1Справа № 335/3940/19 2/335/1599/2019
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
02 липня 2019 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Соляник А.В.,
за участю секретаря судового засідання Барсукової В.В.,
представника позивача ОСОБА_1 - адвокат Железняк А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації вартості частки у праві спільної часткової власності на майно,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації вартості частки у праві спільної часткової власності на майно, мотивуючи свої вимоги тим, їй на праві спільної часткової власності належить ј частини квартири АДРЕСА_1 . Співвласником цього майна є відповідачі у справі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4
Квартира за адресою: АДРЕСА_2 складається з двох кімнат, що унеможливлює виділення у користуванні кожному із чотирьох співвласників зазначеної квартири окремої кімнати у цій квартирі. Згідно висновку від 19.03.2019 року про оцінку вартості вищезазначеної квартири, ј частини квартири становить 168 750 грн., а вартість всієї квартири становить 675 000 грн.
Враховуючи те, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 , є неподільною річчю, позивач вважає що має право на одержання від трьох інших співвласників цієї квартири грошової компенсації вартості її частки у квартирі в рівних частках, що становить по 56 250 грн. з кожного.
При цьому, відповідачі після виплати грошової компенсації вартості належної частки майна позивача мають право на отримання її частки квартири в рівних частках, що становить по 1/12 частці квартири на кожного.
Посилаючись на вказане та на вимоги ст.ст. 183, 364 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) ОСОБА_1 просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошові кошти у розмірі 56 250 грн. як грошову компенсацію вартості належній їй 1/12 (1/4 / 3 = 1/12) частки у праві спільної часткової власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Після виплати ОСОБА_2 їй грошової компенсації вартості належній їй 1/12 (1/4 / 3 = 1/12) частки у праві спільної часткової власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , у розмірі 56 250 грн. передати у власність ОСОБА_2 зазначену 1/12 частку в цій квартирі. Стягнути з ОСОБА_3 на її користь грошові кошти у розмірі 56 250 грн. як грошову компенсацію вартості належній їй 1/12 (1/4 / 3 = 1/12) частки у праві спільної часткової власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Після виплати ОСОБА_3 їй грошової компенсації вартості належній їй 1/12 (1/4 / 3 = 1/12) частки у праві спільної часткової власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , у розмірі 56 250 грн. передати у власність ОСОБА_5 зазначену 1/12 частку в цій квартирі. Стягнути з ОСОБА_4 на її користь грошові кошти у розмірі 56 250 грн. як грошову компенсацію вартості належній їй 1/12 (1/4 / 3 = 1/12) частки у праві спільної часткової власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Після виплати ОСОБА_4 їй грошової компенсації вартості належній їй 1/12 (1/4 / 3 = 1/12) частки у праві спільної часткової власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , у розмірі 56 250 грн. передати у власність ОСОБА_4 зазначену 1/12 частку в цій квартирі. Вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав, що викладені в ньому.
Відповідачі про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, не з`явилися в судове засідання без повідомлення причин неявки, відзиву не подали.
У зв`язку з зазначеними обставинами, відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Заслухавши пояснення позивача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.
Відповідно до свідоцтва № 2417 про право власності на житло, яке видане Орджонікідзевською районною адміністрацією Запорізької міської ради 29.11.2006 року, витягу № 13912049 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим ОП «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації від 16.03.220 року, та технічного паспорту, квартира, за адресою: АДРЕСА_2 , у рівних частках по ј частини кожному належить на праві спільної часткової сумісної власності позивачу у справі ОСОБА_1 , та відповідачам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Разом із тим, можливість припинення права на частку у спільному майні встановлено ч. 1 ст. 365 ЦК України, відповідно до якої право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
Зі змісту зазначеної норми права випливає, що вона регулює вирішення питання щодо припинення права особи на частку у спільному майні, в разі, якщо частка у спільному майні такої особи є незначною і не може бути виділена в натурі. При цьому, припинення права особи на таку частку у спільному майні може бути здійснене на підставі позову інших співвласників.
