Справа № 369/5735/19
Провадження № 2-о/369/151/19
РІШЕННЯ

Іменем України

27.06.2019 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С.

секретаря Середенко Б.С.

представника заявника ОСОБА_1

заінтересованої особи ОСОБА_2

представника заінтересованої особи Литвинчук О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_3 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,

в с т а н о в и в :

У травні 2019 року ОСОБА_3 звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису. Свої вимоги мотивувала тим, що з лютого 2016 року проживала разом з ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 . У зареєстрованому шлюбі не перебували. Мають спільного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Більше року її співмешканець систематично вчиняє відносно неї домашнє насильство, наносить тілесні ушкодження, принижує честь, гідність, обмежує пересування, спілкування, забирає особисті речі. Вона неодноразово викликала поліцію, але протоколи не складали. Перший протокол був складений лише 24 лютого 2019 року, справа перебуває на розгляді в суді (№369/3724/19).. Також складений протокол 30 березня 2019 року, який також перебуває на розгляді в суді (№369/5160/19). 08 квітня 2019 року прокуратурою було порушено кримінальну справу по ч.1 ст.125 КК України щодо нанесення ОСОБА_2 легких тілесних ушкоджень.

Після вчинення насильства вона вимушена була 30 березня 2019 року залишити своє житло, вищевказану квартиру. Вона намагалась поїхати з сином, але ОСОБА_2 забрав дитину, вдарив її по обличчю при свідках, які і викликали поліцію. У подальшому вона звернулась до служби в справах дітей щодо неправомірних дій та дитина була відібрана та їй передана у Дарницькому УП НП в м.Києві.

Вказала, що вона отримує постійні погрози щодо її життя від ОСОБА_2 , не може повернутись додому в квартиру, яка належить їй на праві власності, вимушена переховуватись та винаймати житло. ОСОБА_2 не звільняє квартиру, переслідує її, розповсюджує між сусідами образливу інформацію про неї. Всі дії заінтересованої особи травмують психіку дитини.

Просила суд видати обмежувальний припис строком на шість місяців та визначити наступні тимчасові обмеження його прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає: АДРЕСА_1 , а саме: заборонити кривднику ОСОБА_2 проживати (перебувати за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає постраждала ОСОБА_3 ; заборонити кривднику ОСОБА_2 наближатися на відстань ближче 500 м до місця проживання постраждалої ОСОБА_3 : АДРЕСА_1 ; заборонити кривднику ОСОБА_2 наближатися на відстань ближче 500 м до місця роботи ОСОБА_3 : АДРЕСА_2 ; заборонити кривднику ОСОБА_2 наближатися на відстань ближче 500 м до місця знаходження спортивної секції « ІНФОРМАЦІЯ_3 »: АДРЕСА_2 область АДРЕСА_3 Києво-Святошинський район, с. Крюківщина АДРЕСА_4 буд АДРЕСА_5 А, яку відвідує Царар Ганна Артурівна; заборонити кривднику ОСОБА_2 наближатися на відстань ближче 500 м до місця проживання матері ОСОБА_3 - ОСОБА_1 : АДРЕСА_6 ; заборонити кривднику ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу ОСОБА_3 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, йому невідомому, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити кривднику ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з постраждалою ОСОБА_3 або контактувати з нею через інші засоби з в`язку особисто і через третіх осіб.

06 травня 2019 року до суду надійшов відзив ОСОБА_2 Вказав, що не можуть бути доказом вчинення насильства в сімї протоколи про адміністративне правопорушення не є доказом вчинення домашнього насильства саме ним. Будь-які постанови про визнання його винним в даний час відсутні. З аналогічних підстав не може бути доказом внесення до ЄРДР заяв про вчинення кримінального правопорушення. Відсутні в матеріалах клопотання докази на підтвердження того, що саме через неправомірні його дії ОСОБА_3 вимушена була покинути квартиру. Наявність висновку щодо тілесних ушкоджень не підтверджує нанесення їх саме ОСОБА_2 Тобто беззаперечних доказів на підтвердження вчинення домашнього насильства. Вказав, що між ними існують спори щодо поділу майна, щодо визначення місця проживання дитини, участі у його вихованні, оскільки заявник переховується з дитиною та чинить перешкоди в їх спілкуванні, що не може розцінюватись як насильство в сімї. Просив також врахувати, що з народження дитини, саме він піклується про сина, вчиняла насильство в сімї саме заявниця, на неї був складений протокол про невиконання обов`язків щодо виховання дитини. Справи перебувають в провадженні суду. Враховуючи, що між ними є спір щодо майна та дитини, відсутність будь-яких доказів на підтвердження чинення ним домашнього насильства, просив відмовити в задоволенні заяви.

