Постанова

Іменем України

24 червня 2019 року

м. Київ

справа 145/1611/16-ц

провадження № 61-24263 св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Кривцової Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Селищенська сільська рада Тиврівського району Вінницької області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 07 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Оніщука В. В., Медвецького С. К., Марчук В. С.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Селищенської сільської ради Тиврівського району Вінницької області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Позовна заява мотивована тим, що у 1991 році померла її баба - ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 . Позивач зазначала, що спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_2 були її мати ОСОБА_3 та її дядько - брат матері ОСОБА_4 , однак спадщини вони не прийняли, з відповідними заявами до нотаріальної контори не звертались. Оскільки після 1995 року в будинку її баби ніхто не проживав, вони з дядьком разом здійснювали догляд за будинком, утримували його в належному стані, з цією метою її дядько зареєструвався у будинку, а вона здійснювала догляд та нагляд за будинком без реєстрації в ньому. У 2014 року її дядько ОСОБА_4 помер, позивач, здійснивши його поховання, в подальшому продовжувала користування житловим будинком своєї баби. ОСОБА_1 мала намір оформити право власності на спірний житловий будинок з господарськими спорудами, однак провести його державну реєстрацію в реєстраційній службі не мала можливості, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на будинок Спадщини після смерті баби ніхто не прийняв. Позивач вказала, що добросовісно, відкрито і безперервно користувалася будинком, просила визнати за нею право власності на житловий будинок з прибудовою і господарські споруди за набувальною давністю.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 02 листопада 2016 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1

Визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, позначений на плані КП «ВООБТІ» літерою «А», загальною площею приміщень (розрахованою за формулами розрахунку площ) 48,7 м. кв, загальною площею 42,0 кв.м, житловою 34,0 кв.м., допоміжною 8,0 кв.м., площею літніх приміщень 6,7 кв.м.(який складається з кухні 1-1 площею 8,0 кв.м, житлової кімнати 1-2 площею 12,6 кв.м., житлової кімнати 1-3 площею 7,0 кв.м., житлової кімнати 2-1 площею 14,4 кв.м, передпокою 2-1 площею 6, 7 кв.м.) 1950 року забудови, вартістю 38 042 грн, з прибудовою «А» та ганками, та господарські споруди: сарай «Б», погріб з шиєю «Г», хвіртку № 1, ворота № 2 та огорожу № 3, загальною вартістю 66 654 грн, які розташовані в АДРЕСА_1 , за набувальною давністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач більше 10 років добросовісно, відкрито, безперервно продовжує володіти спірним майном як своїм власним.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 02 листопада 2016 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_5 .

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 02 листопада 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до Селишенської сільської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що було вирішено питання щодо прав та інтересів ОСОБА_5 як спадкоємця першої черги після смерті ОСОБА_6 черги. Позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б беззаперечно свідчили про те, що вона безперервно, протягом не менше ніж десять років володіє спірним нерухомим майном. Надані нею акти обстеження матеріально-побутових умов, довідка сільської ради, копії квитанцій та пояснення свідків вказану обставину не підтверджують.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду Вінницької області від 07 квітня 2017 року, а рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 02 листопада 2016 року залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_5 як спадкоємець ОСОБА_6 у суді першої інстанції участі не брав і рішенням суду його права та інтереси не порушено, оскільки їх мати ОСОБА_6 спадщину після смерті баби ОСОБА_2 не прийняла та за життя на неї не претендувала. Вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку, що судом першої інстанції було вирішено питання щодо прав та обов`язків ОСОБА_5 як спадкоємця першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 .

Доводи особа, яка подала відзив.

ОСОБА_8 у відзиві вказував, що під час розгляду справи за позовом ОСОБА_1 про визнання права власності на майно за набувальною давністю його не було залучено до участі у розгляді справи, однак вирішено його права та інтереси як спадкоємця першої черги за законом після смерті матері ОСОБА_6 , яка фактично прийняла спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , так як проживала з нею на момент її смерті.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано справу із суду першої інстанції.

Відповідно до підпункту 4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справу передано до Верховного Суду в травні 2018 року.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 05 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві - Кривцовій Г. В.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входив житловий будинок з господарськими спорудами, розташований по АДРЕСА_1 . Будинок належав померлій на праві особистої приватної власності, що підтверджується свідоцтвом №576 про будинковолодіння, виданй 08 вересня 1989 року виконкомом Селищанської сільської ради Тиврівського району Вінницької області на підставі рішення виконкому Тиврівської районної ради народних депутатів №143 від 21 липня 1988 року.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_2 були її діти: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які з відповідними заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертались.

Із довідки №152 від 31 січня 2017 року, виданої Стрижавською селищною радою Вінницького району Вінницької області та акта обстеження фактичного місця проживання від 27 січня 2017 року встановлено, що ОСОБА_6 проживала разом зі своєю матір`ю ОСОБА_2 до дня її смерті без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 09 грудня 2006 року виконавчим комітетом Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 10 лютого 2016 року встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 є її діти: ОСОБА_1 та ОСОБА_5 Також, встановлено, що ОСОБА_5 прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_6 відповідно до приписів частини третьої статті 1268 ЦК України, оскільки постійно проживав зі спадкодавцем.

Одночасно вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 відмовлено у визначенні додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 .

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 24 березня 2016 року рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 10 лютого 2016 року залишено без змін.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено, й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідно враховувати, зокрема, наступне: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна.

Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності.

Встановлено, що власником спірного житлового будинку з господарськими спорудами була ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право особистої приватної власності на будинковолодіння, виданий 08 вересня 1989 року виконкомом Селищанської сільської ради Тиврівського району Вінницької області. Власник домоволодіння померла у 1991 році.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_2 були її діти: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які з відповідними заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертались.

Згідно статті 548 ЦК Української РСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до статті 549 ЦК Української РСР 1963 року (чинної на момент смерті спадкодавця ОСОБА_2 ) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Судом було встановлено, що ОСОБА_6 проживала разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 на момент її смерті.

Таким чином, ОСОБА_6 у відповідності до положення статті 549 ЦК Української РСР 1963 року прийняла спадщину після своєї матері ОСОБА_2 , фактично вступивши в управління спадковим майном.

Відповідно до вимог статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_6 , оскільки постійно проживав разом зі спадкодавцем. Дана обставина встановлена рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 10 лютого 2016 року, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 24 березня 2016 року.

Також судом встановлено, що ОСОБА_5 прийняв спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_6 , однак не отримав свідоцтво про право на спадщину, що у відповідності до вимог частини третьої статті 1296 ЦК України, не позбавляє його права на спадщину.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вірно встановив, що ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на спірне домоволодіння за набувальною давністю, суд першої інстанції вирішив спір, що стосується прав та інтересів ОСОБА_5 , без залучення останнього до участі у розгляді справи. Вказаним спростовується твердження ОСОБА_1 що особа, яка подала касаційну скаргу, не має передбаченого статтею 292 ЦПК України 2004 року права на апеляційне оскарження судового рішення.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів того, що вона добросовісно заволоділа нерухомим майном, відкрито та безперервно володіла ним більше 10 років, відтак набула на нього право власності за набувальною давністю.

Судом вірно встановлено, що відсутні підстави для набуття позивачем права власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю, оскільки існує спір між спадкоємцями щодо спадкування спірного майна, а тому ці обставини виключають можливість застосування до спірних правовідносин положень статті 344 ЦК України.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Підстави для скасування оскарженого судового рішення відсутні.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 07 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Кривцова Б. І. Гулько Д. Д. Луспеник