Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 760/19197/14-ц

провадження № 61-13986св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Солом`янського районного суду міста Києва, у складі судді Оксюти Т. Г., від 01 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва, у складі колегії суддів: Рубан С. М., Іванченко М. М., Кабанченко О. А., від 09 червня 2016 року,

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що між публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» (далі - ПАТ «Кредитпромбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», 29 лютого 2008 року укладено кредитний договір № 88В_49.31/26/08-НВнз, згідно умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 1 750 000, 00 грн з процентною ставкою 13,2 % річних. Відповідач належним чином взятих на себе зобов`язань за кредитним договором не виконував, у зв`язку із чим станом на 20 травня 2014 року утворилась заборгованість у сумі 3 434 068, 33 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту становить 1 705 799, 98 грн, заборгованість за відсотками - 1 728 268, 35 грн, яку позивач просив стягнути з боржника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 , як солідарних боржників.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 01 березня 2016 року у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що надіславши відповідачам повідомлення про зміну умов кредитного договору, ПАТ «Кредитпромбанк» скористався своїм правом на повернення кредиту достроково і змінив строк виконання зобов`язань за кредитним договором, зазначивши днем остаточного їх погашення 22 липня 2009 року. Окрім того, рішенням Печерського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2010 року, яке набрало законної сили 24 березня 2011 року, позов ПАТ «Кредитпромбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який є предметом спору, було задоволено. Відповідачі жодних платежів на виконання вказаного рішення не вносили. Таким чином, звертаючись до суду із цим позовом у вересні 2014 року, позивач пропустив строк звернення до суду, про застосування наслідків спливу якого було заявлено відповідачами.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 09 червня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» відхилено, а рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 01 березня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необґрунтованості вимог ПАТ «Дельта Банк», оскільки позивач включив до складу заборгованості суми, які вже стягнуті рішенням суду, та з урахуванням пропуску останнім строку позовної давності для звернення до суду відмовив у задоволенні позовних вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У червні 2016 року ПАТ «Дельта Банк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 01 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 09 червня 2016 року і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ПАТ «Дельта Банк» не було обізнано про направлену ПАТ «Кредитпробанк» досудову вимогу відповідачам. В свою чергу ПАТ «Дельта Банк», направивши досудові вимоги відповідачам, звернулося до суду в межах строків, визначених законом. Звернення ПАТ «Кредитпробанк» до суду 21 жовтня 2010 року із позовною вимогою про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором в силу положень статті 264 ЦК України перервало строк позовної давності. Окрім того, позивач посилається на те, що порука діє до повного виконання основного зобов`язання, визначеного кредитним договором (28 лютого 2028 року).

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 липня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2016 року справу за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості призначено до судового розгляду.

Статтею 383 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 4 Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

04 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями Верховного Суду справу № 760/19197/14-ц розподілено судді-доповідачеві.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на касаційну скаргу

У поданих запереченнях на касаційну скаргу ОСОБА_2 посилається на те, що при вирішенні спору судами правильно встановлено обставини справи, застосовано норми матеріального права та обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду із цим позовом.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

29 лютого 2008 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 49.31/26/08-НВнз, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у сумі 1 750 000, 00 грн на строк з 29 лютого 2008 року по 28 лютого 2028 року (а. с. 5-11).

Пунктами 1.3 та 1.4 договору сторони погодили, що сума кредиту надається позичальнику готівкою та/або шляхом безготівкового перерахування за реквізитами, наданими позивачем. Процентна ставка за кредитом дорівнює 13,2 % річних.

Відповідно до пункту 3.3 кредитного договору позичальник ОСОБА_1 зобов`язався сплачувати банку нараховані проценти за користування кредитом щомісяця до 10-го числа включно кожного календарного місяця, наступного за звітним, а також у строк повернення кредиту або в день повного дострокового погашення заборгованості за кредитом шляхом внесення готівкою або шляхом безготівкового перерахування грошових коштів зі свого поточного/карткового рахунку на рахунок, вказаний у пункті 1.5 цього договору, або на умовах, передбачених пунктом 1.9 цього договору.

У відповідності до пункту 3.7 цього договору позичальник зобов`язався достроково погасити заборгованість за одержаним кредитом та сплатити проценти за користування ним, а також пені та штрафи, передбачені цим договором, у разі невиконання зобов`язань, передбачених у пунктами 3.5, 3.6 договору.

Згідно пункту 3.9 кредитного договору за порушення строків повернення кредиту чи сплати процентів позичальник зобов`язався сплачувати банку за кожний день пеню в розмірі подвійної процентної ставки, встановленої пунктом 1.4 цього договору, від суми простроченого платежу.

Виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № 49.31/26/08-НВнз від 29 лютого 2008 року забезпечено порукою. Відповідно до укладеного між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 договору поруки № 49.31/26/П1/08-НВнз від 29 лютого 2008 року поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором.

Поручитель і боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність, а поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник.

Встановлено, що банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі та здійснив видачу кредитних коштів позичальнику.

В свою чергу ОСОБА_1 отримав кредитній кошти у сумі 1 750 000, 00 грн та свої зобов`язання за кредитним договором № 49.31/26/08-НВнз від 29 лютого 2008 року належним чином не виконав.

Судами також встановлено, що рішенням Печерського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2010 року у справі № 2-1562/10, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 24 березня 2011 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 вересня 2012 року, позов ПАТ «Кредитпромбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованість за кредитним договором від 29 лютого 2008 року № 49.31/26/08-НВнз у розмірі 2 438 074, 90 грн, з яких: 1 531 249, 90 грн - строкова заборгованість за кредитом; 174 550, 08 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 585 401, 23 грн - прострочена заборгованість за відсотками, 34 087, 88 грн - пеня за прострочення кредиту; 112 785, 82 грн - пеня за прострочення відсотків. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «Кредитпромбанк» про визнання недійсним кредитного договору від 29 лютого 2008 року відмовлено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ «Кредитпромбанк» про визнання договору поруки від 29 лютого 2008 року недійсним відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат (а. с. 80-98).

Вказаним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2010 року у справі № 2-1562/10 встановлено, що у зв`язку із порушенням зобов`язання за кредитним договором від 29 лютого 2008 року, 22 червня 2009 року ПАТ «Кредитпромбанк» направив на адресу відповідачів письмове повідомлення-вимогу про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором у строк до 22 липня 2009 року, яке відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення було одержано останніми, однак залишено без виконання.

27 вересня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених цим договором, ПАТ «Кредитпромбанк» передав (відступив) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Кредитпромбанк» як кредитора (став новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Кредитпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги до боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції не відповідають.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до положень статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Як встановлено судовим рішенням Печерського районного суду містаКиєва від 21жовтня 2010 року у справі № 2-1562/10 ПАТ «Кредитпромбанк» зверталось до суду із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в якому просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором від 29 лютого 2008 року № 49.31./26/08-НВнз станом на 06 листопада 2009 року у розмірі 2 154 029, 98 грн, з яких 1 705 799,98 грн - заборгованість за кредитом, 358 649, 16 грн - заборгованість за процентами, 89 580, 84 грн - пеня. У подальшому позовні вимоги у частині стягнення процентів були збільшені банком до 585 401, 23 грн. Позов було судом задоволено у повному обсязі.

Після набрання чинності рішенням суду у справі № 2-1562/10 ПАТ «Кредитпромбанк» на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 27 вересня 2013 року передав (відступив) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінив ПАТ «Кредитпромбанк» як кредитора (став новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях, а до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги до боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

ПАТ «Дельта Банк», маючи статус нового кредитора у зобов`язаннях, які існували між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 , повторно звернулось до суду з вимогами про дострокове стягнення кредиту за кредитним договором від 29 лютого 2008 року № 49.31/26/08-НВнз, а також нарахованих відсотків. Зокрема, ПАТ «Дельта Банк» просило стягнути солідарно з боржника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 заборгованість станом на 20 травня 2014 року у сумі 3 434 068, 33 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту становить - 1 705 799, 98 грн (повністю стягнута з боржників рішенням у справі № 2-1562/10), заборгованість за відсотками - 1 728 268, 35 грн (з яких 585 401, 23 грн були стягнуті з боржників судовим рішенням у справі № 2-1562/10).