10 травня 2019 року до суду надійшли додаткові пояснення та уточнення вимог заяви. ОСОБА_3 зазначила, що вона з 30 березня не може проживати у власній квартирі, ОСОБА_2 змінив замки, встановив там камери відеоспостереження, вселив туди незнайомих осіб, його батько постійно там мешкає. В квартирі знаходяться її речі та речі сина. 07 травня 2019 року вона приїхала до квартири разом з охоронною фірмою для встановлення сигналізації, але ОСОБА_2 чинив злісний супротив щодо її входження в квартиру, виштовхував її, наносив удари по тулубу, ногам, перешкоджав забрати їй свої речі, речі дитини, погрожував працівникам поліції та представникам охоронної фірми. Вважає, що ОСОБА_2 агресивний, небезпечний для оточуючих, для її життя та життя її сина. Тому вона вимушена переховуватись з сином та винаймати житло.

Просила суд на підставі ст.ст. 1, 3, 4, 21, 24, 26 Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», ст.ст. 3, 19, 350-1 350-8 ЦПК України, просили суд видати обмежувальний припис строком на шість місяців та визначити наступні тимчасові обмеження його прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які проживають: АДРЕСА_1 , а саме:

- заборонити кривднику ОСОБА_2 проживати (перебувати за адресою: АДРЕСА_1 , де проживають постраждала ОСОБА_3 та син ОСОБА_6 ;

- заборонити кривднику ОСОБА_2 наближатися на відстань ближче 500 м до місця проживання постраждалої ОСОБА_3 із сином ОСОБА_7 : АДРЕСА_1 ;

- заборонити кривднику ОСОБА_2 наближатися на відстань ближче 500 м до місця роботи ОСОБА_3 : АДРЕСА_2 ;

- заборонити кривднику ОСОБА_2 наближатися на відстань ближче 500 м до місця знаходження спортивної секції «Еvrogym»: АДРЕСА_2 область АДРЕСА_3 Києво АДРЕСА_7 Святошинський район, с. Крюківщина АДРЕСА_4 , буд.1А, яку відвідує Царар ОСОБА_8 Артурівна;

- заборонити кривднику ОСОБА_2 наближатися на відстань ближче 500 м до місця проживання матері ОСОБА_3 - ОСОБА_1 : АДРЕСА_6 ;

обмежити спілкування кривдника ОСОБА_2 із сином ОСОБА_7 ;

- заборонити кривднику ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу ОСОБА_3 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, йому невідомому, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

- заборонити кривднику ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з постраждалою ОСОБА_3 або контактувати з нею через інші засоби з в`язку особисто і через третіх осіб.

21 червня 2019 року до суду надійшла відповідь на відзив. ОСОБА_3 вказала, що вона потерпає від домашнього насильства збоку кривдника ОСОБА_2 більше року. Їх син також потерпає від психологічного насильства, оскільки кривдник бив та душив, ображав її на очах у дитини. 10 травня 2019 року до ЄРДР внесено її заяву про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Хоч і постанову суду про притягнення кривдника до адміністративної відповідальності було скасовано, але з-підстав неправильного складення протоколу, а не через відсутність винних дій. Інше адміністративне провадження було закрито, а справу передано до Києво-Святошинького ВП для вирішення питання в порядку кримінального судочинства. При розгляді даної справи ОСОБА_2 , визнав, що в них 30 березня відбувся конфлікт, внаслідок чого вона забрала свої речі та виїхала з помешкання. Повернутись до квартири не може, оскільки там проживає кривдник. Вказала, щодо складених на неї протоколів, то постановами суду провадження по справі були закриті через відсутність складу адміністративного правопорушення. Просила задоволити подану заяву.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_3 ОСОБА_1 подану заяву підтримала. Просила задоволити та захистити заявницю та дитину від домашнього насильства.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник проти доводів заяви заперечували. Просили відмовити в задоволенні заяви, оскільки між сторонами фактично виник спір щодо поділу майна та щодо проживання, виховання спільної дитини.

Заслухавши пояснення заявника, заінтересованих осіб, дослідивши надані сторонами письмові докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Підпунктом 7 частини 1 статті 1 Закону визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" або Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків", на строк від одного до шести місяців.

Судом установлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживали в квартирі АДРЕСА_5 по АДРЕСА_5 .

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У судовому засіданні з пояснень сторін встановлено, що між сторонами виник конфлікт та 30 березня 2019 року ОСОБА_3 залишила квартиру, через складні стосунки між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 неодноразово виникали конфліктні ситуації.

Так, 24 лютого 2019 року о 15 годині ОСОБА_2 за місцем проживання у квартирі АДРЕСА_1 влаштував сварку зі своєю співмешканкою ОСОБА_3 , в ході якого ображав її нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим вчинив домашнє насильство. Було викликано поліцію та складено протокол про адміністративне правопорушення. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 травня 2019 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , притягнути до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення (протокол ГР № 202463 від 24.02.2019 року про адміністративне правопорушення) та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 (двадцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн. на користь держави.

Постановою Київського апеляційного суду від 19 червня 2019 року постанову районного суду скасовано, а провадження про справі закрито за відсутністю у діях складу даного адміністративного правопорушення із підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП. При цьому, судом було вказано, що суд за результатами розгляду справи приходить до висновку про недоведеність вчинення ОСОБА_2 діяння, яке можливо би було розцінити як домашнє насильство. Як вбачається із матеріалів справи, при з`ясуванні поліцейськими обставин правопорушення ОСОБА_3 указала лише на те, що 24.02.2019 року між нею та ОСОБА_2 виник конфлікт. На вчинення останнім будь-яких діянь, які передбачені диспозицією ч.1 ст. 1732 КУпАП ОСОБА_3 не указувала. Будь-яких доказів вчинення ОСОБА_2 даних діянь у ході з`ясування обставин правопорушення поліцейськими здобуто не було і у протоколі не зазначено. Наведене указує на те, що протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 1732 КУпАП був складений без належних на те правових підстав, а обставини викладені у ньому не підтверджувалися доказами. Суд при цьому зважає і на те, що у ході розгляду справи у суді ОСОБА_3 також не дала будь-яких пояснень про вчинення 24.02.2019 року ОСОБА_2 діянь, які передбачені диспозицією ч.1 ст. 1732 КУпАП. Пояснення, які у цій частині надала суду представник потерпілої не можуть бути прийняті судом у якості доказу вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки ці пояснення суперечать не лише поясненням ОСОБА_3 , які вона дала поліцейським, але і обставинам, викладеним у протоколі про адміністративне правопорушення. Так, відповідно до цих пояснень, 24.02.2019 року ОСОБА_2 застосовував щодо ОСОБА_3 фізичне насильство у вигляді побоїв в область голови, виштовхування із автомобіля. Між тим, вчинення таких дій ОСОБА_2 у вину не ставилось і не було предметом розгляду у суді першої інстанції. Будь-яких доказів, які би підтверджували цю обставину, а також обставини, що викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, в тому числі і щодо завдання чи можливості завдання психічної шкоди здоров`ю потерпілої. Не дивлячись на це, суддя місцевого суду ухвалив рішення про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за ч.1 ст. 1732 КУпАП, не навівши у постанові доказів, які би доводили вину ОСОБА_2 у вчиненні зазначеного правопорушення. При цьому суд вважає, що дії, які могли вчинятись ОСОБА_2 щодо ОСОБА_3 до 24.02.2019 року не мають правового значення для вишення питання про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Також за обставинами 24 лютого був складений протокол про адміністративне правопорушення на ОСОБА_3 , згідно якого 24.02.2019 року близько 20 годині 40 хвилин в АДРЕСА_8 , громадянка ОСОБА_3 вчинила сімейну сварку в ході якої ображала та принижувала гідність свого чоловіка ОСОБА_2 .

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 березня 2019 року справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 , за ч.1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Дана постанова не оскаржувалась.

