КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3954/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Панченка М.М.,

за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 листопада 2018 року у складі судді Лазаренко В.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2016 року ОСОБА_1 , з урахуванням подальших уточнень, звернувся у суд із позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з відповідача завдані йому матеріальні збитки, в сумі 287 194 грн. 75 коп.

Зазначав, що у результаті подвійного розбійного нападу на приватне підприємство «Клініка доктора Василевича» (надалі - ПП «Клініка доктора Василевича») з викраданням і пошкодженням приватного майна, йому було завдано майнової шкоди.

За наслідками дій відповідача у нього погіршився стан здоров`я, у зв`язку з чим він вимушений був за власний кошт придбавати ліки та інші супутні засоби, а також канцелярські матеріали.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 28 листопада 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, в сумі 3 136 грн., витрати з оплати судового збору, в сумі 520 грн. В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що районним судом безпідставно не враховані надані позивачем докази на підтвердження позовних вимог, а також покази свідка ОСОБА_3 , якою підтверджено вчинення розбійного нападу саме відповідачем.

При цьому, скаржник вказує, що суд в оскаржуваному рішенні не зазначив повний опис та вартість пошкодженого майна позивача, а також не прийняв до уваги договір оренди цього майна. Крім цього, визнавши доведеним розмір шкоди, в сумі 4326 грн. 80 коп., суд стягнув лише 3136 грн., а також залишив поза увагою той факт, що ухвалою суду йому, як особі, що має пільги від держави, було повернуто як помилково сплачений судовий збір, в сумі 520 грн., проте знову стягнув з боржника.

Справа судом апеляційної інстанції неодноразово призначалася до розгляду, проте в судові засідання на виклики ОСОБА_2 не з`являвся.

Статтею 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. За змістом положень ст. 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Відповідно до частини 2 ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 2, пунктом 4 частини 5 ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

За змістом частини 1 ст. 43 ЦПК України, учасники справи мають право брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Відповідно до ст. 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Судові повістки здійснюються судовими повістками про виклик.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання.

Як убачається з матеріалів справи, судові повістки про виклик в судове засідання направлялися відповідачу за двома адресами: місця реєстрації та проживання ( АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ).

Проте судові повістки, адресовані ОСОБА_2 , поверталися на адресу суду без вручення з відміткою відділення пошти «за закінченням терміну зберігання» (а.с.168-171,177,179,184,185,192-197 т.3).

Окрім цього, відповідач неодноразово викликався в судове засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.175,176, 186,187 т.3).

В даному випадку, свідоме неотримання судової кореспонденції, яка протягом тривалого часу направлялася судом за адресами місця реєстрації та проживання ОСОБА_2 , а також нез`явлення в судове засідання й при наявності доказів повідомлення відповідача про дату, час та місце судового розгляду справи через офіційний веб - сайт судової влади України, може бути розцінено судом як дії, спрямовані на затягування розгляду справи та свідчить про зловживання процесуальними правами учасника справи, які направлені на перешкоджання здійснення своєчасного розгляду справи.

Окрім цього, колегія суддів враховує і те, що інформація про рух справи міститься на сайті суду в мережі Інтернет.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає відповідача таким, що належно повідомлений про день і час судового розгляду справи й розглядає справу у його відсутність.

Колегія суддів, вислухавши ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є засновником та директором приватного підприємства «Клініка доктора Василевича». Зазначене підприємство має статус юридичної особи та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14,15 т.1).

Відповідно до копій листа Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 28 липня 2016 року № 158-108/КО-845/1-2333 та листа Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації № 12416/01 від 04 серпня 2009 року встановлено, що у 2009 році приватному підприємству «Клініка доктора Василевича» Солом`янською районною в м. Києві державною адміністрацією надано дозвіл на проведення ремонтних робіт існуючого благоустрою частини прибудинкової території в межах приміщення клініки за вказаною вище адресою з заміною існуючого асфальтного покриття на мощення із ФЕМів та влаштування квітника (а.с.122, 141-142 т.1).

Зі справи убачається, що на замовлення ПП «Клініка доктора Василевича» розроблено «Проект на виконання ремонтних робіт по благоустрою частини прибудинкової території житлового будинку АДРЕСА_1 » (а.с.118-128 т.1).

Згідно договору від 14 вересня 2009 року №14/09/09, укладеного між ПП «Клініка доктора Василевича» та приватним підприємством «Будмайстер-М», останній прийняв на себе зобов`язання по виконанню робіт по благоустрою прибудинкової території «Клініки доктора Василевича», яка розташована за адресою АДРЕСА_1 (а.с.43-52 т.1).

Встановлено, що прибудинкову територію житлового приміщення, яке знаходиться на першому поверсі будинку, у якому розташована клініка, облаштовано фігурнимим елементами мощення (ФЕМ), декоративною огорожею, лавами для відпочинку в кількості трьох одиниць та на фасаді будинку над входом до ПП «Клініка доктора Василевича» розміщено рекламну вивіску з освітлювальними елементами (а.с.118 т.2).

З матеріалів справи убачається, що між ОСОБА_1 та ПП «Клініка доктора Василевича» укладено договір оренди від 29 травня 2014 року за умовами якого ОСОБА_1 передав за плату ПП «Клініка доктора Василевича» у строкове користування належне йому майно, перелік якого наведений у додатку № 2 до договору оренди (а.с.28-32 т.2).

З наданих позивачем відеозаписів встановлено, що 26 травня 2015 року на прибудинкову територію житлового приміщення, яке знаходиться на першому поверсі будинку, у якому розташована клініка за адресою: АДРЕСА_1 , прибула особа чоловічої статі, яка тримаючи в руках предмет, зовнішньо схожий на сокиру, попрямувала до входу у клініку, та через деякий час, підняла та кинула за огорожу один з сміттєвих баків, а потім з допомогою предмету, зовнішньо схожого на сокиру, нанесла декілька ударів біля іншого сміттєвого баку, який в наступному підняла і також кинула за огорожу (а.с.157 т.2).

27 травня 2015 року на прибудинкову територію житлового приміщення, яке знаходиться на першому поверсі буднику, у якому розташована клініка за адресою: АДРЕСА_1 , прибули чотири особи. Двоє з них, чоловіки, здійснили демонтаж планок однієї з лав, яка знаходиться на цій території. Після демонтажу зазначені планки переміщені в невідомому напрямі третьою невідомою особою жіночої статі. Крім цього, один з невідомих чоловіків, покидаючи прибудинкову територію підійшовши до основи огорожі, у двох її місцях, здійснив рухи, схожі на нанесення ударів.

Встановлено, що з приводу вказаних протиправних дій ОСОБА_1 до Солом`янського управління поліції Головного управління національної поліції у м. Києві подано заяви про вчинення кримінального правопорушення.

Так, 29 травня 2015 року Солом`янським управлінням поліції Головного управління національної поліції у м. Києві внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005252 та розпочато кримінальне провадження за фактом вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КК України (а.с.18 т.1).

08 грудня 2015 року Солом`янським управлінням поліції Головного управління національної поліції у м. Києві внесенні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато кримінальне провадження №0005252 за фактом вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України (а.с.19 т.1).

Крім цього, матеріали справи містять дані, які свідчать, що 08 травня 2017 року та 30 жовтня 2017 невстановленою особою здійснено пошкодження відеокамер зовнішнього спостереження, розміщених при вході до клініки за адресою: АДРЕСА_1 .

З приводу вказаних протиправних дій невстановлених осіб ОСОБА_1 до Солом`янського управління поліції Головного управління національної поліції у м. Києві подано заяви про вчинення кримінального правопорушення (а.с.149, 150-155 т.2).

Зі справи убачається, що 29 травня 2015 року Солом`янським управлінням поліції Головного управління національної поліції у м. Києві внесені відомості, а 09 серпня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато кримінальне провадження №0009126 за фактом вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Досудове розслідування кримінальних проваджень №0005252 від 29 травня 2015 року за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 296 КК України, №0009126 від 09 серпня 2017 року за ч. 1 ст. 185 КК України на час розгляду справи триває, жодну особу у вказаних кримінальних провадження про підозру не повідомлено.

