Справа № 703/3138/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2019 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Прилуцького В.О.

секретаря судового засідання Бондаренко А.І.

за участі:

секретаря судових засідань Бондаренко А.І.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, та виселення без надання іншого житлового приміщення, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просить суд визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 та виселити його звідти.

Позовну заяву мотивує тим, що вона є власником будинковолодіння АДРЕСА_1 . До лютого 2014 року власником вказаного будинку була її бабуся ОСОБА_4 , у ньому з її дозволу був зареєстрований її син ОСОБА_3 . Після отримання у спадок вказаного будинку вона здійснила в ньому ремонт, але там не проживала. ОСОБА_3 без її дозволу зірвав замок на вхідних дверях та самовільно заселився до будинку. На її прохання звільнити будинок та знятись із реєстрації відповідач не реагує та продовжує проживати в ньому.

В зв`язку з тим, що вона не має змоги користуватись будинком де зареєстрований відповідач, просить суд щоб ОСОБА_3 визнали таким, що втратив право користування житлом та виселити його без надання іншого житлового приміщення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала свої позовні вимоги та пояснила суду, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся ОСОБА_4 , яка була власником будинку АДРЕСА_1 . За життя бабуся заповіла їй вказаний будинок та вона 14 лютого 2018 року у встановленому законом порядку оформила своє право власності на спадкове майно та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Відповідач ОСОБА_3 є сином померлої, а її дядьком. Вона після оформлення спадщини на будинок здійснила там ремонт та мала намір там проживати з родиною. Однак ОСОБА_3 без отримання дозволу з її боку, незаконно, шляхом зламу замку на вхідних дверях заселився туди сам та заселив свою співмешканку та її дитину. Вона згоди на його проживання у належному їй будинку а ні відповідачу, а ні його співмешканці з дитиною не надавала. На неодноразові прохання виселитись з будинку та знятись із реєстрації відповідач не реагував та продовжував незаконно проживати у її власності. Оскільки вона на даний час має намір проживати у належному їй будинку, а спільне проживання з відповідачем, який не є членом її сім`ї є неможливим то відповідно просить суд виселити ОСОБА_3 з будинку та зняти його з реєстрації.

Представник позивача, адвокат Здоровко Л.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити їх у повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача понесені ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1280 грн. та витрати за надання правової допомоги в сумі 2000 грн..

Пояснила, що відповідач був зареєстрований у будинку АДРЕСА_1 за згоди власника ОСОБА_4 , яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. ОСОБА_3 є сином попереднього власника будинку. Позивач ОСОБА_1 відповідно до заповіту оформила своє право власності на будинок та з 14 лютого 2018 року є його власником. Оскільки відповідач не є членом сім`ї нового власника то відповідно і з моменту оформлення права власності на будинок новим власником ОСОБА_1 він втратив право користування даним будинком. В зв`язку з вказаним просить суд визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 та виселити його звідти без надання іншого житла.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти позову та просив суд відмовити в його задоволенні.

Пояснив, що він є сином померлої ОСОБА_4 , як член її родини він був зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 . Вважає, що твердження позивача про те, що вона є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах закону. Вказав на те, що ОСОБА_4 на момент смерті перебувала у шлюбі із його батьком ОСОБА_5 , який проживав разом з нею., отже відповідно до вимог ст.. 1268 ЦК України прийняв спадщину після її смерті. На момент смерті ОСОБА_4 її чоловік і батько відповідача досяг 68 років, тобто відповідно до вимог ст. 1241 ЦК України має обов`язку частку незалежно від змісту заповіту. Частка батька відповідача на його думку складає 1/6 від усього спадкового майна, яку він не встиг оформити належним чином, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. Після його смерті відкрилась спадщина на 1/6 частину будинку АДРЕСА_1 . У встановлений термін він подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_5 . Тому вважає, що він є власником 1/6 частини вказаного вище будинку, а тому позивач не має законного права визнати його таким, що втратив право користування ним та виселити його з його власності.

Врахувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 12 грудня 2014 року (а.с.6).