30.03.2019 в АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 вчинив сімейну сварку в ході якої ображав нецензурною лайкою свою дружину ОСОБА_3 та вчинив психологічний вплив, чим ображав людську гідність та людську мораль. В результаті сварки було викликано поліцію та складено протокол про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

При розгляді даної справи, що відображено в постанові: ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що домашнього насильства відносно своєї цивільної дружини ОСОБА_3 не вчиняв. Тілесних ушкоджень ОСОБА_3 не спричиняв; захисник ОСОБА_2 адвокат Литвинчук О.І. в судовому засіданні просив закрити дану справу за відсутністю складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП в діях ОСОБА_2 , оскільки при складанні даного протоколу, працівниками поліції допущено ряд порушень та винуватість ОСОБА_2 не доведена; згідно письмових пояснень ОСОБА_3 від 30.03.2019, за місцем проживання 30.03.2019 виник конфлікт з її співмешканцем ОСОБА_2 . В ході конфлікту ОСОБА_2 наніс їй тілесні ушкодження.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 травня 2019 року провадження в справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП закрито та передано матеріали даної справи до Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області для вирішення в порядку кримінального судочинства.

Дана постанова не оскражувалась.

Згідно поданих витягів з Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_9 .А здійснюється досудове розслідування Києво-Святошинським ВП ГУ НП в Київській області: 08 квітня 2019 року ст..125 ч.1 КК України (в ніч на18 грудня 2018 року за місцем проживання співмешканець наніс тілесні ушкодження); 29 травня 2019 року ст. 356 КК України (невідомі особи вчиняють відносно ОСОБА_3 неправомірні дії); 27 травня 2019 року ч.1 ст.125 КК України (07 травня 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_10 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_5 , нанесли тілесні ушкодження ОСОБА_3 ).

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Згідно із ч. 3 ст. 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству).

Аналіз вищевказаних доказів у сукупності з поясненнями заявника, заінтересованої особи свідчать про те, що між заявником з одного боку, а також її чоловіком з іншого боку дійсно існують конфлікті відносини, які часто переростають у сварки.

Встановлено, за час спільного проживання сторони мешкали в квартирі АДРЕСА_5 по АДРЕСА_5 , право власності на яку згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №164029461 від 18 квітня 2019 року зареєстровано за ОСОБА_3 даній квартирі зареєстровані: ОСОБА_3 , 1985 року народження, та ОСОБА_5 , 2016 року народження.

З пояснень ОСОБА_2 вбачається, що на час вирішення справи він проживає в квартирі сам, не заперечує та навіть підтримує бажання ОСОБА_3 повернутись мешкати до квартири з сином. Але вказав, що вони мають проживати там всі разом як і раніш, однією сімєю.

З пояснень представника заявника вбачається, що ОСОБА_3 бажає проживати в своїй квартирі разом з дитиною, в квартирі залишились її речі та речі дитини, але не може там проживати разом з ОСОБА_2 через чинення щодо неї психологічного, фізичного та економічного насильства.

Встановлено, що ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 квітня 2019 року відкрито провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя. Предметом поділу по даній справі є вищевказана квартира.

Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 41 Конституції України та ч.1 ст. 319 Цивільного кодексу України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. право власності є непорушним.

Згідно ч.1, 2 ст.321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Норми ст.ст. 317, 319 та ст.391 Цивільного кодексу України визначають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник майна має право вимагати усунення перешкод щодо здійснення ним права користування своїм майном.

Відповідно до вимог ст.150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності квартиру користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до статті 47 Конституції України, частини 3 статті 9 Житлового кодексу України кожен громадянин має право на житло та ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням.

Згідно частини 4 статті 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщення інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. При цьому, порушені права особи підлягають їх поновленню.

Як зазначалось вище, економічне насильство це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству").

Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Царар ОСОБА_11 зазначала, що ОСОБА_2 відносно неї вчиняє домашнє, фізичне, економічне психологічне насильство, а саме: ображає, принижує її перед сином, знущається, наносить тілесні ушкодження, фактично позбавив її власності. З цього приводу вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів де за її зверненнями відкриті кримінальні провадження, відомості про які внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань, а також до служби у справах дітей.

Як свідчать матеріали справи в родині відбувалися сімейні сварки, внаслідок яких викликається поліція, звертаються особи щодо встановлення наявності тілесних ушкоджень. Дані обставини підтверджені й оглянутими в судовому засіданні відеозаписами.

Вказані вище обставини свідчать, що в родині дійсно відбуваються сварки та бійки.

