Номер провадження: 22-ц/813/1057/19
Номер справи місцевого суду: 505/4591/15-ц
Головуючий у першій інстанції Нікітішин В.П.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 505/4591/15-ц

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Віцько А.І.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідач - ОСОБА_2 ,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , про встановлення порядку користування квартирою, вселення та усунення перешкод у користуванні квартирою,за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Нікітішина В.П. 19 липня 2016 року,

встановив:

У жовтні 2015 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 (далі - Квартира) між її співвласниками, а саме - нею і ОСОБА_2 , виділивши у користування ОСОБА_1 , жилу кімнату, площею - 17,7 кв. м., а ОСОБА_2 жилу кімнату, площею - 10,6 кв. м.. Підсобні приміщення: коридор, площею - 11,0 кв. м., кухню, площею - 4,0 кв. м., туалет, площею - 1,0 кв. м., ванну, площею - 1,9 кв. м., котельню, площею - 2,2 кв. м., клітини східців, площею - 9,6 кв. м., веранду, площею - 7,6 кв. м., лоджію, площею - 3,4 кв. м., - залишити у спільному користуванні сторін; 2) вселити її та батька - ОСОБА_3 у квартиру; 3) зобов`язати відповідача усунути перешкод у користуванні квартирою їй та батькові; 4) зобов`язати її провести заміну замку вхідних дверей і екземпляр ключів надати відповідачу.

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим,що вона є співвласником в рівних частинах з відповідачем спірної квартири. Однак, фактично позивачка позбавлена разом з батьком користуватись своє частиною власності, оскільки відповідачка самостійно змінила замок вхідних дверей, що унеможливлює потрапляння у квартиру. Вирішити спір у позасудовому порядку не представилось можливим, тому позивачка змушена звернутись в суд з цим позовом.

Зазначає, що спірна квартира свого часу була отримана її батьком - ОСОБА_3 за місцем роботи. Він має право на проживання у цій квартирі та є зареєстрованим на постійне місце проживання за цією адресою. Тому, з урахуванням того, що вона і її батько - ОСОБА_3 , є повнолітніми особами різного полу, їй слід визначити у користування жилу кімнату більшого розміру. Натомість відповідачці яка проживає з повнолітньою донькою виділити кімнату меншого розміру (а. с. 2 - 4).

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 19 липня 2016 р. вищезазначений позов задоволено частково.

Визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 між її співвласниками - ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .. Виділено у користування ОСОБА_1 жилу кімнату, площею - 17,7 кв. м., а ОСОБА_2 - жилу кімнату, площею 10,6 кв. м.. Підсобні приміщення: коридор, площею - 11,0 кв. м., кухню, площею - 4,0 кв. м., туалет, площею - 1,0 кв. м., ванну, площею - 1,9 кв. м., котельню, площею - 2,2 кв. м., клітини східців, площею - 9,6 кв. м., веранду, площею - 7,6 кв. м., лоджію, площею - 3,4 кв. м.- залишено у спільному користуванні.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну компенсацію у розмірі 28875, 70 грн. за різницю у площі користування квартирою.

Вселено ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1 .

Надано ОСОБА_1 дозвіл здійснити заміну замку у вхідних дверях цієї квартири та надати ключ від замку ОСОБА_2 ..

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що виділяючи позивачці у власність жилу кімнату більшої площі, суд, виходячи з принципу розумності та справедливості, враховує право третьої особи, - батька позивачки ОСОБА_3 на проживання у спірний квартирі, який є різної статті з позивачкою. Натомість як з відповідачкою проживає її повнолітня донька. Тому, суд вважає за доцільне виділити саме позивачці кімнату більшої площі.

Враховуючи те, що жила площа кімнати, що виділяється позивачці більша її ідеальної частки, а загальна площа кімнати, що виділяється відповідачці менше її ідеальної частки, тому з позивачки на підставі ч. 3 ст. 358 ЦК України слід стягнути матеріальну компенсацію відповідачці, яку судом першої інстанції розраховано наступним чином.

Загальна площа кімнат спірної квартири становить - 28,3 кв. м., а отже ідеальна доля становить - 14,15 кв. м. (28, 3 кв. м. : 2).

Таким чином, відповідачці виділено на 3,55 кв. м. менше від її ідеальної долі в жилій площі (14,15 кв. м. - 10,6 кв. м.).

Матеріальна компенсація відповідачці за різницю у площі користування квартирою становитиме - 28 875, 70 грн.. Цей розрахунок суд проводить, виходячи з таких значень: 3,55 кв. м. (розмір жилої площі, менше ідеальної частки) х 8 134 грн. (вартість одного кв. м. площі квартири згідно висновку №04-2016 від 28 лютого 2016 р..

Зважаючи на те, що позивачка у справі бажає проживати в належній їй на праві власності частині спірної квартирі та користуватись нею разом з батьком, а відповідачка цьому перешкоджає, тому порушене право позивачки підлягає захисту шляхом вселення її у спірну квартиру, надавши їй при цьому дозвіл здійснити заміну замку у вхідних дверях цієї квартири та надати ключ від замку відповідачці.

Позовні вимоги щодо вселення у квартиру третьої особи - батька позивачки ОСОБА_3 задоволенню не підлягають, оскільки він не є позивачем у справі, а тому позивачка від свого імені не може пред`являти позовних вимог до відповідачки з приводу його права на спірне житло.

Також суд вважає такими, що не можуть бути задоволені і вимоги позивачки про зобов`язання відповідачку не чинити перешкод у користування вказаною квартирою на далі після її вселення, оскільки рішення суду не може прийматися як застереження від будь-яких порушень та не може бути умовним. Суд не може розглядати справу та приймати рішення на майбутнє, приймаючи за наявні не існуючі порушення, оскільки це суперечить приписам чинного законодавства України (а. с.123 - 125).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить вищевказане рішення суду першої інстанції змінити в частині розміру суми стягнення компенсації з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за різницю у площі користування квартирою, а саме - стягнути з ОСОБА_1 компенсацію на користь ОСОБА_2 за різницю у долі користування квартирою в сумі - 74 182 грн.. Також просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання ОСОБА_1 здійснити заміну замку у квартирі та надати ключ ОСОБА_2 та стягненню з ОСОБА_2 2 595, 80 грн. судових витрат.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що оскаржуваним рішенням порушено право ОСОБА_2 на отримання належної компенсації за користування її долею спірного майна, а отже порушено її право власності, через хибні розрахунки суду першої інстанції щодо розміру вищенаведеної суми стягнення компенсації з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .. Надавши дозвіл на заміну замку суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивачка просила зобов`язати її зробити це, що також є неправильним. Стягнення половини судових витрат є незаконним, оскільки ініціатором спору є позивачка, яка не вживала позасудового врегулювання спору.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги.

ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги. Просила оскаржуване рішення залишити без змін.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили. Відзиву на апеляційну скаргу, заяв та клопотань не надали.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому вирішені спору, освідомленість інших учасників справи про її розгляд, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні про можливість розгляду справи за відсутності інших учасників, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її інших учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Рішення суду в частині відмовлених позовних вимог не оскаржується, тому в апеляційному порядку в цій частині не переглядається.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскарженій частині вищезазначеним вимогам законодавства у повній мірі не відповідає.

Суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів дійшов правильних вищевказаних висновків про визначення порядку користування квартирою, вселення позивача та відмову у задоволенні частини позовних вимог. Висновки суду в цій частині відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального та процесуального права.

Разом з тим, вищевказаних висновків щодо розміру суми матеріальної компенсації за різницю у площі користування квартирою,а також про надання ОСОБА_1 дозволу здійснити заміну замку у вхідних дверях наведеної квартири з наданням ключа від замку відповідачці, суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального (ст. ст. 316, 317, 321, 355, 356, 358ЦК України) та процесуального (ст. ст. 13, 42, 48, 175 263, 264 ЦПК України) права.

Між сторонами виникли правовідносини щодо визначення порядку користування спільною квартирою.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 321 ЦК України).

За правилами частин першої - другої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).

Відповідно до частин першої - третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Таким чином, порядок користування житловими приміщеннями, які належать на праві власності кільком особам, може бути встановлений у випадку, коли такі приміщення відповідають за розміром часткам цих осіб у будинку.

Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна в натурі для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 р. № 6-1500цс15.

Як вбачається з матеріалів справи спірна квартира АДРЕСА_1 , належить на праві власності в рівних частинах ОСОБА_1 на підставі договору дарування частки квартири, посвідченого 12 червня 2015 р. приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу Одеської області Сівун Ф. Й., зареєстровано в реєстрі за № 1046, і ОСОБА_2 згідно рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 23 грудня 2014 р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 07 квітня 2015 р..

Для з`ясування питання вартості, можливості розподілу в натурі спірної квартири чи визначення порядку користування нею, у разі неможливості виділу частки співвласника в натурі, за ухвалою суду було проведено судову будівельно-технічну експертизу та складено експертний висновок № 04-2016 від 28 лютого 2016 р..

У судове засідання суду першої інстанції був викликаний та допитаний судовий експерт ОСОБА_6 , яка виконала вказану експертизу. Згідно її показів провести розподіл спірної квартири на дві окремі частини - по 1/2 частині кожному технічно неможливо, тому було запропоновано 2 варіанти порядку користування квартирою з відступленням від рівності часток. При здійсненні оціночної діяльності керувалась вимогами чинного законодавства.

З урахуванням зазначених показів експерта, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо можливості визнати допустимим доказом у цій справі висновок судового експерта №04-2016 від 28 лютого 2016 р..

Згідно Висновку №04-2016 від 28 лютого 2016 р. судової будівельно-технічної експертизи, проведеної судовим експертом ОСОБА_6 , вбачається, що провести розподіл квартири АДРЕСА_1 на дві окремі частини - по 1/2 частині кожному технічно неможливо.

Згідно вищезазначеного експертного висновку на розгляд суду експертом було запропоновано наступні варіанти користування приміщеннями квартири АДРЕСА_1 з відступом від ідеальних часток.

Варіант 1 користування приміщеннями квартири АДРЕСА_1 :

Співвласник І.

- кімната 3, площею - 17,7 кв. м.;

- лоджія І, площею - 3,4 кв. м..

Всього - 21,1 кв. м., або 67/100 частини квартири.

Співвласник II.

- кімната 2, площею - 10,6 кв. м..

Всього - 10,6 кв. м., або 33/100 частини квартири.

Підсобні приміщення: коридор 1, площею - 11,0 кв. м., кухня 4, площею - 11,0 кв. м., ванна 5, площею - 1,9 кв. м., туалет 6, площею - 1,0 кв. м., котельня 7, площею - 2,2 кв. м., клітина сходів І, площею - 9,6 кв. м., веранда II, площею - 7,6 кв. м. запропоновано залишити у спільному користуванні співвласників.

Загальна вартість всіх приміщень, що виділяються співвласнику 1 складає 67/100 частини квартири або - 414 183 грн., що на 105 091 грн. більше його ідеальної частки,

Загальна вартість всіх приміщень, що виділяються співвласнику 2 складає 33/100 частини квартири або - 204 001 грн., що на 105 091 грн. менше його ідеальної частки.

Варіант 2 користування приміщеннями квартири АДРЕСА_1 :

Співвласник І.

- кімната 3, площею - 17,7 кв. м..

Всього - 17,7 кв. м., або 62/100 частини квартири.

Співвласник II.

- кімната 2, площею - 10, 6 кв. м..

Всього - 10, 6 кв. м. або 38/100 частини квартири.

Підсобні приміщення: коридор 1, площею - 11,0 кв. м., кухня 4, площею - 11,0 кв. м., ванна 5, площею - 1,9 кв. м., туалет 6, площею - 1,0 кв. м., котельня 7, площею - 2,2 кв. м., клітина сходів І, площею - 9,6 кв. м., веранда II, площею - 7,6 кв. м., лоджія І, площею - 3,4 кв. м. запропоновано залишити у спільному користуванні співвласників.

Загальна вартість всіх приміщень, що виділяються співвласнику 1 складає 62/100 частини квартири або - 383 274 грн., що на 74 182 грн. більше його ідеальної частки.

Загальна вартість всіх приміщень, що виділяються співвласнику 2 складає 38/100 частин квартири або - 234 910 грн., що на 74 182 грн. менше його ідеальної частки.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо доцільності, а отже необхідності визначення порядку користування наведеною квартирою відповідно до другого варіанту запропонованого експертом суду. Але апеляційний суд вважає помилковим розмір суми матеріальної компенсації за різницю у площі користування квартирою з огляду наступну формулу розрахунку.

62/100 - 12/100 = 50/100 (ідеальна частка спільної сумісної власності) і 38/100 + 12/100 = 50/100 (ідеальна частка спільної сумісної власності).

Отже, враховуючи вищенаведене, різниця у площі користування квартирою, яку необхідно стягнути з позивачки на користь відповідачки становить 12/100.

618 184 грн. (загальна вартість квартири відповідно до наведеного висновку експерта) - це 100/100 частини квартири.

618184 : 100 = 6181, 84 грн. (вартість 1/100 квартири).

6181, 84 грн. (вартість 1/100 квартири) х 12 (12/100 - наведена різниця у площі користування квартирою) = 74 182, 08 (вартість 12/100 частини квартири).

Отже матеріальна компенсація відповідачці за різницю у площі користування квартирою становить - 74 182, 08 (вартість 12/100 частини квартири).

Щодо висновків про надання ОСОБА_1 дозволу здійснити заміну замку у вхідних дверях наведеної квартири з наданням ключа від замку відповідачці колегія суддів зазначає, що ані діючим законодавством ані чинним на момент подання наведеного позову та ухвалення оскаржуваного рішення законодавством, не передбачено подання позову з вимогою позивача до позивача, а отже помилковим є задоволення вимоги ОСОБА_1 щодо зобов`язання самої ОСОБА_1 провести заміну замку вхідних дверей і екземпляр ключів надати відповідачу.

Доводи апелянти щодо невірного розподілу судових витрат колегія суддів відхиляє, оскільки судом вирішено спір між двома співвласниками квартири, а тому судові витрати правильно розподілені між сторонами.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_2 є частково обґрунтованою, а тому підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову за вищевказаного обґрунтування.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 19 липня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальної компенсації за різницю у площі виділених у користування приміщень квартири- змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 ) матеріальну компенсацію за різницю у площі виділених у користування приміщень квартири у розмірі - 74 172 (сімдесят чотири тисячі сто сімдесят дві) грн. 08 грн..

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 19 липня 2016 року в частині задоволення позовних вимог про надання дозволу ОСОБА_1 здійснити заміну замку у вхідних дверях та надати ключа від замку ОСОБА_2 - скасувати. Ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

В решті рішення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 04 липня 2019 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе