Провадження № 2/712/369/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 року Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого-судді Мельник І.О.

з участю секретаря Хоменко А.В.

позивача ОСОБА_1

відповідачки ОСОБА_2 , її представника адвоката Кучер Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що 27.10.1994 він зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 у відділі реєстрації актів громадянського стану Черкаського міськвиконкому, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 1998. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 07.05.2018 шлюб між ними розірвано. В шлюбі народилося троє дітей: повнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Під час перебування з відповідачкою у шлюбі, на підставі договору купівлі-продажу будинку від 16.08.2013, ними було придбано житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_1 . Домовленості між ним та відповідачкою щодо порядку поділу майна, що є їх спільною сумісною власністю не знайдено. Тому, позивач вважає, що майно, придбане ними за час шлюбу, має бути поділено у рівних частках. Враховуючи викладене, просить суд поділити майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнавши за ним право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_1 , та стягнути з відповідачки понесені ним судові витрати.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 14.11.2018 відкрито провадження у справі та призначено справу розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

ОСОБА_2 22.02.2019 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. В обгрунтування позову вказує, що 27.10.1994 був укладений шлюб між нею та ОСОБА_1 , який рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 07.05.2018 було розірвано. Від шлюбу маємо трьох дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Соснівським районним судом 30.01.2018 видано наказ, відповідно до якого з ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу). Згідно з довідкою-розрахунком від 21.02.2019 №3998/15.3-32, виданої Придніпровським відділом ДВС м. Черкаси, заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів станом на 01.02.2019 складає 11873,31 грн. Крім того, донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має слабке здоров`я, в період з 2006 року по 2015 рік мала статус інваліда. Насьогодні, є студенткою Національного педагогічного університету ім. М.П. Драгоманова та також потребує матеріальної підтримки, річна вартість проживання в грутожитку становить 5100 грн., яку ОСОБА_2 сплатила самостійно. Вартість навчання сина ОСОБА_6 в Черкаському гуманітарно-правовому ліцеї повністю оплачує самостійно, за 2017-2018 р.р. це становило 8210 грн. В період з 01.03.2016 по 01.09.2019 отримувала державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям. В січні 2018 року у зв`язку із здійсненням психологічного тиску ОСОБА_1 на неї, вона звернулась до міського центру соціальних служб сім`ї та молоді, та з 03.01.2018 вона із дітьми перебували під соціальним супроводом. Вказує, що протягом сімейного життя чоловік не дбав про матеріальне забезепення сім`ї, був працевлаштований періодично в 1994-1997 р.р., з 2008 року нічим не займався. В 1996 році за кошти їх батьків (400 дол. США її матері та 900 дол. США тещі) була придбана однокімнатна квартира для їх сім`ї. В 2001 році вони придбали 4-х кімнатну квартиру за кошти її бабусі (5000 дол. США), свою однокумнатну квартиру продали за 2800 дол. США, які в подальшому пішли на ремонт квартири. У 2013 році їх друзі запропонували їм купити їхній будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за 50000 дол. США, так як вони відїзджали за кордон на постійне проживання. Вона з ОСОБА_1 продали квартиру за 38000 дол. США, взяли у позику 8000 дол. США у її матері, та придбали цей будинок. Згідно з висновком вартість Ѕ частини житлового будинку становить 130000 грн. Також, під час перебування в шлюбі сторонами було придбано автомобіль ЗАЗ-DAEWOO ТТ699Р, 2008 року випуску, дата реєстрації 15.02.2008, об`єм двигуна 1386 см3, який після фактичного припинення шлюбних стосунків, залишився у володінні та користуванні ОСОБА_1 . Згідно з консультативним висновком суб`єкта оціночної діяльності вартість даного автомобіля становить 69350 грн. В період зареєстрованого шлюбу відповідач уклав договір депозитного вкладу з Кредитною спілкою Кредит-Союз, за умовами якого вніс на рахунок спілки спільні сімейні кошти в розмірі 8000 доларів США. Отже, ОСОБА_2 вважає, що внесок на депозитний рахунок КС Кредит-Союз є також спільним майном подружжя, що підлягає поділу, проте відповідач витратив ці кошти на особисті потреби, усупереч інтересам сім`ї. Крім того, при поділі майна подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності, слід враховувати наявність на утриманні відповідача трьох дітей, оскільки відповідач допускає утворення заборгованості зі плати аліментів, що унеможливлює забезпечення дітям належного фізичного та духовного розвитку. Враховуючи викладене, просить суд в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя відступити від засади рівності часток подружжя, визнати за нею право власності на ѕ частини житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . За ОСОБА_1 просить суд визнати право власності на ј частини зазначеного житлового будинку та автомобіль ЗАЗ-DAEWOO TF699P, 2008 року випуску. Судові витрати просить покласти на відповідача.

