Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 367/2706/16

провадження № 61-17022св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України,

відповідач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача -ОСОБА_2,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Міністерство екології та природних ресурсів України, Національний природний парк «Голосіївський»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Апеляційного суду Київської області, у складі колегії суддів: Гуля В. В., Іванової І. В., Сліпченка О. І., від 14 лютого 2017 року.

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Міністерство екології та природних ресурсів України, Національний природний парк «Голосіївський», про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

Позовна заява першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів Українимотивована тим, що рішенням Коцюбинської селищної ради від 24 грудня 2008 року № 1781/25-5 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 ОСОБА_3 затверджено проект землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0,15 га для вказаних цілей. На підставі зазначеного рішення ОСОБА_3 видано державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_2 , площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. У подальшому, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24 квітня 2009 року, вказану земельну ділянку придбав ОСОБА_1 , про що на державному акті серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку зроблено відмітку про перехід права власності до ОСОБА_1 . Вартість земельної ділянки за вказаним договором купівлі-продажу становить 60 100, 00 грн. Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 16 липня 2014 року (справа № 367/3736/13-ц), залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 11 вересня 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2014 року, визнано недійсним рішення Коцюбинської селищної ради від 24 грудня 2008 № 1781/25-5 та визнано недійсним державний акт серії НОМЕР_1 , виданий ОСОБА_3 з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_1 і скасовано його державну реєстрацію з тих підстав, що Коцюбинська селищна рада, приймаючи рішення про передачу у власність земельної ділянки першому набувачу ОСОБА_3 , перевищила передбачені статтею 122 ЗК України свої повноваження та розпорядилась землею, яка розташована за межами населеного пункту.

Посилаючись на зазначені обставини, перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України просив суд витребувати спірну земельну ділянку із незаконного володіння ОСОБА_1 на користь розпорядника цієї земельної ділянки, яким на даний час є Кабінет Міністрів України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області, у складі судді Оладько С. І., від 19 жовтня 2016 року першому заступнику прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено тих обставин, що спірна земельна ділянка незаконно вибула із володіння Кабінету Міністрів України, враховуючи, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 16 липня 2014 року у справі № 367/3736/13-ц, що набрало законної сили, встановлено, що спірна земельна ділянка не відноситься до земель лісового фонду.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 14 лютого 2017 року рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19 жовтня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким задоволено позовні вимоги першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України. Витребувано із незаконного володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі Кабінету Міністрів України земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер НОМЕР_2, вартістю 60 100, 00 грн, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що місцевим судом належним чином не враховано висновки рішення Ірпінського міського суду Київської області від 16 липня 2014 року у справі № 367/3736/13-ц. Висновки у цій справі суд зробив з аналізу постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 грудня 2011 року, залишеною в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09 жовтня 2012 року у справі № 2а-6326/11/2670, де зазначено, що КП «Святошинське лісопаркове господарство» не є державним лісогосподарським підприємством і у останнього відсутні документи, що підтверджують право користування землею, у тому числі і спірною земельною ділянкою.

Обґрунтовуючи таким чином рішення, суд не врахував, що Окружний адміністративний суд міста Києва у вказаній справі вирішував спір за позовом Київської міської ради з підстав перевищення органами місцевого самоврядування, а саме Ірпінською міською радою та Коцюбинською селищною радою Київської області наданих законом повноважень, щодо розпорядження землями лісогосподарського призначення, право розпоряджатися якими, на думку позивача, належало виключно Київській міській раді з огляду на розташування спірної землі на території м. Києва, яка перебувала у постійному користуванні КП «Святошинське лісопаркове господарство», власником якого є Київська міська рада.

Місцевий суд не звернув уваги, що у вказаній адміністративній справі не вирішувався спір щодо віднесення спірних територій до земель лісогосподарського призначення, а виключно стосувався питання обсягу повноважень та законності розпорядження землями, які знаходилися у постійному користуванні КП «Святошинське лісопаркове господарство».

Спірна земельна ділянка наразі є територією національного природного парку «Голосіївський», та відноситься до земель природно-заповідного фонду, даний факт підтверджується Указом Президента України від 01 травня 2014 року № 446/2014 «Про зміну меж національного природного парку «Голосіївський», яким його територію розширено на 6462,62 га за рахунок земель Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень «Київзеленбуд». Судом першої інстанції не надано оцінку тим обставинам, що за інформацією КП «Святошинське лісопаркове господарство» від 14 липня 2014 № 472 та акту перевірки Державної інспекції сільського господарства у Київській області від 03 липня 2015 № А143/180 земельна ділянка НОМЕР_2 відповідно до картосхеми, території перспективної для створення Святошинсько-Біличанської філії НПП «Голосіївський» попереднього функціонального зонування знаходиться у 18 кварталі.