Саме з метою заспокоїтися та вирішити спірні питання судом приходить до висновку про часткове задоволення заяви в частині заборони ОСОБА_2 протягом шести місяців перебувати в місці проживання позивачки. При цьому, суд враховує, що квартира зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 , остання має право нею користуватись та проживати. Доводи ОСОБА_2 , що дана квартира є їх спільною сумісною власністю, набутою за час спільного проживання, та доводи представника заявника, що дана квартира є особистою власністю ОСОБА_3 судом буде перевірено при розгляді відповідної цивільної справи.

В матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_2 не має іншого житла для проживання. При цьому суд враховує те, що ОСОБА_2 вказав, що займається приватизацією квартири, тому на даний час немає місця реєстрації проживання.

З урахуванням поданих сторонами доказів, наданих ними пояснень, суд приходить до висновку, що в сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виникають конфліктні ситуації, неможливість перебувати фактично в одному приміщення без з`ясування стосунків, між ними вкарай негативні стосунки, сторони перебувають в глибокому конфлікті, для вирішення якого необхідний тривалий час, в тому числі вирішенні й судового спору щодо майна. Саме з метою уникнення у майбутньому домашнього насильства у будь-якому прояві забороняє ОСОБА_2 протягом шести місяців перебувати у місці проживання позивача. Враховуючи все вищевикладене, суд вважає, що видача обмежувального припису надасть можливість родині емоційно заспокоїтися та вирішити питання спільного проживання, поділу майна, щодо проживання дитини остаточно.

Щодо інших вимог ОСОБА_3 в частині: заборони наближатися на відстань ближче 500 м до місця проживання постраждалої ОСОБА_3 із сином ОСОБА_7 : АДРЕСА_1 ; заборони кривднику наближатися на відстань ближче 500 м до місця роботи ОСОБА_3 : АДРЕСА_2 ; заборонити кривднику наближатися на відстань ближче 500 м до місця знаходження спортивної секції «Еvrogym»: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина АДРЕСА_4 , буд. АДРЕСА_5 А, яку відвідує Царар Ганна Артурівна; заборони кривднику наближатися на відстань ближче 500 м до місця проживання матері ОСОБА_3 - ОСОБА_1 : АДРЕСА_6 ; обмеження спілкування кривдника ОСОБА_2 із сином ОСОБА_7 ; заборони кривднику особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу ОСОБА_3 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, йому невідомому, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборони кривднику вести листування, телефонні переговори з постраждалою ОСОБА_3 або контактувати з нею через інші засоби з в`язку особисто і через третіх осіб.

Так, в судовому засіданні з пояснень ОСОБА_2 вбачається, що останній кожного дня намагається вести переписку з ОСОБА_3 щодо їх малолітнього сина ОСОБА_4 , 2016 року народження, який проживає разом з нею, а йому чинять перешкоди в побачення з сином. Вказав, що сина дуже любить, піклується, бажає налагодити стосунки в тому числі з ОСОБА_3 та і надалі проживати однією сімєю, спільно виховувати сина.

Разом з тим, заявником не подано доказів того, що ОСОБА_2 переслідує її, шляхом листування, переписки або через друзів, знайомих чинить на неї будь-який психологічний тиск. Не подані роздруківки з переписок, не допитувалися друзі щодо даних обставин. Не містять матеріали справи доказів того, що ОСОБА_3 працює, відвідує спортивні секції, що ОСОБА_2 переслідує її там, або в її матері, або чинить на останню будь-який вплив. Відсутні будь-які докази щодо чинення насильства відносно малолітнього сина сторін ОСОБА_4 , 2016 року народження. Тому суд робить висновок про відсутність наразі підстав для застосування вищевказаних заходів тимчасового обмеження до ОСОБА_2 у вигляді встановлення тимчасових обмежень, заборон на строк до 6 місяців як щодо дитини, так і щодо заявника.

Водночас заявникам необхідно роз`яснити, що вони не позбавлені права звернутись до суду з окремим цивільними позовами у порядку позовного провадження щодо вирішення цивільно-правових спорів, в тому числі щодо місця проживання дитини, участі кожного у його вихованні та спілкуванні.

Керуючись Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст. ст. 350-1 350-8 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Заяву ОСОБА_3 задоволити частково.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді обмеження, а саме заборонити перебувати ОСОБА_2 в місці спільного проживання з нею, а саме в квартирі АДРЕСА_1 , строком на шість місяців.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 27 червня 2019 року.

Суддя