Судді Київського апеляційного суду Іванової І.В.
Провадження № 22-ц/824/7428/2019
За апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 січня 2019 року
Відповідно до змісту частини третьої статті 35 Цивільного процесуального кодексу України суддя, не згодний з рішенням, може письмово викласти свою окрему думку; про наявність окремої думки повідомляються учасники справи без оголошення її змісту в судовому засіданні.
У листопаді 2017 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Житло-капітал», в якому просила зобов`язати відповідача видати їй Довідку про підтвердження права Довірителя на отримання у власність закріпленого за нею об`єкту інвестування, посилаючись на те, що 18 березня 2015 року між нею та відповідачем ТОВ «Фінансова компанія «Житло-капітал» було укладено договір про участь у Фонді фінансування будівництва, відповідно до п.1.1. якого позивачка зобов`язувалась передати відповідачу в управління грошові кошти з метою отримання у власність об`єкту інвестування, а відповідач зобов`язувався прийняти грошові кошти на рахунок ФФБ у довірчу власність та здійснювати від свого імені та за плату управління цими коштами в порядку та на умовах, передбачених цим договором, Правилами ФФБ виду А «ЖК Академ-Парк».
Після внесення позивачкою грошових коштів, на підставі п. 5.8 договору відповідачем 19 березня 2015 року було видано позивачці Свідоцтво про участь у Фонді фінансування будівництва виду А ЖК «Академ-парк» та було укладено між сторонами в цей же день договір відступлення права вимоги, відповідно до п. 1.1. якого Управитель передав, а Довіритель прийняв майнові права на об`єкт інвестування. Однак, в подальшому відповідач відмовився видати позивачці довідку про підтвердження її права на об`єкт інвестування, що перешкоджає їй здійснити дії щодо реєстрації права власності на цей об`єкт.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 січня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з недоведеності факту виконання позивачкою умов договору в частині сплати вартості об`єкту інвестування.

Постановою Київського апеляційного суду від 20 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції, що позивачкою ОСОБА_1 не надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження факту внесення нею коштів за об`єкт інвестування згідно умов договору про участь у Фонді фінансування будівництва, тому згідно п. 7.7. договору відповідач не закріпив за позивачем об`єкт інвестування, обумовлений п. 1.9. договору, при цьому сам договір вважається достроково розірваним (п.7.7.), тому ОСОБА_1 не набула статусу довірителя ФФБ та, відповідно, не набула прав на об`єкт інвестування.

Зміст окремої думки

Не погоджуючись із такою позицією Київського апеляційного суду, вважаю за необхідне викласти окрему думку стосовно постанови Київського апеляційного суду від 20 червня 2019 року ухваленої за наслідком розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 січня 2019 року.

Так, відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 березня 2015 року між сторонами було укладено договір, відповідно до якого позивачка (Довіритель) зобов`язується передати відповідачу (Управителю) в управління грошові кошти з метою отримання Довірителем у власність житла (об`єкт інвестування), а Управитель зобов`язується прийняти кошти на рахунок ФФБ у довірчу власність та здійснювати від свого імені та за плату управління цими коштами в порядку та на умовах, передбачених цим договором, Правилами Фонду фінансування будівництва виду А «ЖК Академ-Парк» (І черга будівництва), затвердженими наказом директора Управителя №104 від 25 червня 2014 року, Договором між Забудовником та Управителем №25/06/14-1 від 25 червня 2014 року та чинним законодавством України .

Відповідно до п. 5.8. Договору про участь у ФФУ, згідно цього договору Довіритель передає у довірчу власність Управителя грошові кошти в розмірі 326000 грн., що є орієнтовною загальною вартістю об`єкта інвестування на день укладення цього договору. Відповідно до п. 5.9. цього ж Договору, кошти до ФФБ у розмірі не менше 100% від орієнтовної загальної вартості об`єкта інвестування на день укладення договору, що становить 326000 грн., Довіритель зобов`язаний внести протягом 33 днів з дня підписання Договору, тобто, до 20.04.2015 року включно.

Згідно п.п.2.1.1.2. 2.1.1.6.6 договору Управитель зобов`язаний видати Довірителю свідоцтво про участь у ФФБ після внесення Довірителем коштів до ФФБ; згідно п.2.1.1.8 договору Управитель зобов`язаний передати Довірителю, в разі, якщо він повністю проінвестує закріплений за ним об`єкт інвестування, майнові права на цей об`єкт інвестування за договором про уступку майнових прав.

Відповідно до п. 2.1.1.8 договору, управитель зобов`язаний передати Довірителю, в разі, якщо він повністю проінвестує закріплений за ним об`єкт інвестування, майнові права на цей об`єкт за Договором про уступку майнових прав.

Позивачка ОСОБА_1 отримала від відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Житло- капітал» (Управителя) свідоцтво №С37-1803/2015-1 від 19 березня 2015 року про участь у ФФБ виду А «ЖК Академ-Парк».

Крім того, між сторонами 19 березня 2015 року укладено договір №М37-1803/2015-1 відступлення майнових прав, згідно п. 1.1. якого Управитель передає, а Довіритель приймає майнові права на Об`єкт інвестування, що підлягає передачі Довірителю в порядку та на умовах Договору про участь у ФФБ після завершення забудовником будівництва.

Отже, вважаю висновок суду про ненадходження коштів від позивачки на виконання умов договору, помилковий, оскільки лише у разі внесення Довірителем коштів до ФФБ, Управитель зобов`язаний видати Довірителю свідоцтво про участь у ФФБ, та передати майнові права на об`єкт інвестування за Договором про уступку майнових прав.

Водночас, заслуговують на увагу доводи позивачки про недоведеність відповідачем тверджень про несплату позивачкою вартості квартири, оскільки вони ґрунтуються на недопустимих доказах.

Так, відповідно п.5.1 Договору Довіритель вносить кошти до ФФБ у готівковій чи безготівковій формі, тому доказом надходження коштів може слугувати лише банківська виписка ФФБ, як передбачено Правилами Фонду, проте, відповідач такої виписки не надав, отже висновок суду про те що кошти не надійшли є необґрунтованим.

Крім того, Доводи відповідача про те, що видача позивачу свідоцтва сталась внаслідок технічної помилки і договір розірваний, не доведені, оскільки відповідачем не було надано жодного доказу повідомлення про відкріплення від Довірителя об`єкту інвестування, про розірвання договору, та про помилковість видачі свідоцтва.

Так, згідно пунктів 2.1.2.2., 13.8 Договору у разі несплати Довірителем коштів до ФФБ, Управитель має право відкріпити від Довірителя об`єкт інвестування з обов`язковим інформуванням про це Довірителя рекомендованим листом за адресою, вказаною в Договорі.

Пунктом 7.7 інвестиційного договору передбачено, що у разі невнесення Довірителем коштів до ФФБ Управитель не закріплює Об`єкт інвестування і договір вважається дострокові розірваним.

Проте, в даному випадку за позивачкою, як за Довірителем по інвестиційному Договору був закріплений об`єкт інвестування, про що видано свідоцтво від 19 березня 2015 року про участь у ФФБ виду А «ЖК Академ-Парк» та договір, укладений між сторонами 19 березня 2015 року про відступлення майнових правна цей об`єкт інвестування.

Таким чином, на протязі тривалого часу, сторони не ставили питання про розірвання договору у зв`язку з неналежним його виконанням, відповідачем не було проінформовано про відкріплення від Довірителя об`єкту інвестування, в матеріалах справи відсутні докази про таке відкріплення чи будь які помилки про видачу свідоцтва та договору про відступлення майнових прав.

Враховуючи те, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на окремі об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 цього Кодексу.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-503цс16 від 25 травня 2016 року.

Позивачка виконала свої грошові зобов`язання за інвестиційним договором на будівництво двокімнатної квартири, повністю сплативши вартість об`єкта інвестування, тобто вчинила дії, спрямовані на виникнення правових передумов, необхідних і достатніх для набуття права вимоги щодо переходу права власності на об`єкт будівництва або для набуття майнових прав на цей об`єкт.

Проте право власності на спірну квартиру у позивачки не виникло. Порядок оформлення права власності на об`єкт інвестування після прийняття такого об`єкта до експлуатації врегульовано чинним на час укладення договору Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» та Законом України «Про інвестиційну діяльність». За змістом інвестиційного договору позивачка (у порядку відступлення права вимоги) отримала право на набуття права власності, оскільки Інвестиційний договір на будівництво двокімнатної квартири від 18 березня 2015 року, свідоцтво від 19 березня 2015 року про участь у ФФБ виду А «ЖК Академ-Парк», видане позивачці та договір, укладений між сторонами 19 березня 2015 року про відступлення майнових прав, згідно з вимогами статті 204 ЦК України не визнані судом недійсними, є чинними, будинок здано в експлуатацію, позивач продовжує бути володільцем майнових прав на квартиру, тому вважаю, що відповідач безпідставно відмовляє позивачці в отриманні Довідки про підтвердження права позивачки на отримання у власність закріпленого за нею об`єкту інвестування.

З урахуванням викладеного вважаю, що за апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Отже, на мою думку, у цій справі необхідно було ухвалити постанову про скасування рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 січня 2019 року із ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Суддя І.В.Іванова