ОСОБА_1 12.03.2019 скерував до суду відзив на зустрічну позовну заяву, яким повністю заперечує проти зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 , вважає, позовні вимоги останньої не обгрунтованими та не доведеними належними та допустимими доказами. Зокрема, зазначив, що відповідно до судового наказу Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.01.2018 з нього, дійсно, було стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/3 частини заробітку доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку в місяць і більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку , щомісяця, починаючи з дня подання заяви до суду - з 18.12.2017 і до досягнення дітьми повноліття. Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 28.02.2019 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утриманя повнолітньої дочки ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частини всіх заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня звернення до суду 05.10.2018 і до закінчення навчання 30.06.2019, але не більше як до досягнення 23 років. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.12.2018 у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стагнення додаткових витрат на утримання дітей було відмовлено у задоволенні позову. Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 11.02.2019 рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.12.2018 залишено без змін. Тобто, посилання позивачки за зустрічним позовом у позові на те, що він не дбає про дітей, не сплачує аліменти, не беру участі у додаткових витратах на дітей є лише припущення позивачки, яканамагається таким чином ввести суд в оману та застосувати до виниклих правовідносин ч. 2,3 ст. 70 СК України (відступлення від засад рівності часток подружжя). Посилання позивача на довідки Департаменту соціальної політики № 2ІЩ від 21.02.2019 року про те, що ОСОБА_2 перебувє на обліку в управлінні допомоги та компенсаційних виплат департаменту соціальної політики ЧМР і отримує державну соціальну допомогу з 01.09.2019 до 01.03.2016 є неналежним та неправдивим доказом, адже зараз лише березень 2019 року і є не зрозумілим як остання отримує кошти з вересня 2019 року. Також, вказує, що під час перебування з ОСОБА_2 у шлюбі ними було придбано житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_1 виключно за їх спільні кошти подружжя, Щодо автомобіля ЗАЗ-DAEWOO ТТ699Р, 2008 року випуску, вважає, що не має будь-яких правових підстав для його поділу, адже ОСОБА_2 достовірновідомо, що даний автомобіль ними, як подружжям, був проданий у шлюбі ще 14.12.2017, а шлюб між ними розірвано 07.05.2018. Кошти від продажу автомобіля були витрачені на потреби та в інтересах сім`ї, а саме: на лікування дочки та потреби дітей. Також, він проти стягнення з нього витрат на правничу допомогу, оскільки суду не надано належних доказів.

Заявою від 24.06.2019 представник ОСОБА_2 адвокат Кучер Ю.В. уточнила позовні вимоги та просить суд зустрічний позов задовольнити та в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя відступити від засади рівності часток подружжя, визнати за ОСОБА_2 право власності на 3/4 частини житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_1 ; в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на ј частини житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_1 . Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію у розмірі 33678,57 за 1/2 ідеальної частки автомобіля ЗАЗ-DAEWOO ТТ699Р, 2008 року випуску, дата реєстрації 15.02.2008, об`єм двигуна 1386 см3. Судові витрати покласти на відповідача.

