Справа № 369/3154/19
Провадження № 2-о/369/91/19
РІШЕННЯ

Іменем України

10.06.2019 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

головуючої судді Ковальчук Л.М.,

при секретарі Бондар О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Києво-Святошинський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про встановлення факту родинних відносин,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Олександрівськ Луганської області помер її рідний брат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Реєстрація факту смерті відбулась в м. Олександрівськ Луганської області, у зв`язку з чим було видано свідоцтво про смерть зразка, що використовується на тимчасово окупованій території.

Заявник зазначила, що вона, ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 народжені від різних батьків, але однією матирую.

Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 , відповідно до якого матір`ю ОСОБА_3 записано ОСОБА_4 , актовий запис № 113 від 08.09.1978 року.

Після першої реєстрації шлюбу ОСОБА_3 змінила прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 », однак шлюб було розірвано 12 лютого 2002 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , яке видано відділом реєстрації актів громадянського стану Артемівського районного управління юстиції м. Луганськ, актовий запис № 95.

20 жовтня 2018 року заявниця уклала шлюб з ОСОБА_7 , у зв`язку з чим, після реєстрації шлюбу вона змінила прізвище на « ОСОБА_8 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , видане виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області та складено актовий запис № 710.

Після смерті її брата ОСОБА_9 залишилось спадкове майно.

В реєстрі РАЦС відсутня інформація щодо укладення та розірвання першого шлюбу та зміни прізвища заявниці з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 », у зв`язку з чим виникають труднощі щодо оформлення спадкових прав без встановлення факту родинних відносин з рідним братом ОСОБА_2 .

Встановлення факту родинних відносин між нею ОСОБА_1 та її рідним братом ОСОБА_2 необхідне їй для підтвердження права на спадщину та належного її оформлення.

Враховуючи викладене, заявниця ОСОБА_1 просила встановити юридичний факт, що вона ОСОБА_1 є рідною сестрою ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В подальшому, заявниця ОСОБА_1 подала заяву про уточнення вимог, в якій вона просила встановити факт смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; встановити юридичний факт, що вона ОСОБА_1 є рідною сестрою ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У судове засідання заявниця ОСОБА_1 не з`явилась, надала суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності.

У судове засідання представник заінтересованої особи Києво-Святошинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Як вбачається з матеріалів справи, заявниця після першої реєстрації шлюбу змінила прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 », однак шлюб було розірвано 12 лютого 2002 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , яке видано відділом реєстрації актів громадянського стану Артемівського районного управління юстиції м. Луганськ, актовий запис № 95.

20 жовтня 2018 року заявниця уклала шлюб з ОСОБА_7 , у зв`язку з чим, після реєстрації шлюбу вона змінила прізвище на « ОСОБА_8 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , видане виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області та складено актовий запис № 710.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 , матір`ю ОСОБА_3 записано ОСОБА_4 , актовий запис № 113 від 08.09.1978 року.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_4 , матір`ю ОСОБА_2 записано ОСОБА_4 , актовий запис № 113 від ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_5 у віці 68 років померла ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , видане виконавчим комітетом Олександрівської міської ради м. Луганськ Луганської області.

Звертаючись із заявою про встановлення юридичного факту ОСОБА_1 зазначила, що встановлення даного юридичного факту необхідно їй для отримання свідоцтва про право на спадщину, після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 ..

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення заяви про встановлення факту родинних відносин, а саме, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , є рідними братом та сестрою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Олександрівськ Луганської області помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 від 29.01.2019 року, видане виконавчим комітетом комітетом Олександрівської міської ради м. Луганськ Луганської області.

Києво-Святошинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Київській області 07 березня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено у проведені державної реєстрації смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , з тих підстав, що для підтвердження факту смерті ОСОБА_2 було пред`явлено документ, форма якого не відповідає формі, встановленій чинним законодавством України.

В матеріалах справи міститься копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 від 29.01.2019 року, видане виконавчим комітетом Олександрівської міської ради м. Луганськ Луганської області, копія довідки про смерть № 143 від 29.01.2019 року.

Згідно даного свідоцтва про смерть вбачається, що ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_6 в м. Луганськ м. Олександрівськ.

Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Пунктом 3 Наказу Міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції» тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться на окупованій території. Проведення зазначених дій здійснюється будь-яким відділом державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходиться за межами вказаної території.

Відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі «Про окремі питання застосування Закону України від 04 лютого 2016 року № 990-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» надано роз`яснення, що у контексті визначення того, які райони та населені пункти Донецької та Луганської областей є тимчасово окупованою територією України для цілей застосування зазначених норм ЦПК України, статтею 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» чітко закріплено, що тимчасово окупованою територією є Автономна Республіка Крим та м. Севастополь. Натомість Постанова Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 252-VIII «про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» не містить чіткого та вичерпного переліку назв населених пунктів Донецької та Луганської областей, які визнаються тимчасово окупованою територією України.

Враховуючи те, що норми ст. 317 ЦПК України спрямовані на забезпечення прав осіб, які проживають на території, де не здійснюють діяльність органи державної реєстрації актів цивільного стану, для застосування цієї норми тимчасово окупованими територіями Донецької та Луганської областей слід вважати населені пункти, визначені розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення». Цей нормативно-правовий акт містить чіткий перелік населених пунктів Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади (у тому числі органи реєстрації актів цивільного стану) тимчасово не здійснюють свої повноваження, що фактично і зумовлює необхідність застосування передбаченого ст. 317 ЦПК України порядку встановлення фактів народження та смерті.

Таким чином, у порядку ст. 317 ЦПК України мають розглядатись заяви про встановлення факту народження або смерті як на території Автономної Республіки Крим, так і на території населених пунктів Донецької та Луганської областей, визначених у розпорядженні Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів. Зокрема, належними відповідно до вимог ч.1 ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватись положенням ч. 2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими ч. 2 цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження та смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони.

Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог ст. 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у їх сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку ст. 317 ЦПК України.

Виходячи із вищевикладеного, взявши до уваги практику Європейського суду з прав людини, суд дійшов висновку, що надана в якості доказу довідка про смерть, видана медичним закладом яка, хоча і не є документом встановленої форми про смерть, водночас вважається доказом, який достовірно свідчить про смерть особи у певний час і за певних обставин, а саме у м. Олександрівськ Луганської області, Україна, оскільки судом не встановлено іншого.

Разом з цим суд враховує і ту обставину, що у разі відповідності вимогам закону довідки про смерть ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , сам предмет заяви окремого провадження був би відсутній, оскільки реєстрація смерті могла бути проведена заявником в адміністративному порядку.

При цьому заінтересована особа Києво-Святошинський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області про встановлення факту смерті не має претензій по суті заявлених вимог.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що заявником ОСОБА_1 доведено факт, який вона просила встановити, і тому заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ст. 17 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану», Наказу Міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, як засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024, п. п. 1, 13, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року, висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), Інформаційним листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про окремі питання застосування Закону України від 04 лютого 2016 року № 990-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» ст. ст. 4, 13, 77, 79, 81, 263, 265, 315, 317, 318, 319 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити юридичний факт, що громадянин України, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Олександрівськ Луганської області, Україна.

Встановити факт родинних відносин, а саме що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Олександрівськ Луганської області, Україна є рідним братом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Інформація про заявника: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ІПН НОМЕР_7 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Рішення суду в частині встановлення факту смерті підлягає негайному виконанню та може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в 30-денний строк з дня винесення рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення суду.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя Ковальчук Л.М.