ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/394/19 Справа № 210/4971/13-ц Суддя у 1-й інстанції - Чайкіна О.В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Євтодій К.С.

сторони:

позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», (у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»)

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 08 червня 2017 року, яке ухвалене суддею Чайкіною О.В. у м. Кривому Розі та повний текст рішення складено12 червня 2017 року,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2013 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначено, що 21 лютого 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» (у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № KRXRRX06560707, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 2231,03 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом строком до 20.02.2008 року.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором в частині своєчасного погашення кредиту та відсотків за його користування, виникла заборгованість, яка станом на 14.03.2013 року склала 31102,69 грн.

За таких обставин, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитом в сумі 31102,69 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 1933,12 грн., заборгованості за процентами 8170,75 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом 696,02 грн., заборгованості по пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором відповідно до п. 2.4.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, штрафу 500,00 грн. (фіксована частина), а також 1457,27 грн. (процентна складова).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 08 червня 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № KRXRRX06560707 від 21.02.2007 року у сумі 18799,89 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Судовий збір, сплачений ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 243,60 грн. компенсовано за рахунок коштів Державного бюджету України.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на відсутність підстав для задоволення позову, оскільки кредит в банку він не отримував та кредитного договору KRXRRX06560707 від 21.02.2007 року він не підписував. Також зауважив, що був заінтересований в проведенні почеркознавчої експертизи, надав зразки свого почерку, а висновок суду про зміну почерку вважає надуманим. Крім того, суд безпідставно не застосував позовну давність до вимог позивача та не повідомив його про розгляд справи.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» Бродька А.І., який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив її відхилити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 21 лютого 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» (у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк») та ОСОБА_1 на підставі анкети-заяви укладено кредитний договір № KRXRRX06560707, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 2231,03 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом строком до 20.02.2008 року.

ОСОБА_1 належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконував, в результаті чого станом на 14.03.2013 року заборгованість позичальника перед банком, за розрахунком позивача склала 31102,69 грн., з яких заборгованість за кредитом 1933,12 грн., заборгованість за процентами 8170,75 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом 696,02 грн., заборгованість по пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором відповідно до п. 2.4.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, штрафу 500,00 грн. (фіксована частина), а також 1457,27 грн. (процентна складова).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з факту неналежного виконання зобов`язання за укладеним кредитним договором позичальником ОСОБА_1 в частині повернення кредиту та сплати відсотків за його користування та права банку, у зв`язку з цим, вимагати від відповідача повернення заборгованості за кредитним договором в розмірі 18799,89 грн, яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 1933,12 грн. та пені в розмірі 8000,00 грн.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає, з огляду на наступне.

Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054 ЦК є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою.

В силу положень ст. 549, 550 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно умов договору та вимог закону.

Відповідно до вимог статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 заперечуючи проти задоволення позову банку, а також звертаючись з апеляційною скаргою посилався на те, що кредит в банку він не отримував та кредитного договору KRXRRX06560707 від 21.02.2007 року він не підписував.

У суді першої інстанції прокурором, який діяв в інтересах та від імені ОСОБА_1 було заявлено клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи, однак від Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру 22 березня 2017 року, вх. № 4683 надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи у даній цивільній справі, так як після ретельного вивчення та дослідження наданого порівняльного матеріалу в експерта виник сумнів в достовірності зразків почерку та підписів ОСОБА_1 , оскільки встановлено, що дані зразки підписів та почерку ОСОБА_1 суттєво відрізняються один від одного, що може свідчити як про значну варіаційність його почерку та підписів, наявність якихось незвичних умов виконання даних зразків чи навмисну зміну ОСОБА_1 свого почерку та підпису, так і про виконання даних підписів та записів різними особами. Встановити, які з наданих підписів та почерку є достовірними та беззаперечно належать ОСОБА_1 по наданим матеріалам неможливо.

В суді апеляційної інстанції відповідачем ОСОБА_1 заявлено клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи.

За правилами, передбаченими ст. ст. 102, 103, 104, 107 ЦПК України, висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта можуть бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку не можуть бути питання права.

Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

При призначенні експертизи судом експерт або експерта установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з врахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно.

Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом.

Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.

Питання, які ставляться експерту, і його висновок щодо них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта.

Призначений судом експерт невідкладно повинен повідомити суд про неможливість проведення ним експертизи через відсутність у нього необхідних знань або без залучення інших експертів.

Про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу, (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2018 року було призначено почеркознавчу експертизу та зупинено провадження по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 08 червня 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Згідно висновку експерта Дніпропетровського науково дослідного інституту судових експертиз № 5065-18 від 29 листопада 2018 року, рукописні записи: «Я ОСОБА_1 отримав кредитну карту № НОМЕР_1 21.02.2007», «21.02.2007» від імені ОСОБА_1 в заяві позичальника № KRXRRX06560707 від 21.02.2007,- виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_1 , що розміщений поруч із цими записами, - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису (том № 2 а.с. 98).

У відповідності до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Отже, висновок судово-почеркознавчої експертизи експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз № 5065-18 від 29 листопада 2018 року, відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, є належним та допустимим доказом по справі.

Відповідно до ст. 626, 638 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.02.2007 року ОСОБА_1 не укладав та не підписував кредитний договір № KRXRRX06560707 з ВАТ Комерційний Банк ПриватБанк правонаступником якого є ПАТ Комерційний Банк "ПриватБанк", у теперішній час АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується висновком судово-почеркознавчої експертизи № 5065-18 від 29 листопада 2018 року, та свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором.

У зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача.

Керуючись ст.ст.367,374, 376, ст.ст.381, 382 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 11 липня 2019 року.

Головуючий:

Судді: