03.07.2019 227/2316/19
03 липня 2019 року м. Добропілля
Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді: Мацишин Л.С.
за участю секретаря судового засідання: Михайловської Т.П.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Добропілля в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Білозерської міської ради, третя особа Головне управління Держгеокадастру у Добропільському районі, про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку,
В червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Білозерської міської ради, третя особа Головне управління Держгеокадастру у Добропільському районі, про визнання недійсним державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_3 зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 494 від 19 липня 1996 року виданого на ім`я ОСОБА_1 . В обґрунтування позову посилається на те, що йому відповідно до рішення Білозерської міської ради народних депутатів від 09 липня 1996 року було передано у приватну власність земельну ділянку в розмірі 0,10 га по АДРЕСА_1 для будівництва та експлуатації житлового будинку та господарських споруд. На підставі даного рішення він отримав державний акт на право приватної власності на землю від 19 липня 1996 року. На цій земельній ділянці він побудував будинок та господарські споруди. Відповідно до спірного державного акту, земельна ділянка площею 0,10 га розділена на дві окремі земельні ділянки, одна з яких 0,075 га розташована за адресою АДРЕСА_1 , де розташований житловий будинок. А друга площею 0,025 на за адресою АДРЕСА_1 . При розробленні технічної документації у пояснювальній записці до технічної документації зазначено, що виходячи з того, що земельні ділянки мають різні адреси, то кадастровий номер з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд може бути присвоєний тільки земельній ділянці площею 0,75 га по АДРЕСА_1 . Даний факт порушує його право власності володіти та розпоряджатися своїм майном, а тому відповідно до вимог ч.1 ст. 155 ЗК України просить визнати недійсним державний акт на право власності на землю серії НОМЕР_3 зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 494 від 19 липня 1996 року виданого на ім`я ОСОБА_1 .
Позивач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, звернувся в суд з заявою про розгляд справи у його відсутність.
Представник відповідача Білозерської міської ради в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду. З заявою про відкладення розгляду справи не звертались.
Представник третьої особи Головне управління Держгеокадастру у Добропільському районів в судове засідання не з`явився, звернулись в суд з заявою про розгляд справи у відсутності їхнього представника.
Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.
Судом встановлено, що рішенням Білозерської міської ради народних депутатів від 09 липня 1996 року передано ОСОБА_1 земельну ділянку розміром 0,10 га по АДРЕСА_1 в приватну власність для будівництва та експлуатації житлового будинку і господарських споруд. Надано ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,10 га по АДРЕСА_1 в постійне користування для городництва, по території даної ділянки проходить недіючий водопровід. (а.с.6)
На підставі вищезазначеного рішення Білозерської міської ради народних депутатів від 09 липня 1996 року ОСОБА_1 видано державний акт на право приватної власності на землю, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №494. Відповідно до якого ОСОБА_1 передано у приватну власність земельна ділянка площею 0,10 га, яка розташована на території АДРЕСА_1 для будівництва та експлуатації будинку і господарських споруд. (а.с.4-5)
З свідоцтва про право власності на будинковолодіння від 13 вересня 1996 року вбачається, що Будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на праві особистої власності. (а.с.7)
Згідно технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 , земельні ділянці площею 0,075 га присвоєно кадастровий № НОМЕР_1 . Що також підтверджується витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку. (а.с.9)
З пояснювальної записки технічної документації із землеустрою вбачається, що на державному акті на право приватної власності на землю для будівництва та експлуатації житлового будинку і господарських будівель №494 від 19 липня 1996 року площею земельної ділянки 0,10 га, але на ньому відображено дві земельні ділянки по обидва боки вулиці Піонеській, які згідно генплану м.Білозерське мають різні адреси, в саме ділянка площею 0,0750 га, на які знаходиться житловий будинок знаходиться по АДРЕСА_1 ; друга площею 0,0250 га вільна від забудови і знаходиться по АДРЕСА_2 . Виходячи з вищевказаного, кадастровий номер з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд може бути присвоєний тільки земельній ділянці по АДРЕСА_1 . (а.с.12)
Як вбачається з листа відділу у Добропільському районі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 21 червня 2019 року, що земельна ділянка площею 0,025 га, розташована по АДРЕСА_2 ніяким чином не може бути надана для обслуговування будівлі по АДРЕСА_1 .
За змістом частини 1 статті 17 ЗК України 1990 року (який був чинний на час виникнення спірних правовідносин) передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки.
Згідно зі ст. 23 цього Кодексу право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.
Частина перша статті 15 ЦК України встановлює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких: припинення правовідношення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органу місцевого самоврядування; відшкодування заподіяння збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.
У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (стаття 155 ЗК України).
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до частини першої статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.
Передача у власність земельних ділянок здійснювалась відповідно до чинного на той час Декрету Кабінету Міністрів України № 15-92 від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок». Згідно цього Декрету сільським радам доручалось забезпечити передачу громадянам у власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України. Право приватної власності громадян на такі земельні ділянки посвідчувалось відповідними радами, про що мав бути зроблений запис у земельно-кадастрових документах з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю, та зроблена відмітка у паспорті або документі, який його замінює.
Таким чином судом встановлено і це підтверджується письмовими доказами, що при виділенні у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки в розмірі 0,10 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку Білозерською міською радою було включено дві земельні ділянки по обидва боки вулиці Піонеській, які згідно генплану м.Білозерське мають різні адреси, в саме ділянка площею 0,0750 га, на які знаходиться житловий будинок знаходиться по АДРЕСА_1 ; друга площею 0,0250 га вільна від забудови і знаходиться по вул АДРЕСА_2 , що у свою чергу перешкоджає власнику земельної ділянки виготовити технічну документацію на всю земельну ділянку та присвоєнні єдиного кадастрового номеру.
Отже, суд приходить до висновку про порушення права ОСОБА_1 , що підлягає судовому захисту шляхом визнання недійсним державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_3 зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 494 від 19 липня 1996 року виданого на ім`я ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст. 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд
Визнати державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 від 19 липня 1996 року, площею 0,10 га розташованої на території АДРЕСА_1 для будівництва та експлуатації житлового будинку та господарських будівель, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 494, виданого на ім`я ОСОБА_1 , недійсним.
Рішення суду може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Добропільський міськрайонний суд Донецької області або безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подано апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено 03 липня 2019 року.

Суддя Л.С. Мацишин

03.07.2019