Колегія суддів вважає обґрунтованими висновки районного суду про відсутність правових підстав до стягнення з відповідача включених позивачем до збитків витрат на придбання канцелярських матеріалів, остільки не долучено доказів на підтвердження понесення таких витрат на відновлення порушеного права.

До справи не долучено матеріалів, які б свідчили про наявність причинного зв`язку між діями відповідача та станом здоров`я ОСОБА_1 , а тому правомірно відхилено вимоги в частині стягнення витрат, пов`язаних з придбанням ліків та супутніх матеріалів.

При цьому, колегія суддів враховує й те, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які свідчили б про пошкодження й викрадення відеообладнання, облаштованого над входом у клініку, саме ОСОБА_2 , а пояснення ОСОБА_1 в зазначеній частині ґрунтуються на припущеннях.

Згідно пояснень позивача та допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , убачається, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 позивачу було заподіяно матеріальну шкоду.

З долучених ОСОБА_1 доказів убачається, що відповідачем пошкоджено наступне майно:

дверні ручки вартістю 1200 грн., що вбачається з накладної від 11 вересня 2009 року №38 (а.с.34 т.1):

замок електромеханічний вартістю 720 грн., що вбачається з товарного чек від 30 червня 2007 року (а.с.36 т.1);

замковий трос вартістю 66 грн. що вбачається з накладної від 11 вересня 2009 року №38 (а.с.34 т.1);

відро для сміття ДЕ-105, 35л вартістю 595 грн. 40 коп. 2 шт., на суму 10980грн. 80коп., що вбачається з товарного чеку № Кнк/02-3260354 від 26 листопада 2009 року та товарного чеку № Кнк/02-3260354 від 26 листопада 2009 (а.с.35,37 т.1);

ФЕБ червоний вартістю 72 грн.. що вбачається з видаткової накладної №ПП-0000018 від 07 жовтня 2009 (а.с.41 т.1);

лавка «ІНФОРМАЦІЯ_1» вартістю 2139 грн.,. що вбачається з товарного чеку №Кнк/02-3259979 від 26 листопада 2009 року (а.с.38 том 1);

залізний анкер вартістю 75 грн. 2 шт., на 150грн., що вбачається з накладної від 11 вересня 2009 року (а.с.34 т.1);

ФЕБ білий, вартістю 74 грн., що вбачається з видаткової накладної №ЦРН-000799 від 27 листопада 2009 року (а.с.40 том 1).

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитками є:втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Положеннями ст. 1190 ЦК України встановлено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Згідно ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Визнаючи доведеними вимоги, в розмірі 3136 грн., районний суд виходив з того, що діями відповідача, які полягали у пошкоджені належного позивачеві майна, тобто, протиправними у розумінні цивільного законодавства, останньому завдано збитків на вказану суму у виді пошкодження майна та витрат, пов`язаних з його відновленням.

Між тим, повністю з такими висновками погодитися неможливо.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частинами першою та другою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність,або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, що визначає ч. 1 ст. 77 ЦПК України.

За правилами ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Районним судом безпідставно визнано таким, що не підлягає відшкодуванню розмір матеріальної шкоди, завданий внаслідок пошкодження майна ПП «Клініка доктора Василевича».

Так, матеріалами справи доведено, що ОСОБА_1 є власником (засновником) та директором ПП «Клініка доктора Василевича».

Визнавши доведеним позовні вимоги в частині вини та заподіяння відповідачем матеріальної шкоди, судом першої інстанції, хоча і відображено у рішенні, проте належно не враховано під час розгляду справи, зміст долученого до матеріалів договору оренди від 29 травня 2014 року, за умовами якого ОСОБА_1 (позивач) передав ПП «Клініка доктора Василевича» у строкове користування належне йому майно, перелік якого наведений у додатку № 2 до договору оренди.

Відповідно до матеріалів, частина пошкодженого майна була придбана в період дії договору оренди, проте не дано судом оцінки тій обставині, що за змістом позову, ОСОБА_1 заявлено вимоги по відновленню порушеного права, як одноособового власника та директора клініки, майну якої завдано шкоди.

За таких обставин, колегія суддів вважає поспішними висновки районного суду про відмову у задоволенні вимог в частині відшкодування шкоди, завданої майну пошкодженням двох замкових тросів, на суму 132 грн., ФЕБ червоний -72 грн., залізний анкер, латунь, 2 шт., - 150 грн., ФЕБ білий, на суму 74 грн., які підлягають до відшкодування відповідачем.

З урахуванням того, що на відновлення функції вхідних дверей клініки, позивачем було придбано нове майно, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки районного суду в частині відшкодування вартості указаного майна. Зокрема, з відповідача підлягає стягненню вартість електромеханічного замка, у сумі 1724 грн., та комплекту дверних ручок - 662 грн. замість пошкоджених та вартість монтажних робіт замка й ручок, на суму 750 грн., а також вартість пошкоджених відер для сміття, на загальну суму 1190 грн. 80 коп.

Відмовляючи у відшкодуванні збитків, пов`язаних з пошкодженням лавки «ІНФОРМАЦІЯ_1», суд виходив з того, що такі дії було вчинено не лише ОСОБА_2 , а групою осіб й ця обставина виключає покладення обов`язку по відшкодуванню збитків на встановлену особу.

Зі справи убачається, що Солом`янським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0005252 від 29 травня 2015 року за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 296 КК України та № 0009126 від 09 серпня 2017 року за ч. 1 ст. 185 КК України за фактом пошкодження чужого майна.

Разом з тим, суд першої інстанції належним чином не дослідив долучені до справи докази тривалого розслідування органами досудового розслідування кримінальних справ за фактом заподіяної ОСОБА_1 та «Клініці доктора Василевича » шкоди (а.с.240-250 т.1), що не перешкоджає суду обов`язок по відшкодуванню збитків, розмір яких доведений, покласти на встановлену особу.

За наведених підстав, колегія суддів визнає помилковими висновки районного суду в частині вимог про стягнення з ОСОБА_2 збитків, пов`язаних з пошкодженням лавки «ІНФОРМАЦІЯ_1», вартістю 2139 грн., на відновлення якої за результатами ремонтних і монтажних робіт було витрачено 1950 грн. (а.с.237 т.2).

Посилання апеляційної скарги на те, що нині вартість відер становить 8000 грн. безпідставні, остільки нічим не підтверджені, в той час як у позовній заяві вказано про необхідність стягнення на їх відшкодування 1190 грн. 80 коп.

Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, колегія суддів також враховує й допущення судом у рішенні суперечливих висновків, остільки, як убачається з мотивувальної частині оскаржуваного рішення районним судом визнано доведеним нанесення позивачу матеріальної шкоди, в розмірі 4 326 грн. 80 коп., проте в резолютивній частині цього рішення стягнуто шкоду, у сумі 3136 грн.

Враховуючи викладене, матеріали справи, у їх сукупності, а також те, що позивач, як одноособовий власник юридичної особи та її керівник, має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок пошкодження його особистого майна та майна ПП «Клініка доктора Василевича», колегія суддів визнає доведеною суму завданої позивачу матеріальної шкоди, у розмірі 9268 грн. 20 коп., яка підлягає стягненню з ОСОБА_2

Необґрунтованими колегія суддів визнає висновки районного суду в частині розподілу судових витрат і стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судового збору, в сумі 520 грн.

Так, як убачається з матеріалів справи, позивачем під час подачі позовної заяви було сплачено судовий збір, у сумі 580 грн. (а.с.2 т.1).

Між тим, за заявою ОСОБА_1 , який є учасником бойових дій (а.с.99.т.1) та згідно п. 13 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» має пільги щодо сплати судового збору, ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 31 липня 2017 року повернуто позивачу 580 грн. як помилково ним сплачених (а.с.110 т.1).

За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про необхідність відшкодування позивачу понесених ним судових витрат.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення районного суду, як постановленого з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права й ухвалення по справі нового судового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, в сумі 9268 грн. 20 коп.

Позовні вимоги у іншій частині підлягають відхиленню за недоведеністю.

На підставі вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення зОСОБА_2 в дохід держави судовий збір, в сумі 551 грн. 20 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 листопада 2018 року скасувати.

Ухвалити по справі постанову нового змісту.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, в сумі 9268 грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір, в сумі 551 грн. 20 коп.

У задоволенні позову у іншій частині вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 липня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: