму 42 381,36 доларів США (т. 1, а.с.173-185).

09 листопада 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві. Від шлюбу у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 народились діти: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1, а. с.14, 15).

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини першої статті 60 Сімейного кодексу Українимайно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю, інтереси одного з подружжя.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб.

Разом з тим, при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Отже, у подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та набуту нерухомість, внаслідок укладення кредитного договору також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники.

Подібна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України: від 27 квітня 2016 року № 6-486цс16, від 14 вересня 2016 року № 6-539цс16.

Відповідно до статей 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України, 2004 року, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Подібні положення містять статті 12, 81 чинної редакції ЦПК України.

Встановивши на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, що кредитні кошти у розмірі 100 тис. доларів на підставі кредитного договору від 08 листопада 2007 року були отримані позивачем на споживчі цілі та використані в інтересах сім`ї під час перебування у шлюбі з відповідачем, зокрема для придбання 09 листопада 2007 року житлового будинку з надвірними будівлями та проведення на початку 2008 року ремонту у належній сторонам квартирі, суд апеляційної інстанції інстанції дійшов правильного висновку про те, що у сторін виникло зобов`язання у вигляді повернення на користь банку кредитних коштів. Ураховуючи те, що після фактичного припинення шлюбних відносин уперіод з 28 січня 2011 року по 28 лютого 2013 рокупозивачем була сплачена частина заборгованості за кредитним договором від 08 листопада 2007 року, що підтверджується належними доказами, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 1/2 частину сплаченого позивачем боргу за кредитним договором.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків судів першої та апеляційної інстанції, а зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 21 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович