ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/1636/18Головуючий у 1-й інстанції Малярчук В.В.
Провадження № 22-ц/817/661/19 Суддя - доповідач - Храпак Н.М.
Категорія - 304020000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

за участю секретаря - Кантицька О.І.

та сторін: представника ОСОБА_1 - адвоката Маркушевського Б.Ф., представника відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - адвоката Бачинської Н.О., приватного нотаріуса Теребовлянського районного нотаріального округу- Мєшкової Н.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №606/1636/18 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Маркушевського Богдана Франковича на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 07 травня 2019 року, ухваленого суддею Малярчук В.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Теребовлянського районного нотаріального округу Мєшкова Надія Федорівна про визнання недійсним договору дарування та поновлення строку на оскарження правочину, -

В С Т А Н О В И В:

у липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Теребовлянського районного нотаріального округу Мєшкова Надія Федорівна про визнання недійсним Договору Дарування від 04 лютого 2015 року, який посвідчений приватним нотаріусом Теребовлянського районного нотаріального округу Мєшковою Надією Федорівною, згідно якого ОСОБА_2 подарував своєму синові ОСОБА_3 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 , а також судові витрати по справі покласти на відповідачів.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що оспорюваний договір дарування є фіктивним, оскільки дії сторін під час його укладання не були направлені на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором дарування. Вказаний правочин був укладений у зв`язку з небажанням ОСОБА_4 сплачувати заборгованість за договорами позики та ухиленням від подальшого стягнення державним виконавцем заборгованості по даних договорах за рахунок частки майна ОСОБА_4 .

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 07 травня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Теребовлянського районного нотаріального округу Мєшкова Надія Федорівна про визнання недійсним договору дарування та поновлення строку на оскарження правочину - відмовлено, у зв`язку з безпідставністю заявлених позовних вимог.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Маркушевський Богдан Франкович просить скасувати рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 07 травня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким визнати недійсним договір дарування від 04 лютого 2015 року, згідно якого ОСОБА_2 подарував своєму синові ОСОБА_3 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 , судові витрати по справі покласти на відповідачів, посилаючись на те, що воно є незаконним, необґрунтованим, винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано судом обставини, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги представник ОСОБА_1 - адвокат Маркушевський Б.Ф. зазначив, що вказаний правочин вчинений фіктивно, оскільки ОСОБА_2 фактично продовжує володіти та користуватися вказаним майном, всі договори про надання послуг зареєстровані саме на ОСОБА_2 , а боржник ОСОБА_4 , та обдарований ОСОБА_3 виїхали за межі України у 2015 році. Сторонами вказаного договору не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, і, враховуючи вік та стан здоров`я ОСОБА_2 (1967 р.н.), підстав для укладення вказаного договору не було. Тому, вказаний правочин є фіктивним і зроблений з метою неможливості виконання в майбутньому судового рішення про стягнення заборгованості з ОСОБА_4

Від представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - адвоката Бачинської Н.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 07 травня 2019 року у цивільній справі №606/1636/18 без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Маркушевського Богдана Франковича на зазначене рішення - без задоволення, посилаючись на те, що в момент укладення договорів позики, ОСОБА_4 не брала на себе обов`язку не відчужувати належного їй майно, чи то майна, яке є у спільній сумісній власності її та її чоловіка - ОСОБА_2 Також, не було накладено заборон щодо відчуження належного їй майна, тому, відповідачі діяли в рамках закону. Доводи, які викладені в позовній заяві про те, що укладенням спірного договору дарування відповідачі намагались уникнути відповідальності є необґрунтованими. Даний договір відповідає загальним вимогам закону, які вказані в ст.203 ЦК України, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Також вказує, що ніхто не забороняв та не може заборонити батькам допомагати своїм дітям, в тому числі і в забезпеченні їх власним житлом. Їхній син після отримання в дарунок житлового будинку від батьків набув певного правового результату, який був для нього бажаним та призвів до того, що у нього появилося власне житло, в якому б він міг в подальшому проживати разом зі своєю сім`єю (дружиною та сином). Позивач, який звертається з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Також вказує, що позивач пропустив строк для звернення до суду за захистом своїх прав.

Від приватного нотаріуса Теребовлянського районного нотаріального округу Мєшкової Н.Ф. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 07 травня 2019 року у цивільній справі №606/1636/18 - без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави зазначені в ній є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства України, вірно застосовано сулдом норми матеріального та процесуального права. Оспорюваний договір дарування відповідає вимогам закону, які вказані в ст.203 ЦК України, додержання яких є необхідним для чинності правочину, що в свою чергу не може слугувати підставою для визнання його недійсним.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Маркушевський Б.Ф. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Представник ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - адвокат Бачинська Н.О. апеляційної скарги не визнала, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Приватний нотаріус Теребовлянського районного нотаріального округу Мєшкова Н.Ф. - апеляційної скарги не визнала, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив із того, що метою укладення договору дарування було саме передача безоплатно у власність батьком своєму синові житлового будинку в якості дарунку. Відповідачі діяли в рамках закону. На виконання правочину було передано майно. Позивачем не надано суду жодних доказів щодо відсутності в учасників правочину створити юридичні наслідки.

Колегія суддів, з даним висновком суду першої інстанції погоджується, оскільки він відповідає встановленим обставинам, зібраним по справі доказам, нормам матеріального та процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом. Але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Частиною 1 статті 717 ЦК України визначено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року № 6-197цс14.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 "Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз`яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Судом встановлено, що відповідно до п.1 Договору дарування 1/2 частки житлового будинку від 04 лютого 2015 року, ОСОБА_2 передав безоплатно ОСОБА_3 у власність як дарунок 1/2 частку садибного (індивідуального) житлового будинку з 1/2 часткою сараю під літ. "Б", гаражем під літ. "В", огорожею під цифр. 1, 2, 3, вимощенням під цифр. І, надалі - "1/2 частка житлового будинку з часткою господарських будівель", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 57-58). За даною адресою ОСОБА_3 зареєстрований і проживає.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно в цей же день, а саме 04.02.2015 о 16:35:31 було зареєстровано право власності за ОСОБА_3 спірної частини будинковолодіння (а.с.59).

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 21 березня 2018 року стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 заборгованість за договорами позики у розмірі 17 000 доларів США, 17 000 Євро, що в гривневому еквіваленті становить 790 500 гривень, 25 014 гривень 45 копійок - 3 проценти річних від заборгованої суми та прострочення виконання зобов`язання.

У решті позову відмовлено у зв`язку з безпідставністю позовних вимог.

Постановою апеляційного суду Тернопільської області від 29 травня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - Бачинської Наталії Орестівни - залишено без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково.

Рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області 21 березня 2018 року змінено в частині визначення гривневого еквіваленту суми заборгованості, із визначеної судом суми 790 500 гривень - на 963 541 гривню 30 копійок, та в частині визначення суми 3% річних - змінено з 25 014 гривень 45 копійок на 28 906 гривень 24 копійки.

В решті рішення залишено без змін (а.с. 29-33).

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 посилалася на те, що оспорюваний договір є фіктивним, оскільки не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а з метою ухилення від сплати боргу, у зв`язку з чим просила визнати його фіктивним та недійсним.

Проте, матеріали справи не містять наданих позивачем доказів вчинення фіктивного правочину та на підтвердження умислу відповідачів на укладення договору дарування без наміру створення правових наслідків, які ними обумовлювалися, оскільки реєстрація права власності на спірну частину будинковолодіння за ОСОБА_3 свідчить про реальність настання правових наслідків правочину.

Посилання заявника на те, що оспорюваний правочин вчинений з метою ухилення від виконання рішення суду не заслуговують на увагу, оскільки рішення суду постановлене значно пізніше, ніж вчинений оспорюваний правочин.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Маркушевського Богдана Франковича слід залишити без задоволення, а рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 07 травня 2019 року - залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах них понесених.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Маркушевського Богдана Франковича - залишити без задоволення.

Рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 07 травня 2019 року - залишити без змін.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах них понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 04 липня 2019 року.

Головуючий

Судді