ОСОБА_1 03.07.2019 скеровано до суду заперечення на заяву про уточнення позовних вимог, яким останній не визнає уточнені позовні вимоги ОСОБА_2 в повному обсязі та просить суд його позовні вимоги до ОСОБА_2 задовольнити, поділити майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнавши за ним, право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним) в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив суд позов задоволити, проти задоволення уточненого зустрічного позову заперечував, пояснивши суду, що ОСОБА_2 не надала жодного та допустимого доказу в контексті ст. 76-81 ЦПК України, що він не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, натомість, ним надані до суду належні та допустимі докази дбання про сім`ю, тому, жодних правових підставі від відступлення від засади рівності часток подружжя немає. Будинок за адресою: АДРЕСА_1 було придбано виключно за їх спільні кошти подружжя, що підтверджується п. 14 договору купівлі-продажу будинку від 16.08.2013: згода одного з подружжя Покупця оформлена у встановленому законом порядку та посвідчена приватним нотаріусом Міняйло І.П. 16.08.2013 № 1930. Крім того, ОСОБА_2 вводить суд в оману, надаючи неправдиві дані про автомобіль та незаконно, без будь-яких правових підстав, включає автомобіль ЗАЗ-DAEWOO, д.н.з. НОМЕР_1 , до майна, яке підлягає поділу, адже останній достовірно відомо, що даний автомобіль ними, як подружжям був проданий у шлюбі ще 14.12.2017, зі згоди ОСОБА_2 , і за даний автомобіль ними, як подружжям, було отримано кошти, а шлюб між ними розірвано 07.05.2018. Кошти від продажу автомобіля були витрачені на потреби та в інтересах сім`ї, а саме: на лікування дочки ОСОБА_3 , що підтверджується випискою з історії хвороби стаціонарного хворого № 5307, фіскальними чеками, а також кошти були витрачені на потреби дітей. Факт відчуження автомобіля у період шлюбу підтверджується довідкою № 31/23/41-465 від 27.02.2019 року виданою ТСЦ№ 7141.

В судовому засіданні відповідачка за первісним позовом (позивачка за зустрічним позовом) та її представник адвокат Кучер Ю.В. первісний позов не визнали, заперечували проти його задоволення, оскільки не вбачають підстав для поділу спільного майна в рівних частках. Уточнені зустрічні позовні вимоги підтримали, просили суд відступити від засади рівності часток подружжя, врахувавши, при цьому, інтереси неповнолітніх дітей, яких ОСОБА_2 утримує самостійно, про що свідчить заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів. ОСОБА_2 суду пояснила, що при покупці будинку за адресою: АДРЕСА_1 , значну частину коштів було надано у позику її матір`ю. Крім того, в період шлюбу ними було придбано автомобіль ЗАЗ-DAEWOO, д.н.з. НОМЕР_1 , який після фактичного припинення шлюбних відносин 15.06.2017, залишився у володінні та користуванні ОСОБА_1 Також, в період зареєстрованого шлюбу відповідач за зустрічним позовом уклав договір депозитного вкладу з Кредитною спілкою Кредит-Союз, за умовами якого вніс на рахунок спілки спільні сімейні кошти в розмірі 8000 дол. США. Отже, внесок на депозитний рахунок КС Кредит-Союз є також спільним майном подружжя що підлягає поділу. Оскільки вона не мала доступу до депозитного вкладу в кредитній спілці, вважає що ОСОБА_1 витратив ці кошти на особисті потреби, усупереч інтересам сім`ї.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд, вважає наступне.

Судом встановлено, що з 27.10.1994 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 07.05.2018 розірвано. У той же час, фактично шлюбні стосунки припинені 15.06.2017, що не заперечується сторонами по справі.

В шлюбі народилося троє дітей: повнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується відповідними свідоцтвами, де батьками дітей записано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Під час спільного проживання у шлюбі, ведення спільного господарства, за спільні кошти, сторонами, як подружжям, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 16.08.2013, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Міняйло І.П., та зареєстрованого в реєстрі за № 1931, набуто житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 94,2 кв.м., житловою площею 55,9 кв.м.

Відповідно до Висновку суб`єкта оціночної діяльності про вартість житлового будинку з надвірними спорудами від 10.10.2018 загальна ринкова вартість оцінюваної Ѕ частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд становить 130000 грн. без врахування ПДВ.

Також, під час перебування в шлюбі сторонами було придбано автомобіль ЗАЗ-DAEWOO ТТ699Р, 2008 року випуску, дата реєстрації 15.02.2008, об`єм двигуна 1386 см3.

Згідно з консультативним висновком суб`єкта оціночної діяльності, вартість вказаного автомобіля становить 69350 грн.

Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного Кодексу України).

Відповідно до ч. 3ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частиною 1 статті 190 ЦК України визначено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Частиною 1 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст.ст. 77, 78 ЦПК України ), і це є її процесуальним обов`язком (ст.ст. 12, 81 ЦПК України ).

Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України, висловленої в цивільній справі № 6-612цс15, норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України. За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст.63, ч. 1 ст.65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України.

Відповідно до положень ст.ст.76, 77, 78, 80, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, аналізуючи докази в їх сукупності, суд вважає, що майно спріне придбано у період спільного життя подружжя за спільні кошти, тому, первісний позов підлягає до задоволення в повному обсязі, у суд не має підстав для відступлення від рівності часток, адже достеменно встановлено, що ОСОБА_1 сплачує аліменти за рішеннями суду (відповідно до судового наказу Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.01.2018 стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/3 частини заробітку доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку в місяць і більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подання заяви до суду - з 18.12.2017 і до досягнення дітьми повноліття. Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 28.02.2019 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утриманя повнолітньої дочки ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частини всіх заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня звернення до суду 05.10.2018 і до закінчення навчання 30.06.2019, але не більше як до досягнення 23 років), бере участь у додаткових витратах на дітей.

Щодо зустрічних позовних вимог суд вважає за доцільне позов задовольнити частково, та визнати автомобіль ЗАЗ-DAEWOO ТТ699Р, 2008 року випуску, дата реєстрації 15.02.2008, об`єм двигуна 1386 см3 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , не зважаючи на той факт, що 14.12.2017 відповідач відчужив автомобіль. Адже, у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження, його вартість враховується при поділі (п. 30 ППВСУ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11).

При цьому, відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Судом достеменно встановлено, що сторони припинили подружні стосунки 15.06.2017 і з цього часу проживають окремо, спільне господарство не ведуть та не мають спільного бюджету. Позивачем ОСОБА_1 не надано і в ході судового розгяду справи не добуто належних та допустимих доказів того, що кошти в сумі 67357,14 грн. , які були отримані ним від продажу спріного автомобіля, були скеровані на потреби сім`ї. Надані суду квитанції про сплату коштів на утримання дітей, їх навчання і лікування не можуть бути доказом внесення коштів від продажу автомобіля в бюджет сім`ї, оскільки ОСОБА_1 , як батько, зобов`язаний утримувати своїх дітей, дбати про їх здоров`я та розвиток.

Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу.

Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зважаючи на вимоги діючого законодавства, оцінюючи наявні у справі докази, суд вважає, що з позивача на користь відповідачки підлягають до стягнення витрати на правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1300 грн. Крім того, до стягнення підлягають судові витрати по полаті судового збору в сумі 336,79 грн. та витрати по оцінці майна в сумі 500 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 76, 77, 79, 80, 83, 95, 141, 223, 247, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, ст.ст. 60, 61, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити .

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя задовольнити частково.

Визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_3 , будинок АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_2 право власності на Ѕ частину будинку АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_3 , право власності на Ѕ частину будинку АДРЕСА_2 .

Визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_3 , автомобіль марки ЗАЗ-DAEWOO TF699P, 2008 року випуску, об`єм двигуна 1386 см3.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_3 , компенсацію за автомобіль марки ЗАЗ-DAEWOO TF699P, 2008 року випуску, об`єм двигуна 1386 см3 в сумі 33678, 57 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_3 , судові витрати по опалті судового збору в сумі 336,79 грн., витрати по оцінці майна в сумі 500 грн., витрати на правничу допомогу в сумі 1300 грн., а всього 2136,79 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_2 , судові витрати в сумі 1300 грн.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до апеляційного суду Черкаської області через місцевий суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 09.07.2019.

Головуючий І.О.Мельник