Тобто ПАТ «Дельта Банк» у суму заборгованості включив суми, які вже були стягнуті з відповідачів раніше ухваленим рішенням Печерського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2010 року.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Аналогічна норма містилась у пункті 2 частини першої статті 205 ЦПК України, 2004 року, яка була чинна на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним з позовом, який розглядається.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

При визначенні підстави позову як елементу його змісту суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на принципах остаточності та обов`язковості судового рішення. У будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Розглядаючи позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» та відмовляючи у їх задоволенні з підстав пропуску строку звернення позивача до суду із позовом, суди попередніх інстанцій залишили поза увагою, що рішенням Печерського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2010 року у справі № 2-1562/10 вирішений спір за позовом ПАТ «Кредитпромбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в частині стягнення заборгованості за кредитним договором від 29 лютого 2008 року № 49.31/26/08-НВнз у розмірі неповернутого кредиту - 1 705 799, 98 грн (1 531 249, 90 грн строкова заборгованість + 174 550, 08 грн прострочена заборгованість за кредитом = 1 705 799, 98 грн) та заборгованості за відсотками у розмірі 585 401, 23 грн.

Позов у справі № 2-1562/10 та позов у справі, яка є предметом касаційного перегляду, в частині стягнення заборгованості за кредитом та нарахованими відсотками за кредитним договором від 29 лютого 2008 року № 49.31/26/08-НВнз пред`явлено з аналогічних підстав до одних і тих самих боржників, одним і тим самим кредитором (його правонаступником).

Із урахуванням викладеного, провадження у вказаній вище частині заявлених ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позовних вимог (1 705 799, 98 грн заборгованість за кредитом, 585 401, 23 грн заборгованість за відсотками) підлягає закриттю з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України.

Щодо заявлених ПАТ «Дельта Банк» позовних вимог до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в частині стягнення нарахованих відсотків на момент звернення позивача до суду із цим позовом у розмірі 1 142 867, 12 грн (1 728 268, 35 - 585 401, 23 = 1 142 867, 12) колегія суддів Верховного Суду зазначає наступне.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі закінчення строку кредитування або пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року, справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) висловлено правову позицію, зміст якої зводиться до того, що за наявності судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав (виконав не у повному обсязі), відсутня підстава для нарахування процентів за кредитним договором, оскільки строк дії договору змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, а права та інтереси кредитодавця у цих правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У справі, яка є предметом перегляду, встановлено, що 22 червня 2009 року ПАТ «Кредитпромбанк» направило відповідачам письмове повідомлення-вимогу про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором від 29 лютого 2008 року № 49.31/26/08-НВнз у строк до 22 липня 2009 року, яке відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення було одержано останніми, однак залишено без виконання, а рішенням Печерського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2010 року у справі № 2-1562/10 задоволено вимоги кредитора про дострокове стягнення суми неповернутого кредиту у повному обсязі.

Враховуючи викладене, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося у зв`язку пред`явленням до позичальника вимоги про дострокове повернення кредиту та повного задоволення вимог банку, а тому у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» в частині стягнення із відповідачів 1 142 867, 12 грн нарахованих відсотків слід відмовити у зв`язку з їх безпідставністю, а не з підстав застосування строку давності, як це було зроблено судами першої та апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити заяву без розгляду у відповідній частині.

Відповідно до змісту частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Із урахуванням зазначеного, враховуючи встановлені обставини справи, оскаржені судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі відповідно до частини першої статті 414 ЦПК України в частині заявлених позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» щодо стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 1 705 799, 98 грн та стягнення заборгованості за відсоткамиу розмірі 585 401, 23 грн.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення нарахованих відсотків у розмірі 1 142 867, 12 грнз підстав пропуску строку звернення до суду підлягають скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимогз інших правових підстав, наведених у цій постанові.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 01 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 09 червня 2016 року скасувати.

Провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в частині заявлених позовних вимог про стягнення за кредитним договором № 49.31/26/08-НВнз від 29 лютого 2008 року заборгованості у розмірі 1 705 799, 98 грн - неповернутого кредиту та заборгованості по нарахованим відсоткам у розмірі 585 401, 23 грн закрити.

У задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в частині стягнення нарахованих відсотків у розмірі 1 142 867, 12 грн відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников
Судді О. М. Осіян
Н. Ю. Сакара
С. Ф. Хопта
В. В. Шипович