Натомість, у даному випадку з позовом до суду звернулись позивач ОСОБА_1 тобто особа, якій належить така незначна частка у спільному майні, а не інші співвласники ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , а тому підстави для застосування у спірних відносинах вищезазначеної норми права відсутні.
Частина 2 ст. 364 ЦК України не може бути застосована судом, оскільки позивач не ставить питання про виділ частки у спільному майні, та в разі неможливості виділу одержання грошової або іншої матеріальної компенсації. Позивач визначила спосіб захисту порушеного права саме у вигляді припинення її права на частку у спільному майні, що є предметом регулювання саме ст. 365 ЦК України.
Крім того, відповідно до п.п. 1.1, 1.2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06. 2007 року № 55, ця Інструкція визначає порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна (далі - об`єкти нерухомого майна), крім земельних ділянок, та застосовується суб`єктами господарювання, які здійснюють технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна (далі суб`єкти господарювання) при підготовці проектних документів щодо можливості проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна. Поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (додаток 1) або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна (додаток 2).
Згідно з п. 3.10 цієї ж Інструкції суб`єкт господарювання готує Висновок щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна (додаток 2) для укладення договору про виділ в натурі частки з об`єкта нерухомого майна або договору про виділ частки з об`єктів нерухомого майна, що є у спільній частковій власності.
В якості доказу можливості виділу належної позивачеві частки із спільного майна позивач надає експрес-оцінку від 19.03.2019 року про вартість квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що виконана ПП «Універсал Сервіс АНД» ОСОБА_6 .
Оцінюючи дану оцінку кт як доказ у справі суд виходить із того, що за змістом ст. 364 ЦК України для виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності необхідно, щоб такий виділ допускався згідно із законом та був можливим, тобто повинна існувати можливість поділу приміщення без втрати його цільового призначення (ст. 183 ЦК України). Разом із тим, надана позивачем оцінка не містить будь-яких даних та обґрунтувань технічної можливості виділу частини квартири, що належить позивачеві, без втрати її цільового призначення. Відсутнє будь-яке дослідження з цього питання, а також не вказано, чи допускається такий виділ згідно із законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За вимогами ч. 2 цієї ж статті ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
У даному випадку встановлення обставини щодо технічної можливості виділу частки, що належить позивачу, із квартири, що перебуває у спільній частковій власності, потребує спеціальних знань у сфері будівництва. Разом із тим, позивач не надала суду висновок експерта з цього питання, а також не зверталася до суду із відповідним клопотанням про призначення будівельно-технічної експертизи.
Надана позивачем експрес-оцінка не може розцінюватися судом як доказ можливості проведення виділу частки, оскільки не містить викладу обставин, за яких особа, яка його склала, дійшла висновку про можливість виділу належної позивачеві частки із загальної квартири. Оцінка містить лише посилання на вартість квартири та вартість її ј частини.
Натомість, для визначення технічної можливості виділу частки із квартири необхідно дослідити саме квартиру, дані документації, вимоги законодавчих актів щодо розміщення об`єктів містобудування, характеристику конструктивних елементів квартири, проаналізувати її технічний стан, капітальність, нормативну документацію тощо.
Будь-яких інших доказів, які б доводили технічну можливість виділу належної позивачеві частки в натурі, суду не надано. Також позивач не зазначила підстав, за яких не є можливим проведення виділу її частки із дотриманням процедури, встановленої вищезазначеною Інструкцією.
За вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, виходячи зі змісту позовних вимог, суд вважає, що позивач не надала належних, допустимих доказів на їх обґрунтування, з огляду на що позовні вимоги не можуть бути задоволені судом.
Оскільки суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, тому судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України розподілу не підлягають.
Підсумовуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що законні підстави для задоволення позовних вимог про припинення права спільної часткової власності та стягнення грошової компенсації вартості частини майна відсутні тому в задоволенні позову слід відмовити повністю.
На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати стягненню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 19, 7682, 89, 141, 142, 259, 265, 273 ЦПК України, суд, -
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації вартості частки у праві спільної часткової власності на майно відмовити повністю.
Копію заочного рішення направити учасникам справи, які не з`явились в судове засідання, в порядку, передбаченому статтею 272 Цивільного процесуального кодексу України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя А.В. Соляник