ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 665/981/18 Головуючий в І інстанції Пилипенко І.О.
Номер провадження 22ц-819/1078/2019 Доповідач Полікарпова О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2019 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючогоПолікарпової О.М.
суддівВоронцової Л.П.
Ігнатенко П.Я.
секретарКутузова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на рішення Чаплинського районного суду Херсонської області у складі судді Пилипенко І.О. від 08 квітня 2019 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

25 червня 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з вказаним позовом з посиланням на те, що12 травня 2014 року з відповідачем був укладений договір б/н, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 500 гривень на платіжну картку зі сплатою 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Підписанням заяви ОСОБА_1 погодився з укладенням між сторонами договору про надання банківських послуг, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку.

Свої зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконав.

Позивач просив стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним зобов`язанням станом на 30 квітня 2018 року в сумі 26 960,75 гривень.

Рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 08 квітня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неповне з`ясування обставин та неповне дослідження доказів, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на момент ухвалення судом рішення в справі борг позивачу в повному обсязі не повернуто, тому суд не мав підстав для відмови в захисті його права на отримання сум, передбачених умовами договору, як відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. Крім того, оскільки відповідач не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а ОСОБА_2 є його опікуном та представляє його інтереси, то саме з ОСОБА_2 підлягає стягненню майно, одержане недієздатною фізичною особою за даним кредитним договором. Вказує, що суд на дану обставину уваги не звернув та не залучив до участі у справі ОСОБА_2 як належного відповідача.

Представник апелянта, будучи належним чином повідомлений про дату слухання справи, в судове засідання не з`явився.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи Банку у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позов пред`явлено до особи, яка не має за ним відповідати, оскільки з його боку відсутні винні дії з моменту визнання його недієздатним. В силу свого психічного стану він не міг самостійно здійснювати свої права та виконувати обов`язки укладеного ним кредитного договору через нездатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними у зв`язку з психічним розладом.

Із матеріалів справи вбачається, що 12 травня 2014 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», згідно якої отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом, з можливістю його подальшого збільшення.

Таким чином між сторонами у справі виникли кредитні правовідносини, на підставі укладеного кредитного договору.

Підписуючи анкету-заяву, відповідач погодився з тим, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, банк надав розрахунок заборгованості, в якому зазначено, що за кредитним договором № б/н від 12 травня 2014 року станом на 30 квітня 2018 року утворилась заборгованість на загальну суму 26960,75 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 425,67 гривень, заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 21328,04 гривень, заборгованості зі сплати пені та комісії у розмірі 3447 гривень, а також штрафів у розмірі 500 гривень та 1260,04 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

З огляду на викладені норми закону ОСОБА_1 мав би сплатити Банку прострочену заборгованість разом із відсотками та неустойкою, що передбачені договором.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 19 червня 2014 року ОСОБА_1 визнано недієздатним та опікуном призначено його батька ОСОБА_2 . Відповідно до виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією КЗ «Херсонського обласного центру медико-соціальної експертизи» від 12 квітня 2014 року ОСОБА_1 є інвалідом другої групи з дитинства безстроково внаслідок психічного розладу, а також згідно висновку лікарської комісії Чаплинської районної лікарні від 23 листопада 2017 щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом другої групи внаслідок психічного розладу відповідач обмежений у самообслуговуванні, здатності до орієнтації, здатності до спілкування, здатності контролювати свою поведінку.

Ухвалою від 14.11.2018 року ОСОБА_2 залучений до участі у справі як законний представник недієздатного ОСОБА_1 .

Згідно зі ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Відповідно до ст. 40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Якщо від часу виникнення недієздатності залежить визнання недійсним шлюбу, договору або іншого правочину, суд з урахуванням висновку судово-психіатричної експертизи та інших доказів щодо психічного стану особи може визначити у своєму рішенні день, з якого вона визнається недієздатною.

За змістом ст. ст. 41, 60 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, несе її опікун (стаття 1184 цього Кодексу). Суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Відповідно до ст. 67 ЦК України опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного.

Згідно ч. 1 ст. 1184 ЦК України, шкода, завдана недієздатною фізичною особою, відшкодовується опікуном або закладом, який зобов`язаний здійснювати нагляд за нею, якщо він не доведе, що шкода була завдана не з його вини. Обов`язок цих осіб відшкодувати шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, не припиняється в разі поновлення її цивільної дієздатності.

Таким чином, оскільки з прийняттям судом рішення про визнання фізичної особи недієздатною пов`язується низка важливих правових наслідків необхідно чітко встановити момент, з якого фізична особа є недієздатною.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з моменту визнання відповідача ОСОБА_1 недієздатним він не несе відповідальності за неналежне виконання умов кредитного договору від 12 травня 2014 року, оскільки є недієздатним суб`єктом цивільної процесуальної дієздатності, а усі правочини, що необхідно вчиняти на погашення суми кредитного зобов`язання, законом покладено на опікуна, який не є стороною кредитного договору і у такому випадку має нести особисту відповідальність за завдану шкоду, якщо не доведе, що ця шкода завдана не з його вини.

Разом з тим, станом на 12 травня 2014 року опіка над відповідачем встановлена не була, отже на опікуна за ч. 4 ст. 41 ЦК України може бути покладена відповідальність за протиправні діяння свого підопічного лише з моменту набуття ним повноважень, тобто з моменту вступу в законну силу рішення суду про визнання особи недієздатною, в якому міститься призначення опікуна (ч. 1 ст. 60 ЦК України).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскільки ОСОБА_1 отримав кредит 12 травня 2014 року, коли ОСОБА_2 ще не був його законним представником, останній не може відповідати за дії відповідача, які ним здійснювались до встановлення над ним опіки.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що районний суд не залучив ОСОБА_2 як належного відповідача у справі та не задовольнив позов, стягнувши заборгованість з останнього не заслуговують на увагу .

Інші доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду про відмову в задоволенні позову також не спростовують і не містять посилань на такі порушення, які б слугували підставою для скасування рішення суду.

Відтак, колегія суддів вважає, що судом з`ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, його висновки відповідають вимогам закону та обставинам справи, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому таке судове рішення необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 08 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.М. Полікарпова

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.П. Воронцова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ П.Я. Ігнатенко

Повний текст постанови складений 15 липня 2019 року.

Суддя О.М. Полікарпова