ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6306/19 Справа № 214/4574/18 Суддя у 1-й інстанції - Чернова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 214/4574/18

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 квітня 2019 року, яке ухвалено суддею Черновою Н.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 16 квітня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2018 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів.

Позовна заява, з урахуванням уточнень, мотивована тим, що 12 лютого 2000 року між позивачкою та відповідачем ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Дзержинської районної ради міста Кривого Рогу, актовий запис № 173.

28 квітня 2010 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано, відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу виданого Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 40.

Під час перебування сторін у шлюбу, у них народились діти, син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з нею і перебувають на її утриманні.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.07.2009 року з відповідача стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, згідно виконавчого листа №2-2738/09, та на утримання доньки ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, але не 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного вікцу, згідно виконавчого листа № 2-2738/09.

Вказані виконавчі листи знаходяться на виконанні у Саксаганському відділі державної виконавчої служби, провадження ВП №437998120 та ВП №43798365.

11 липня 2018 року син сторін ОСОБА_3 досяг повноліття, зобов`язання відповідача по сплаті аліментів на його утримання припинились.

08.07.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 102 від 08.06.2017 року яким внесені зміни до ч.2 ст.182 СК України, відповідно до якої, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи той факт, що нормами чинного законодавства на сьогоднішній день передбачено, що розмір аліментів не може бути меншим, ніж 50% розміру прожиткового мінімуму, а рішенням Саксаганського районного суду Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 липня 2009 року з відповідача стягуються аліменти на утримання доньки - ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, позивачка просила суд збільшити розмір аліментів, які стягуються за рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 20 липня 2009року з відповідача на її користь на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з розміру 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до розміру 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня звернення з позовом до суду (а.с.33).

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа Саксаганський відділ державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області, про зменшення розміру аліментів.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що 12.02.2000 року сторони уклали шлюб, який розірвано 28.04.2018 року.

Сторони мають трьох спільних дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в Свідоцтві про народження якого він записаний батьком дитини вже після розірвання шлюбу.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.07.2009 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 було стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на кожного із дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

10.07.2018 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області видав судовий наказ про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви 12.06.2018 року до досягнення дитиною повноліття. Судовий наказ набрав законної сили 10.07.2018 року.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається і є студентом 2-го курсу денного відділення група ТЗ-17-1 фізико-технічному факультеті в Дніпропетровському національному університеті ім. О.Гончара. Він мешкає у гуртожитку, та знаходиться на утриманні батька, починаючи з листопада 2011 року по теперішній час.

ОСОБА_2 працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «КРИВБАСМІТАЛСТІЛ» та отримує заробітну плату в розмірі 3800 гривень, в нього немає фінансової можливості, яка б дозволила йому сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини від його заробітку, а тому з огляду на викладені обставини, просив суд зменшити розмір аліментів на її утримання з 1/4 частини його доходу до 1/6 частини усіх його заробітків (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також стягнути з ОСОБА_1 на його користь судові витрати (а.с.41-44).

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 квітня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено.

Зменшено розмір аліментів, які були стягнуті на підставі рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.07.2009 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини: доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 15.06.2009 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини: доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини всіх видів його доходів щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили.

Відкликано виконавчий лист № 2-2738/09, виданий Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини: доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 15.06.2009 року до досягнення дитиною повноліття з дня набрання рішенням законної сили та долучено його до матеріалів справи.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в сумі 704 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог та про відмову в задоволенні зустрічного позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права.

Зокрема, на думку позивача, судом було невірно застосовано Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 102 від 08.06.2017 року яким внесені зміни до ч.2 ст.182 СК України, відповідно до якої, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не взято до уваги, що збільшення законом мінімального розміру аліментів не може бути підставою для відмови в збільшенні такого розміру.

Також, зазначає, що судом не було враховано зміну матеріального стану платника аліментів ОСОБА_2 у зв`язку з припиненням сплати аліментів на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При цьому, на думку апелянта, стягнення аліментів на утримання дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, не могло суттєво вплинути на майновий стан ОСОБА_2 , оскільки аліменти стягнуто в мінімальному розмірі. До того ж враховуючи витрати відповідача у 2018 році у розмірі 3 698,50 грн., що перевищує розмір його щомісячного доходу, є підставою для застосування положень ч. 3 ст. 182 СК України та визначення розміру аліментів без обмеження розміром заробітку (доходу) останнього.

Крім того, ОСОБА_1 вважає, що суд не мав права на відкликання виконавчого листа, оскільки такі позовні вимоги ОСОБА_2 не заявлялися та вирішення такого питання відноситься до компетенції виконавчої служби, а не суду.

До того ж судом безпідставно стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір та не враховано положення Закону України «Про судовий збір».

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що 12 лютого 2000 року між сторонами був зареєстрований шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Дзержинської районної ради міста Кривого Рогу, актовий запис № 40 (а.с. 3).

28 квітня 2010 року шлюб між сторонами було розірвано, відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу виданого Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 173 (а.с. 11).

Під час перебування сторін у шлюбу, у них народились діти: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.07.2009 року з відповідача стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та на утримання доньки ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного вікцу, починаючи із 15.06.2009 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 11).

Згідно свідоцтва про народження від 01.06.2010 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 являються батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . (а.с. 52).

10 липня 2018 року судовим наказом Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 12.06.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 щодо збільшення розміру аліментів, які стягуються за рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 20 липня 2009 року з ОСОБА_2 на її користь на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з розміру 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до розміру 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня звернення з позовом до суду, суд першої інстанції вірно виходив з відсутності правових підстав для задоволення таких позовних вимог.

Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» №037-VIII від 17травня 2017року ч.2 ст.182 СК України викладена в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів».

Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України, яким визначався розмір 30 %).

Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України.

Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, оскільки за її змістом змінений може бути розмір аліментів, визначений за рішенням суду.

Крім того, згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу Українипри розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Отже, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів.

Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 12 вересня 2018року у справі № 459/2181/17 та від 17 січня 2019 року у справі № 720/1119/17.

За таких обставин, суд першої інстанції повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів у зв`язку зі зміною законодавства.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, суд першої інстанції керувався ст. 192 СК України та виходив з того, що останнім надано належні докази в підтвердження зміни матеріального та сімейного стану, а тому наявні підстави для зменшення розміру аліментів, стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/4 до 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, що буде справедливим та задовольнить потреби неповнолітньої дитини.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частин першої, другої ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченогочастиною п`ятоюстатті 157 цього Кодексу.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина 3 ст.181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як роз`яснено в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року N 3 відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Якщо дитина перебуває на утриманні держави, територіальної громади або юридичної особи, розмір аліментів може бути зменшено за заявою батьків, уповноваженого цієї громади чи особи і за згодою органу опіки та піклування.

У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, а й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 СК «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі»).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05лютого 2014 року №6-143цс13.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Наведена правова норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

ОСОБА_2 , звертаючись до суду із зустрічним позовом просив зменшити розмір стягуваних з нього за судовим рішенням аліментів на доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) до 1/6 частки, обґрунтовуючи зокрема тим, що на час присудження аліментів на його утриманні було лише двоє дітей, тоді як на теперішній час з нього стягуються аліменти на малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 12.06.2018 року, та він добровільно, після припинення стягнення аліментів за виконавчим листом, продовжує надавати допомогу своєму сину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який досяг повноліття ІНФОРМАЦІЯ_5 , продовжує навчання (а.с. 59) та перебуває на його утриманні.

Зазначені обставини підтверджені в судовому засіданні суду першої інстанції судовим наказом Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 липня 2018 року, випискою по картковому рахунку ОСОБА_2 і копіями квитанцій, та не спростовані в апеляційній інстанції, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо зміни майнового стану платника аліментів та наявності підстав для задоволення його позову щодо зменшення розміру аліментів.

Доводи апеляційної скарги про те, що визначений судом новий розмір аліментів є замалим та не відповідає всім потребам дитини, колегією суддів відхиляються з огляду на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року, визначено, що аліменти стягуються у наступних розмірах: на одну дитину - у розмірі однієї чверті від щомісячного доходу, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, тобто на утримання двох дітей стягуються аліменти у розмірі 1/3 частини доходу платника аліментів, що становить по 1/6 частині на кожну дитину та саме у такому розмірі суд визначив розмір аліментів, зважаючи на стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання двох дітей.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що, враховуючи витрати відповідача у 2018 році у розмірі 3 698,50 грн., що перевищує розмір його щомісячного доходу, є підстави для застосування положень ч. 3 ст. 182 СК України та визначення розміру аліментів без обмеження розміром заробітку (доходу) останнього.

Так, ч. 3 ст. 182 СК України передбачено, що суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Разом з тим, з матеріалів справи слідує, що у 2018 році щомісячний дохід ОСОБА_2 становив 3 723,00 грн. (а.с. 125) і апелянтом не надано суду доказів щодо здійснення останнім витрат, які суттєво перевищують цю суму. Сам же по собі факт того, що інколи місячні витрати ОСОБА_2 перевищують дохід останнього за цей конкретний місяць на невелику суму не свідчить про наявність обставин, визначених ч. 3 ст. 183 СК України, оскільки такі суми є незначними та могли бути у розпорядженні ОСОБА_2 , як залишок невикористаних коштів за попередні місяці.

Безпідставними є твердження ОСОБА_7 про те, що суд не мав права на відкликання виконавчого листа, оскільки такі позовні вимоги ОСОБА_2 не заявлялися та вирішення такого питання відноситься до компетенції виконавчої служби, а не суду, оскільки Законом України «Про виконавче провадження» виконавча служба такими повноваженнями не наділена та видача виконавчих листів відноситься до виключної компетенції суду (Розділ VІ ЦПК України) і питання щодо їх видачі (або відкликання) вирішується судом без подання відповідної заяви.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір та не враховано положення Закону України «Про судовий збір».

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частина 6 ст. 141 ЦПК України встановлює, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог п. 3 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в розмірі 704,80 грн. компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За таких обставин рішення суду першої інстанції, в частині вирішення питання про розподіл судових витрат, не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення питання, що відповідно п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України є підставою для задоволення апеляційної скарги в цій частині та скасування рішення суду в частині розподілу судових витрат, із ухваленням в цій частині нового рішення про компенсацію судових витрат за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 квітня 2019 року в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Судові витрати у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 (вісімдесят) копійок компенсувати за рахунок держави.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 04 липня 2019 року.

Головуючий:

Судді: