Справа № 461/3635/19
УХВАЛА
"05" липня 2019 р. м.Львів
Галицький районний суд м. Львова
у складі:
головуючого судді Юрківа О.Р.,
за участю:
секретаря судового засідання Кузьми Д.М.,
позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2 ,
представника відповідача Найди І.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові клопотання представника відповідача ОСОБА_3 про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про надання дозволу на оформлення паспорту неповнолітній дитині Ізабеллі Дортензіо без згоди батька,-
у провадженні Галицького районного суду м. Львова знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про надання дозволу на оформлення паспорта неповнолітній дитині Дортензіо ОСОБА_6 Маргарет без згоди батька.
У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 заявила клопотання про закриття провадження у справі. Свої вимоги мотивує тим, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства судами України.
Позивач ОСОБА_1 та представник позивача Сотник ОСОБА_7 .І. проти задоволення даного клопотання заперечили покликаючись на його безпідставність.
Заслухавши думку учасників судового засідання, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що клопотання підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Згідно з ч.10 ст.28 ЦПК України позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.
У судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_5 є громадянином Сполучених Штатів Америки, громадянином Сполученого Королівства Великої Британії та ОСОБА_8 Ірландії, що підтверджується відповідними паспортами відповідача. Крім цього, відповідач має тимчасовий дозвіл на перебування на території Швейцарії. В Україні не має зареєстрованого місця проживання чи перебування.
Відповідно до ст. 496 ЦПК України іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно із ст. 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Відповідно до п. 2 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» іноземний елемент ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави.
Згідно п. 3 ст. 2 Закону України «Про міжнародне приватне право»цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом: зокрема, підсудність судам України справ з іноземним елементом.
Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про міжнародне приватне право» право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про міжнародне приватне право» якщо згідно з частиною першою цієї статті неможливо визначити право, що підлягає застосуванню, застосовується право, яке має більш тісний зв`язок із приватноправовими відносинами.
Відповідно до ст. 73 Закону України «Про міжнародне приватне право» іноземці, особи без громадянства, мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів.
Положення ЦПК та ЗУ «Про міжнародне приватне право» гарантують право іноземцеві звернутися до суду України, однак не регламентують порядок звернення до суду громадянина України із позовом до громадянина іноземної держави.
У позовній заяві позивач посилається на п. 7 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», відповідно до якої суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, якщо дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України.
Згідно ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках:1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону; 2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача; 3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України; 4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні; 5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні; 6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання; 7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України; 8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України; 9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України; 10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном; 11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України; 12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.
Відповідно до Положення про дипломатичні представництва та консульські установи іноземних держав в Україні, затвердженого Указом Президента України від 10 червня 1993 року № 198/93 Дипломатичному представництву (посольству або місії) іноземної держави в Україні, консульській установі (генеральному консульству, консульству, віце-консульству або консульському агентству) іноземної держави в Україні як органам іноземної держави, співробітникам дипломатичних представництв та працівникам консульських установ для здійснення їх функцій надаються передбачені цим Положенням привілеї та імунітети, що визначаються відповідно до Віденської конвенції від 18 квітня 1961 року про дипломатичні зносини та Віденської конвенції від 24 квітня 1963 року про консульські зносини.
Згідно з Наказом Державного комітету статистики України №266 від 15.07.2002, економічна територія країни географічна територія, що перебуває під юрисдикцією уряду даної країни, у межах якої відбувається вільне пересування людей, товарів та капіталів. До економічної території країни включаються повітряний простір над нею, територіальні води і та частина континентального шельфу, який розташований у міжнародних водах, щодо якої країна користується виключним правом на вилов риби чи видобуток на шельфі палива або інших корисних копалин. Крім того, до економічної території належать вільні зони, приписні (митні) склади та підприємства, експлуатація яких здійснюється офшорними підприємствами під контролем митних органів. До неї також входять територіальні анклави, які розташовані на території інших країн (території посольств, консульств, військових баз, наукових станцій тощо).
Відтак, суд погоджується з доводами представника відповідача проте, що подія щодо відмови у оформленні паспорту громадянина США сталася не на території України, а на території іноземного органу Посольства США, розташованого на території України.
Представник позивача у судовому засіданні не висловлював заперечень проти даного доводу, однак звернув увагу, що позивач звернулася до суду за місцем проживання дитини, ОСОБА_9 . У судовому засіданні з пояснень представників сторін встановлено, що на даний момент існує спір між позивачем та відповідачем щодо визначення місця проживання їхньої дитини, народженої у США, який також перебуває у провадженні Галицького районного суду м. Львова (справа № 461/129/19). З огляду на це суд вважає, що місце проживання ОСОБА_9 не є точно встановлене і не дозволяє чітко визначити суд, до якого слід звертатися із вказаним позовом.
Процедура оформлення дитині паспорта громадянина США регулюється Розділом 22Кодексу Федеральних Законів США. Звідси випливає, що правом, що підлягає застосуванню у даних відносинах, є право США.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Згідно Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців третього, четвертого, п`ятого статті 248-3 Цивільного процесуального кодексу України та за конституційним зверненням громадян ОСОБА_10 і ОСОБА_11 щодо офіційного тлумачення положення абзацу четвертого статті 248-3 ЦПК України (справа щодо конституційності статті 248-3 ЦПК України) від 23 травня 2001 року № 6-рп/2001 відповідно до положення частини другої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Спір щодо про надання дозволу на оформлення паспорта неповнолітній дитині без згоди батька виник в органі іноземної держави, і відповідно до ЦПК України та Закону України «Про міжнародне приватне право» не може бути розглянутий судом України.
Таким чином, дана цивільна справа є такою, що не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства судами на території України.
При відкритті провадження у даній цивільній справі суд керувався тим, щоб забезпечити позивачу доступ до правосуддя, право на справедливий суд, передбачене ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та право на судовий захист, передбачене ст. 55 Конституції України, а також першочергового захисту інтересів дитини.
Також суд вбачає, що у ситуації, коли позивач має намір оформити паспорт громадянина США відповідно до законодавства США, у державному органі США (Посольстві США в Україні), можуть виникнути труднощі із виконанням рішення суду України. За таких обставин суд вважає, ефективним способом захисту інтересів малолітньої ОСОБА_9 звернення до суду США.
При цьому, ч. 2 ст. 31 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якої справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, не може застосовуватись до даної ситуації, оскільки така норма стосується територіальної підсудності і передачі справ судам у межах території України.
Керуючись ст. 255 ЦПК України, суд, -
клопотання представника відповідача ОСОБА_3 про закриття провадження у справі задовольнити.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про надання дозволу на оформлення паспорту неповнолітній дитині Ізабеллі Дортензіо без згоди батька - закрити.
Повний текст ухвали проголошено 09.07.2019 р. о 17.00 год.
Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: О.Р. Юрків