Після її смерті, окрім іншого, відкрилась спадщина на будинковолодіння АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_4 розпорядилась належним їй майном та склала заповіт, яким все своє майно заповіла ОСОБА_1 , що підтверджується копією заповіту від 5 жовтня 2010 року, посвідченого секретарем Березняківської сільської ради та зареєстрованим в реєстрі за № 136 (а.с.7). Заповіт на день смерті ОСОБА_4 не змінений та не скасований про що свідчить відповідний напис секретаря сільської ради від 28 травня 2015 року (а.с.7 зворот).

Позивач ОСОБА_1 належним чином оформила своє право власності на спадкове майно, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14 лютого 2018 року (а.с.43).

Згідно ст. 319 ЦК України, - власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Позивач вправі вимагати усунути існуючі перешкоди, чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод (наприклад, шляхом знесення неправомірно збудованих споруд, про припинення ремонтних робіт в сусідній квартирі, виселення громадян із належних йому на праві власності приміщень тощо).

У разі виникнення спору між власником та членами його сім`ї суд повинен врахувати, що право члена сім`ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися у відповідності з вимогами статей 405,406 ЦК України, зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до частини четвертої статті 41 Конституції України, статті 319, частин першої, другої статті 321 ЦК України власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві, однак у передбачених законом випадках обмеження права власності можуть мати місце. У цьому випадку обмеження прав власника передбачені статтями 156, 157 ЖК Української РСР.

Право члена сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім`ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а, отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім`ї на користування цим будинком.

Статтею 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Установивши, що ОСОБА_4 , яка була власником будинку АДРЕСА_1 померла, а ОСОБА_1 належним чином оформила своє право власності на вказаний будинок, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_3 є таким, що втратив право користуватися будинком, оскільки його право на користування припинилося, як таке, що є похідним від права власності на нього у ОСОБА_4

Твердження відповідача про те, що він є спадкоємцем після смерті свого батька ОСОБА_5 , оскільки він мав обов`язкову частку після смерті його матері не підтверджуються жодними доказами.

Суд звертає увагу і не те, що вказані відповідачем факти були предметом розгляду цивільної справи № 703/3616/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду від 20 лютого 2019 року ОСОБА_3 відмовлено в задоволені позову.

Вказаним рішенням суду встановлено, що батько позивача ОСОБА_5 після смерті дружини ОСОБА_4 подав до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини за законом, при цьому зазначив, що йому було роз`яснено його право на обов`язкову частку у спадковому майні.

Ч. 4 ст. 84 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішення суду № 703/3616/18 у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно набрало законної сили.

В зв`язку з чим доказування того, що відповідач ОСОБА_3 не є спадкоємцем після смерті свого батька ОСОБА_5 та відповідно не є власником 1/6 частини будинку АДРЕСА_1 не потребує.

Оскільки відповідач не є членом сім`ї нового власника будинку позивача у справі, відповідно з моменту оформлення права власності новим власником він втратив право користування будинком, однак проживає там чим заважає власнику розпорядитись належним йому майном, тому слід усунути перешкоди в користуванні, визнавши ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житлом та виселити його з будинку належного позивачу без надання іншого житла.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати відшкодовуються з відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Оскільки позов підлягає до задоволення то відповідно до норм ст.. 141 ЦПК з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в сумі 1280 грн.

Окрім того позивач просила стягнути з відповідача на її користь понесені нею витрати на правничу допомогу в сумі 2000 грн.

Ст. 137 ЦПК України вказує на те, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Понесення позивачем витрат на правову допомогу підтверджується квитанцією від 16 жовтня 2017 року та розрахунком витрат пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, відповідно до яких позивач ОСОБА_1 сплатила адвокату Здоровко Л.В. 2000 грн. за правову допомогу, які відповідно і підлягають стягненню з відповідача на її користь.

Відповідно з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню судовий збір в сумі 1280 грн. та 2000 грн. витрат на правову допомогу, а всього 3280 грн..

Керуючись ст. 71,72 України та ст. 5, 12, 13, 141, 223, 258-259, 264-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючої в АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючого в АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, та виселення без надання іншого житлового приміщення, задоволити повністю.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 нраодження таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 .

Виселити ОСОБА_3 з будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючого в АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючої в АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 грн. витрат на правову допомогу та 1280 грн. судового збору, а всього 3280 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 2 липня 2019 року.

Головуючий: В. О. Прилуцький