Таким чином, на даний час спірна земельна ділянка розташована на землях природно-заповідного фонду, а саме, національного природного парку «Голосіївський», а з огляду на те, що на даний час спірна земельна ділянка відноситься до лісових земель та розташована на території об`єкту природно-заповідного фонду, розпорядником її є Кабінет Міністрів України.Встановлено, що спірна земельна ділянка була відчужена ОСОБА_1 за відплатним договором ОСОБА_3 , особою, яка не мала права її відчужувати. На підставі вказаного, наявні правові підстави для витребування майна у порядку, встановленому статтею 388 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У березні 2017 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати рішення Апеляційного суду Київської області від 14 лютого 2017 року та залишити в силі рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19 жовтня 2016 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що судом апеляційної інстанції повно і всебічно не з`ясовано обставини справи. Висновок апеляційного суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України є необґрунтованим. Апеляційним судом не було враховано висновки, викладені в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 09 жовтня 2012 року у справі № К/9991/47372/12. Указ Президента України від 01 травня 2014 року № 446/2014 «Про зміну меж національного природного парку «Голосіївський» є лише наміром віднесення територій до складу національного парку. Позивачем не надано доказів, що спірна зальна ділянка вибула із володіння її власника - держави в особі Кабінету Міністрів України не з його волі. Право на витребування майна із чужого незаконного володіння має лише власник цього майна, а апеляційним судом встановлено, що Кабінет Міністрів України є власником спірної земельної ділянки. Також судом не враховано, що заявник є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки. Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

13 вересня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах Кабінету Міністрів України до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Міністерство екології та природних ресурсів України, Національний природний парк «Голосіївський», про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Апеляційного суду Київської області від 14 лютого 2017 року призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі № 367/2706/16 (провадження № 61-17022св18) було призначено повторний автоматизований розподіл.

07 червня 2019 року справу розподілено судді-доповідачу Сердюку В. В.

12 червня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах Кабінету Міністрів України до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Міністерство екології та природних ресурсів України, Національний природний парк «Голосіївський», про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Апеляційного суду Київської області від 14 лютого 2017 року призначено до розгляду колегією у складі п`яти суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Доводи відзиву на касаційну скаргу

Перший заступник прокурора Київської області у запереченні (відзиві) на касаційну скаргу вказує на правильність висновків суду апеляційної інстанції, просить касаційну скаргу залишити без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Коцюбинської селищної ради від 24 грудня 2008 року № 1781/25-5 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 ОСОБА_3 затверджено проект землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0,15 га для вказаних цілей.

На підставі зазначеного рішення ОСОБА_3 видано державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_2 , площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24 квітня 2009 року, вказану земельну ділянку придбав ОСОБА_1 , про що на державному акті серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку зроблено відмітку про перехід права власності до ОСОБА_1

Вартість земельної ділянки за вказаним договором купівлі-продажу становить 60100 грн.

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 16 липня 2014 року (справа № 367/3736/13-ц), залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 11 вересня 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2014 року, визнано недійсним рішення Коцюбинської селищної ради від 24 грудня 2008 № 1781/25-5 та визнано недійсним державний акт серії НОМЕР_1 , виданий ОСОБА_3 з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_1 і скасовано його державну реєстрацію з тих підстав, що Коцюбинська селищна рада, приймаючи рішення про передачу у власність земельної ділянки першому набувачу ОСОБА_3 , перевищила передбачені статтею 122 ЗК України свої повноваження та розпорядилась землею, яка розташована за межами населеного пункту, а також встановлено той факт, що ця земельна ділянка не відноситься до земель лісового фонду.

За інформацією Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання ВО «Укрдержліспроект» від 08 жовтня 2014 року, спірна територія була лісами ще з радянських часів. Так, на підставі Постанови ЦК КПУ і Ради Міністрів УРСР від 20 червня 1956 року № 673 та рішення виконкому Київської міської ради від 07 серпня 1956 року № 1186 створено Святошинське лісопаркове господарство, яке ввійшло до складу управління земельної зони м. Києва. Загальна площа Святошинського лісопаркового господарства на момент створення становила 14167 га. Згідно розпорядження Київської міської державної адміністрації № 2715 від 17 грудня 2001 року на виконання рішення Київської міської ради від 02 жовтня 2001 № 59/1493, перейменовано: Київське державне комунальне об`єднання зеленого будівництва «Київзеленбуд» на Київське комунальне об`єднання зеленого будівництва та експлуатацій «Київзеленбуд»; державне комунальне підприємство Святошинське лісопаркове господарство на комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство». Лісовпорядні роботи проводились у 1945-46, 1952-59, 1969, 1979, 1989, 1999, 2009 роках.

Указом Президента України від 01 травня 2014 року № 446/2014 «Про зміну меж національного природного парку «Голосіївський» його територію розширено на 6462,62 га за рахунок земель Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень «Київзеленбуд». Згідно з пояснювальною запискою та проектними матеріалами до вищевказаного Указу Президента розширення зазначеного заказника відбулось за рахунок лісових земель КП «Святошинське лісопаркове господарство», в тому числі його кварталів 100, 101, 110, 111, 113, 116, 117 Київського лісництва та кварталів 18, 27, 51 Святошинського лісництва.

За інформацією КП «Святошинське лісопаркове господарство» від 14 липня 2014 № 472 та акту перевірки Державної інспекції сільського господарства в Київській області від 03 липня 2015 № А143/180 земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_2 відповідно до картосхеми, території перспективної для створення Святошинсько-Біличанської філії НПП «Голосіївський» попереднього функціонального зонування знаходиться у 18 кварталі.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з положеннями статті 57 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Аналогічні положення містить стаття 81 чинного ЦПК України.

Згідно частини третьої статті 61 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Аналогічну норму містить частина четверта статті 82 ЦПК України, в якій, зокрема, вказано, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав на земельні ділянки здійснюється у передбачений законом спосіб.

Відповідно до статті 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває прав власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього кодексу майно не може бути витребуване у нього.

За правилом статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

У частині першій статті 388 ЦК України встановлено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником, або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Положення статті 388 ЦК України застосовуються як підстава позову про витребування майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Вирішуючи спір, апеляційний суд, встановивши що спірна земельна ділянка вибула із володіння поза волею власника на підставі рішення органу місцевого самоврядування, яке прийнято поза межами його компетенції і яке у подальшому було визнано недійсним на підставі рішення суду, що набрало законної сили та є преюдиційним, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач має право витребувати спірну земельну ділянку від добросовісного набувача на підставі статті 388 ЦК України.

Прокурор самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави. За обставинами спору колегія суддів визнає, що участь прокурора у цій справі є виправданою, відповідає інтересам держави, спрямована на захист майнових інтересів держави, не порушує принцип рівності сторін.

Твердження заявника про те, що спірна земельна ділянка не відноситься до земель лісового фонду чи є такою, що розташована на землях природно-заповідного фонду, є безпідставними, оскільки, ухвалюючи рішення, суд під час розгляду цієї справи не має права вдаватися до переоцінки обставин і доказів, які вже були предметом розгляду справи яким рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 16 липня 2014 року у справі № 367/3736/13-ц, яке набрало законної сили, надано відповідну оцінку. Зокрема, вдруге суд не може досліджувати підстави недійсності рішення Коцюбинської селищної ради від 24 грудня 2008 № 1781/25-5, що є порушенням принципу преюдиційності судових рішень.

Щодо тверджень заявника про пропуск прокурором строку позовної давності, то вони є безпідставними, оскільки незаконність рішення Коцюбинської селищної ради від 24 грудня 2008 року № 1781/25-5 встановлена рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 16 липня 2014 року, а з позовом до суду про витребування майна прокурор звернувся у березні 2016 року, тобто у межах строку позовної давності.

Посилання заявника у касаційній скарзі на неврахування апеляційним судом висновків, викладених в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 09 жовтня 2012 року у справі № К/9991/47372/12 є безпідставними з огляду на те, що вказаним судовим рішенням залишено в силі постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 23 грудня 2011 року, якою Київській міській раді було відмовлено у задоволенні позовних вимог до Державного управління охорони навколишнього природного середовища у м. Києві, Київського обласного управління лісового та мисливського господарства, Ірпінської міської ради Київської області, Коцюбинської селищної ради Київської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Державне агентство земельних ресурсів України, Комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство», Комунальне підприємство Київської обласної ради «Обласний лісгосп», Київська обласна державна адміністрація, Державне управління охорони навколишнього природного середовища в Київській області, Державне агентство лісових ресурсів України, про визнання бездіяльності протиправною, рішень нечинними та їх скасування, зобов`язання вчинити дії.

У вказаному судовому рішенні зроблено висновок про недоведеність факту незаконної бездіяльності відповідачів при здійсненні державного контролю у галузі ведення лісового господарства у межах Ірпінського регіону Київської області та не встановлено бездіяльності Державного управління охорони навколишнього природного середовища в м. Києві при здійсненні повноважень щодо комплексного управління та регулювання у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення та охорони природних ресурсів, забезпечення екологічної та у межах своєї компетенції радіаційної безпеки та обставин щодо порушення прав, свобод та законних інтересів Київської міської ради.

Ухвала Вищого адміністративного суду України від 09 жовтня 2012 року (справа № К/9991/47372/12) не має преюдиційного значення для справи, що є предметом касаційного перегляду.

Суд апеляційної інстанції виконав вимоги статті 213 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі.

За змістом статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року самі по собі допущені органами влади порушення при передачі майна у власність особи не можуть бути безумовною підставою для повернення цього майна державі, якщо вони не допущені внаслідок винної, протиправної поведінки самого набувача майна.

З огляду на те, що фактично звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про витребування земельної ділянки, яка є територією національного природного парку «Голосіївський» і відноситься до земель природно-заповідного фонду, та повернення її державі, яка вибула з її власності незаконно, дії останнього відповідають легітимній меті.

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (пункт 54 рішення).

За правилами частини першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 14 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Висоцька

СуддіА. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська