Справа № 352/1033/17
Провадженя № 4-с/352/8/19
УХВАЛА

08 липня 2019 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді Гургули В.Б.

при секретарі Кукули О.С.

скаржника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця у виконавчому провадженні №59084080 по цивільній справі №352/1033/17,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 14.06.2019 р. звернувся до суду з скаргою на дії державного виконавця (передано в провадження судді Гургули В.Б. 25.06.2019), в якій просив визнати неправомірними та скасувати постанови старшого державного виконавця Тисменицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Фрич Лілії Василівни від 30.05.2019 ВП 59084080: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та холодною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання.

В обґрунтування скарги зазначив, що оскаржувані постанови винесені з порушенням вимог ч. 4, 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, зазначає, що постанова державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами винесена без врахування обмежень встановлених ч.10 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження».

В судовому засіданні ОСОБА_1 вимоги скарги підтримав, просив її задовольнити.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила.

Представник ОСОБА_1 адвокат Петраш Ю.Л. в судовому засіданні 04.07.2019 року вимоги скарги підтримав, пославшись на викладені у ній обставини.

Представник ОСОБА_2 адвокат Небилович А.М. в судовому засіданні 04.07.2019 року проти скарги заперечив з підстав відсутності доказів використання належних ОСОБА_1 транспортних засобів саме для здійснення підприємницької діяльності. 08.07.2019 року подав до суду клопотання, в якому просив продовжувати розгляд справи за його відсутності, у задоволенні скарги відмовити.

Старший державний виконавець Тисменицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Фрич Лілія Василівна в судовому засіданні 04.07.2019 року проти вимог скарги заперечила. Вважає, оскаржувані постанови винесені з додержанням вимог Закону України «Про виконавче провадження» так як, на момент їх винесення боржником непогашена заборгованість по аліментах за період більш ніж 4 місяці починаючи з 20 червня 2017 року. 04.07.2019 року подала заяву, в якій просить продовжувати розгляд скарги без її участі.

Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги скаржника, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України та ст. 18 ЦПК України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України "Про виконавче провадження".

Статтею 1 вказаного Закону передбачено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Судом встановлено, що рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 21 листопада 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, позов задоволено частково. Вирішено стягувати з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітнього сина у розмірі 5500 грн. щомісячно до припинення ним навчання, але не пізніше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років, починаючи з 20 червня 2017 року. У решті позову на суму 5342,43 грн. відмовлено. Стягнуто з відповідача судовий збір у дохід державного бюджету в розмірі 704 грн. 80 коп.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 07.03.2019 року вказане рішення Тисменицького районного суду від 21 листопада 2018 року, в частині визначення суми аліментів змінено. Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп. щомісячно до припинення ним навчання, але не пізніше ніж до досягнення двадцяти трьох років, починаючи з 20 червня 2017 року. У решті позову на суму 7842,43 грн. відмовлено.

17.04.2019 року на виконання вищевказаного судового рішення Тисменицьким районним судом Івано-Франківської області видано виконавчий лист № 352/1033/17.

Постановою старшого державного виконавця Тисменицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Фрич Л.М. від 11.05.2019 року ВП 59084080 відкрито до виконавчого провадження по примусовому виконанню вищевказаного рішення суду.

30.05.2019 року вказаним державним виконавцем в межах даного виконавчого провадження винесено ряд постанов: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та холодною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України одночасно визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч. 5 ст. 55 Конституції України). І це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч. 2 ст. 22, ст. 64 Конституції України).

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності, тощо.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних та юридичних осіб.

У відповідності до положень ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію.

Також, частиною 4 вказаної статті встановлено, що строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Відповідно до ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови, в тому числі про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Таким чином, суд приходить до висновку, що зазначені в ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» строки, а саме допущення заборгованості за чотири місяці, обчислюються саме з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

При винесенні оскаржуваних постанов вищевказані вимоги закону додержані не були, так як оскаржувані постанови винесені 30.05.2019 року, тобто в тому самому місяці, що й було здійснено пред`явлення стягувачем виконавчого провадження до виконання.

Таким чином, суд вважає обґрунтованими доводи скаржника, що оскаржувані постанови винесені при неправильному застосуванні державним виконавцем положень ч. 4 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», що є підставою для їх скасування.

Що стосується доводів скаржника про те, що постанова державного виконавця про встановлення заборони у керуванні транспортними засобами винесені без дотримання обмежень, встановлених ч. 10 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», то з цього приводу слід зазначити наступне.

Так, як встановлено судом в судовому засіданні, державним виконавцем Фрич Лілією Василівною при її винесенні не було з`ясовано рід занять боржника, а також використання належних йому транспортних засобів під час здійснення саме підприємницької діяльності.

Досліджені судом під час судового засідання копії технічних паспортів на належні боржнику на праві власності транспортні засоби, зокрема: д.р.н. НОМЕР_1 , Mersedes Benz 598 D; НОМЕР_2 , а також АТ 1793ХТ, вказують на те, що вказані транспортні засоби є спеціалізованою технікою, призначеною для надання транспортних послуг по перевезення транспортних засобів та їх евакуації з місця ДТП. Також, наявні в матеріалах справи копії рекламних оголошень вказують на те, що вказані транспортні засоби використовуються боржником для надання ним саме транспортних послуг, а відтак постанова державного виконавця про встановлення заборони у керуванні транспортними засобами обмежує боржника в наданні таких послуг.

Таким чином, суд вважає, що оскаржувана постанова про встановлення заборони у керуванні транспортними засобами позбавлення боржника його основного законного джерела засобів існування, що є прямим порушенням положень ст. 43 Конституції України.

Тому, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова старшого державного виконавця Тисменицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Фрич Л.М. від 11.05.2019 року ВП 59084080 про встановлення заборони у керуванні транспортними засобами винесена без дотримання обмежень, встановлених ч. 10 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження", рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Зі змісту вищезазначеної норми вбачається, що скарга на дії державного виконавця вважатиметься прийнятною, якщо буде встановлено, що державний виконавець при здійсненні виконавчих дій своїми діями чи бездіяльністю порушив права сторони виконавчого провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу, як суд першої інстанції.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Як передбачено ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У відповідності до ч. 1 ст. 451 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючі вищенаведене суд вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наведених вище мотивів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.49,83,84,258-261,353,354,432 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Тисменицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Фрич Лілії Василівни від 30.05.2019 ВП 59084080 - задоволити.

Визнати неправомірними та скасувати постанови старшого державного виконавця Тисменицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Фрич Лілії Василівни від 30.05.2019 ВП 59084080 : про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та холодною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду через Тисменицький районний суду Івано-Франківської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Дата складання повного тексту ухвали 08.07.2019 року.

Суддя Гургула В.Б.