Ухвала

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 2-182/11

провадження № 61-4997ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати

Касаційного цивільного суду: Штелик С. П., (суддя-доповідач),

Лесько А. О., Мартєва С. Ю., розглянув касаційну скаргу Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області на постанову Вінницького апеляційного суду від 28 листопада 2018 року у справі за скаргою публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на дії посадової особи Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Голубєва Сергія Валентиновича,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2018 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») звернулося до суду зі скаргою на дії посадової особи Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Голубєва С. В., в якій заявник просив скасувати постанову про скасування процесуального документа від 27 червня 2018 року начальника Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Голубєва С. В. в ході виконавчого провадження № 55973910 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» на підставі виконавчого листа Вінницького районного суду Вінницької області у справі №2-182/11 від 12 жовтня 2011 року; скасувати повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 27 червня 2018 року державного виконавця Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Вінницькій області Клименка Л. Д. в ході виконавчого провадження №55973910 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» на підставі виконавчого листа Вінницького районного суду Вінницької області у справі №2-182/11 від 12 жовтня 2011 року.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 03 вересня 2018 року в задоволені скарги відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 28 листопада 2018 року скасовано ухвалу суду першої інстанції, скаргу задоволено. Скасовано постанову про скасування процесуального документа від 27 червня 2018 року начальника Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Голубєва С. В. в ході виконавчого провадження № 55973910 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» на підставі виконавчого листа Вінницького районного суду Вінницької області у справі №2-182/11 від 12 жовтня 2011 року; скасовано повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 27 червня 2018 року державного виконавця Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Вінницькій області Клименка Л. Д. в ході виконавчого провадження №55973910 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» на підставі виконавчого листа Вінницького районного суду Вінницької області у справі № 2-182/11 від 12 жовтня 2011 року.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 12 жовтня 2011 року про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором не виконано, виданий судом на підставі цього рішення виконавчий лист на виконанні не перебуває у відповідних органах державної виконавчої служби, заборгованість за кредитним договором боржниками не погашена, оригінал виконавчого листа втрачено не з вини стягувача, а тому суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про відмову у задоволенні скарги.

У касаційній скарзі Вінницький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій областіпросить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що у відкритті виконавчого провадження вперше відмовлено з підстав пропуску строку пред?явлення виконавчого листа до виконання 14 лютого 2015 року, станом на вказану дату строк пред?явлення виконавчого листа до виконання становив 1 рік, а тому 27 червня 2018 року повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу винесено у відповідності із вимогами закону.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду вважає, що підстави для відкриття касаційного провадження відсутні, виходячи з наступного.

Суди установили, що заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 12 жовтня 2011 року у справі №2-182/11 задоволено позов прокурора Вінницького району в інтересах держави АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 218 498 доларів 42 центи США, що еквівалентно 1 741 934 грн 95 коп.

02 грудня 2011 року банк надіслав заяву за вих. № 2371 та виконавчий лист до відділу ДВС Вінницького РУЮ.

08 грудня 2011 року відділом ДВС Вінницького РУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження відносно боржника ОСОБА_1

05 квітня 2013 року відділом ДВС Вінницького РУЮ винесено постанову про передачу матеріалів виконавчого провадження до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області.

05 червня 2013 року відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області винесено постанову про прийняття до виконання виконавчого провадження відносно боржника ОСОБА_1

12 грудня 2014 року Вінницьким районним судом Вінницької області у справі №2-182/11 постановлено ухвалу про видачу дубліката виконавчого листа відносно боржника ОСОБА_1 , оскільки 30 грудня 2013 року відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, однак оригінал виконавчого листа банком не було отримано в зв`язку з його втратою при пересиланні поштою.

03 лютого 2015 року Вінницьким районним судом Вінницької області видано дублікат виконавчого листа відносно боржника ОСОБА_1

11 лютого 2015 року банк надіслав заяву за вих. №26-10/89 та виконавчий лист до відділу ДВС Вінницького РУЮ.

14 лютого 2015 року відділом ДВС Вінницького РУЮ винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження відносно боржника ОСОБА_1 у зв`язку з пропуском строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

18 вересня 2015 року банк надіслав заяву за вих. №26-10/535 та виконавчий лист до відділу Замостянського ВДВС Вінницького МУЮ.

23 вересня 2016 року Замостянським ВДВС Вінницького МУЮ винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження відносно боржника ОСОБА_1 у зв`язку з пропуском строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

08 серпня 2016 року банк надіслав заяву за вих. №26-10/492 та виконавчий лист до Вінницького РВДВС ГТУЮ у Вінницькій області.

11 серпня 2017 року Вінницьким РВДВС ГТУЮ у Вінницькій області винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження відносно боржника ОСОБА_1 у зв`язку з пропуском строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

13 грудня 2017 року банк надіслав заяву за вих. №101.20-11/1272 та виконавчий лист до Вінницького приміського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області згідно статті 7 Закону України «Про виконавче провадження» з урахуванням положень статті 70 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно відповіді Вінницького приміського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій областівід 22 грудня 2017 року, виконавчий лист залишено без виконання, враховуючи те, що з пенсії боржника ОСОБА_1 вже проводиться утримання в розмірі 20 % та рекомендовано банку звернутись до ДВС для об`єднання постанов або визначення черговості утримання.

05 березня 2018 року банк надіслав заяву за вих. №101.20-11/192 та виконавчий лист до Вінницького РВДВС ГТУЮ у Вінницькій області.

14 березня 2018 року Вінницьким РВДВС ГТУЮ у Вінницькій області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження відносно боржника ОСОБА_1

27 червня 2018 року начальником Вінницького РВДВС ГТУЮ у Вінницькій області Голубєвим С. В. винесено постанову про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження у зв`язку з пропуском строку пред`явлення до виконання виконавчого документа.

27 червня 2018 року державним виконавцем Вінницького РВДВС ГТУЮ у Вінницькій області Клименко Л. Д. винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання у зв`язку з пропуском строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

За змістом статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (пункт 41 рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).

Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система договірної держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним стосовно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції (пункт 63 рішення від 28 липня 1999 року в справі «Іммобільяре Саффі проти Італії»).

У своїй практиці ЄСПЛ підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, пункт 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, пункт 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, пункт 72, від 08 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункт 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), пункт 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), пункт 119).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), пункт 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункт 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, пункт 67, від 11 червня 2009 року).

Враховуючи те, що заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 12 жовтня 2011 року про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором не виконано, виданий судом на підставі цього рішення виконавчий лист на виконанні не перебуває у відповідних органах державної виконавчої служби, заборгованість за кредитним договором боржниками не погашена, а оригінал виконавчого листа втрачено не з вини стягувача, колегія суддів дійшла висновку про непослідовний і некоординований підхід державних органів до ситуації заявника, що призвів до невизначеності його права на виконання судового рішення та свідчить про недотримання принципу «належного урядування».

Таким чином, доводи касаційної скарги є безпідставними.

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись пунктом 5 частини статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області на постанову Вінницького апеляційного суду від 28 листопада 2018 року у справі за скаргою публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на дії посадової особи Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Голубєва Сергія Валентиновича.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв