Дата документу 04.07.2019 Справа № 332/3380/18
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 332/3380/18Головуючий у 1-й інстанції Андрюшина Л.А. Повний текст рішення складено 28.02.2019 року.
Пр. № 22-ц/807/1752/19Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Онищенка Е.А.

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом (т.с. 1 а.с.1-2), в якому просив стягнути з відповідача вартість втраченого належного йому автомобіля TOYOTA модель RAV4, 2016 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1 у розмірі 795026,00 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що він є власником транспортного засобу TOYOTA модель RAV4, 2016 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1 . Вказаним транспортним засобом на підставі довіреності користуються також його син та дружина сина. Зберігався автомобіль на автостоянці за адресою: АДРЕСА_1 , що належить відповідачу. 20.08.2018 р. о 20.00 год. транспортний засіб було передано на зберігання до вказаної автостоянки дружиною сина ОСОБА_3 зі сплатою вартості зберігання 40,00 грн. 24.08.2018 р. син позивача ОСОБА_4 виявив відсутність транспортного засобу на автостоянці. Того ж дня відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 289 КК України було внесено до ЄДРДР, але винних осіб не встановлено. Також позивач зазначив, що внаслідок неналежного виконання відповідачем обов`язку зі зберігання автомобілю йому завдано матеріальну шкоду у розмірі середньої ринкової вартості автомобілю згідно висновку автотоварознавчого дослідження - 795026,00 грн.

Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 35-36) провадження у цій справі відкрито.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18 лютого 2019 року (т.с. 1 а.с. 177-181) у задоволенні позову ОСОБА_1 у цій справі відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (т.с. 1 а.с. 193-195) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (т.с. 1 а.с. 197).

Ухвалою апеляційного суду (т.с. 1 а.с. 198) апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, справу призначено до апеляційного розгляду (т.с. 1 а.с. 199).

Відповідач ФОП ОСОБА_2 подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі (т.с. 1 а.с. 207-211).

У судовому засіданні 15 травня 2019 року (т.с. 1 а.с. 213-214) розпочато розгляд цієї справи за відсутністю сторін за присутністю представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Прядка Д.В. (т.с. 1 а.с. 212): заслухано доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, роз`яснено апеляційним судом в порядку ст. 12 ч. 5 ЦПК України представникові позивача його право заявити клопотання та наслідки незаявлення такого клопотання, оголошено перерву у розгляді цієї справи з урахуванням терміну перебування судді-доповідача Гончар М.С. у відпустці у період з 20.05.2019 року по 03.06.2019 року включно (т.с. 1 а.с. 221-222), в порядку задоволення клопотання представника позивача витребувано у Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області із матеріалів кримінального провадження № 0002118 від 25.08.2018 року (слідчий Андрієнко В.С.) належним чином завірені копії: журналу ФОП ОСОБА_2 по автостоянці АДРЕСА_1 із записом від 20.08.2018 року про постановку на автостоянку автомобілю позивача TOYOTA модель RAV4, 2016 р.в., а також показів свідків від 25.05.2018 року: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 для долучення до матеріалів цієї справи.

В автоматизованому порядку суддею Онищенком Е.А. у цій справі замінено суддю Кочеткову І.В. у зв`язку із тривалою відпусткою останньої (т.с. 1 а.с. 228-229).

Учасниками цієї справи відводів суддям апеляційного суду та самовідводів суддями апеляційного суду не заявлено.

04 липня 2019 року Вознесенівським ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області апеляційному суду на виконання вищезазначеної ухвали апеляційного суду надані належним чином завірені копії матеріалів із кримінального провадження, що витребувались (т.с. 1 а.с. 230-239).

У судове засідання 04 липня 2019 року належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи (т.с. 1 а.с. 218-219) позивач ОСОБА_1 та відповідач ФОП ОСОБА_2 не з`явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення апеляційному суду не подавали.

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки сторін у дане судове засідання і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю їх представників - адвокатів Прядка Д.В. (позивача тс. 1 а.с. 212) та Свистун О.В. (відповідача т.с. 1 а.с. 240-241).

Заслухавши у судовому засіданні доповідь судді доповідача, пояснення представників сторін, зокрема:

- Прядка Д.В. (адвоката позивача), який у тому числі на запитання апеляційного суду зазначав, що підозру у кримінальному провадженні ще нікому не вручено; квитанції на підтвердження оплати зберігання надати позивач суду не може, але оплата була проведена, автомобіль був прийнятий на зберігання на автостоянку, що підтверджується записом у журналі, який є належним письмовим доказом укладення між сторонами договору зберігання автомобілю та показами охоронців у кримінальному провадженні;

- Свистун О.В. (адвоката відповідача), який у тому числі на запитання апеляційного суду зазначав, що журнал обліку транспортних засобів ФОП ОСОБА_2 по автостоянці АДРЕСА_1 , був знищений за строком його зберігання, тому надати його суду у відповідача немає можливості; відповідач не визнає позов позивача у цій справі; визначена спеціалістом на замовлення позивача вартість автомобілю не відповідає дійсності, автомобіль коштував дешевше, оскільки мав пошкодження; відповідач не надає у матеріали цієї справи докази іншої вартості автомобілю позивача; письмовим доказом укладення договору зберігання є квитанція, якої позивач суду у матеріали цієї справи не надав, стороною відповідача квитанції користувачам послуг відповідача видаються не завжди одразу, потім розсилаються; на території автостоянки відеонагляд не ведеться;

перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення і ухвалити …нове рішення.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи позивачеві у задоволенні його позову у цій справі у повному обсязі, керувався ст.ст. 208, 611, 936-937, 949, 951, 977 ЦК України, Правилами зберігання транспортних засобів на автостоянках, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року № 115, ст.ст.5, 12-13, 76-81, 83, 89, 259, 263-265ЦПК України та виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог позивача у цій справі; відсутності доказів укладення між сторонами у цій справі договору зберігання транспортного засобу на автомобільній стоянці, та, відповідно, відсутності підстав для відшкодування позивачу відповідачем збитків внаслідок втрати автомобіля TOYOTA RAV4, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Проте із такими висновками суду першої інстанції у цій справі погодитись не можна з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі не відповідає.

Так, хоча судом першої інстанції було правильно встановлено, що транспортний засіб TOYOTA модель RAV4, 2016 року випуску, в кузові сірого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 належить ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 (копія т.с. 1 а.с. 4).

Довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області 04.07.2018 р. за реєстровим № 409 ОСОБА_1 надав ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , зокрема, право керувати належним його транспортним засобом TOYOTA моделі RAV4, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (копія т.с. 1 а.с. 71).

Згідно із випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та інформації з офіційного сайту Міністерства юстиції України відповідач ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем, основним видом економічної діяльності якого є - допоміжне обслуговування наземного транспорту (копія т.с. 1 а.с. 13-14, 26-28).

24.08.2018 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за зверненням ОСОБА_1 були внесені відомості за № 0002118 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, за таких обставин: 23.08.2018 р. близько 20.00 год. невстановлена особа, шляхом підбору ключа, незаконно заволоділа транспортним засобом, а саме - автомобілем TOYOTA модель RAV4 в кузові темно-сірого кольору (мокрий асфальт), державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходився на автомобільній стоянці за адресою: АДРЕСА_1, тим самим потерпілому ОСОБА_1 завдано матеріального збитку (т.с. 1 а.с. 18).

Відповідно до висновку № 059 експертного автотоварознавчого дослідження судового експерта Тавтелева Д.В. від 12.09.2018 р. середня ринкова вартість колісного транспортного засобу TOYOTA RAV4, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на дату оцінки - 23 серпня 2018 року складає 795026,46 грн.(т.с. 1 а.с. 19-22).

Ст. 936 ЦК України передбачено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов`язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому. Договір зберігання є публічним, якщо зберігання речей здійснюється суб`єктом підприємницької діяльності на складах (у камерах, приміщеннях) загального користування.

За змістом ст. 937 ЦК України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Договір зберігання, за яким зберігач зобов`язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем. Прийняття речі на зберігання при пожежі, повені, раптовому захворюванні або за інших надзвичайних обставин може підтверджуватися свідченням свідків. Прийняття речі на зберігання може підтверджуватися видачею поклажодавцеві номерного жетона, іншого знака, що посвідчує прийняття речі на зберігання, якщо це встановлено законом, іншими актами цивільного законодавства або є звичним для цього виду зберігання.

Згідно із ст. 977 ЦК України якщо зберігання автотранспортних засобів здійснюється суб`єктом підприємницької діяльності, такий договір є публічним. За договором зберігання транспортного засобу в боксах та гаражах, на спеціальних стоянках зберігач зобов`язується не допускати проникнення в них сторонніх осіб і видати транспортний засіб за першою вимогою поклажодавця. Договір зберігання транспортного засобу поширюється також на відносини між гаражно-будівельним чи гаражним кооперативом та їх членами, якщо інше не встановлено законом або статутом кооперативу. Прийняття автотранспортного засобу на зберігання посвідчується квитанцією (номером, жетоном).

Положеннями ст. 949 ЦК України передбачено, що зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей. Зберігач зобов`язаний передати плоди та доходи, які були ним одержані від речі.

Відповідно до ст. 951 ЦК України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість.

Згідно із п.п. 8, 10-12, 15 Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року № 115 (далі за текстом - Правила), на території автостоянки забороняється знаходитися стороннім особам. Здавання транспортного засобу на автостоянку провадиться власником, а також особою, яка має оформлене відповідно до законодавства доручення на право користування (або) розпоряджання даним транспортним засобом. Під час здавання транспортного засобу на автостоянку його володілець зобов`язаний пред`явити черговому приймальнику документи, що посвідчують його особу, та реєстраційні документи на транспортний засіб. Під час оформлення приймання на зберігання черговий приймальник вносить необхідні дані про володільця транспортного засобу і транспортний засіб до відповідного журналу обліку транспортних засобів і розписується в ньому. Плата за зберігання транспортних засобів на автостоянках та інші супутні послуги справляється за тарифами, встановленими відповідно до законодавства, з видачею квитанції чи касового чека.

Вимогами п.п. 21, 23 Правил транспортний засіб видається з автостоянки після здавання черговому приймальнику перепустки у разі його довготермінового зберігання чи пред`явлення квитанції (касового чека) про оплату - у разі тимчасового зберігання та після того, як одержувач розпишеться в журналі обліку щоденного та одноразового заїзду і виїзду транспортних засобів. Наступна постановка транспортного засобу на зберігання посвідчується відміткою і розписом чергового приймальника в цьому журналі. При цьому перепустка чи квитанція (касовий чек) повертається володільцеві транспортного засобу. У разі втрати перепустки чи квитанції (касового чека) транспортний засіб видається володільцеві на підставі його письмової заяви та документів, які посвідчують його особу і підтверджують права на приналежність транспортного засобу. Відомості про пред`явлені документи заносяться до журналу обліку транспортних засобів.

Аналізуючи зазначені вище норми права, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що за загальним правилом договір зберігання вважається укладеним з моменту передання речі на зберігання, тобто належить до категорії реальних договорів. Однак цей договір може бути консенсуальним, якщо зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач) (ч. 2 ст. 937 ЦК України).

Реальний договір зберігання укладається в усній формі, а у випадках, встановлених ст. 208 ЦК України, - у письмовій, натомість, будь-які консенсуальні договори зберігання повинні бути укладені лише у письмовій формі.

Згідно із ч. 1 ст. 937 ЦК України за відсутності оформлення домовленості сторін у єдиному документі вимога щодо письмової форми договору вважається дотриманою у разі наявності підписаного зберігачем документа, що підтверджує прийняття речі на зберігання.

Документом, що підтверджує факт укладення договору зберігання може бути розписка, квитанція або інший документ, підписаний зберігачем. За зберігання транспортних засобів на автостоянках справляється плата, з видачею квитанції чи касового чека, відповідно ці документи також можуть підтверджувати факт укладення договору зберігання.

Ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Доказом підтвердження факту укладення із відповідачем договору зберігання транспортного засобу та факту того, що автомобіль з 20 по 23 серпня 2018 р. перебував на зберіганні відповідача позивач ОСОБА_1 та його представник у суді першої інстанції вважали журнал обліку транспортних засобів та матеріали кримінального провадження, відкритого за фактом незаконного заволодіння транспортним засобом TOYOTA модель RAV4, а саме, пояснень свідків - охоронців автостоянки.

Представник відповідача Свистун О.В. у суді першої інстанції заперечував факт укладення договору зберігання транспортного засобу на автомобільній стоянці між ОСОБА_1 та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 через ненадання позивачем відповідних доказів цього.

Проте, має місце неповне з`ясування судом першої інстанції обставин цієї справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції помилково визнав встановленими; невідповідність висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні суду першої інстанції, фактичним обставинам цієї справи; висновки суду першої інстанції у цій справі ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.

Так, помилковими є висновки суду першої інстанції про відсутність доказів укладення між сторонами у цій справі договору зберігання транспортного засобу на автомобільній стоянці, та, відповідно, відсутність підстав для відшкодування відповідачем збитків внаслідок втрати автомобіля TOYOTA RAV4, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги у цій справі в якості належних, допустимих доказів журнал обліку транспортних засобів ФОП ОСОБА_2 по автостоянці АДРЕСА_1 із записом про постановку на автостоянку автомобілю позивача TOYOTA модель RAV4, 2016 р.в., а також покази свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 від 25.08.2018 року із матеріалів кримінального провадження № 0002118 від 25.08.2018 року (ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, слідчий Андрієнко В.С.), які працювали охоронцями на автостоянці відповідача та підтверджували факт постановки автомобілю позивача на автостоянку відповідача, у тому числі 21.08.2018 року, строк зберігання, оплачену вартість зберігання, № квитанції - «1», а також те, що у подальшому автомобіль позивача забрала з автостоянки невстановлена особа, тобто не позивач і не особи - родичі позивача, які мають право керування цим автомобілем.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача: роз`яснював представникові останнього його права, витребував докази в органів поліції тощо.

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Доказами, передбаченими ст. 367 ч. 3 ЦПК України, у цій справі, які можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, є надані Вознесенівським ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області апеляційному суду на виконання вищезазначеної ухвали апеляційного суду надані належним чином завірені копії матеріалів із кримінального провадження № 0002118 від 25.08.2018 року (слідчий Андрієнко В.С.), зокрема: журналу ФОП ОСОБА_2 по автостоянці АДРЕСА_1 із записом про постановку на автостоянку автомобілю позивача TOYOTA модель RAV4, 2016 р.в., а також показів свідків від 25.05.2018 року: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (т.с. 1 а.с. 230-239).

При цьому, в апеляційного суду не виникає сумнівів в достовірності цих доказів, наданих у цій справі апеляційному суду на виконання ухвали останнього органом поліції із кримінального провадження з дотриманням вимог закону про посвідчення копій останніх; а також того, що копія журналу обліку транспортних засобів ФОП ОСОБА_2 по автостоянці АДРЕСА_1 , за 2018 рік, наявна на теперішній час у матеріалах вищезазначеного кримінального провадження робилась працівниками поліції саме з оригіналу останнього, який оглянути судом першої інстанції та апеляційним судом у цій справі не представилось можливим, оскільки, останній приховується стороною відповідача: так, зі слів представника відповідача у судовому засіданні, цей журнал був знищений за строками зберігання, проте, встановлено, що строки для зберігання останнього в силу вимог закону ще не збігли, належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які працювали у період подій у відповідача ФОП ОСОБА_2 охоронцями на автостоянці, що визнавалось сторонами у цій справі, а тому не підлягало доказуванню в силу вимог ст. 82 ч. 1 ЦПК України, при допиті їх в якості свідків у вищезазначеному кримінальному провадженні, попереджались перед допитом працівником поліції про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України (завідоме неправдиве показання) та за ст. 385 КК України (відмова свідка від давання показань), про що прямо зазначено у вищезазначених протоколах допитів цих свідків від 25.08.2018 року (т.с. 1 а.с. 231, 233), а тому в апеляційного суду не виникає сумнівів в достовірності показів цих свідків.

Так, дійсно, ці покази свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у кримінальному провадженні не можна вважати показами цих свідків у цій цивільній справі.

Проте, належним чином завірені органом поліції протоколи допитів цих свідків у кримінальному провадженні є належними письмовими доказами у цій справі, які узгоджуються з іншими доказами, зокрема: показами свідків ОСОБА_4 (т.с. 1 а.с. 123), ОСОБА_3 (т.с. 1 а.с. 124), ОСОБА_10 (слідчого поліції т.с. 1 а.с. 163) та інш., наданими позивачем та його представником в обґрунтування позову позивача у цій справі в їх сукупності, а тому можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги у цій справі.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування відповідача ФОП ОСОБА_2, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідач та його представник не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову позивача у цій справі та у спростування останнього, у тому числі в частині завданої позивачеві шкоди у вигляді вартості вищезазначеного автомобілю (середньої ринкової), підтвердженої висновком спеціаліста на замовлення позивача.

При цьому, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 є належним позивачем за вищезазначеним позовом до позивача у цій справі, а відповідач ФОП ОСОБА_2 - належним відповідачем за цим позовом, провести оцінку автомобілю позивача не представляється можливим через відсутність останнього.

Покази свідка відповідача - ОСОБА_11 , допитаного в суді першої інстанції у цій справі (т.с. 1 а.с. 146), який начеб - то за дорученням відповідача періодично перевіряє чисельність автомобілів та автостоянці та наявність оформлених документів, при цьому, він, начеб - то пам`ятає автомобіль позивача, який знаходився за межами території автостоянки на зеленій зоні та який було залишено водієм без погодження з охоронцями автостоянки, лише додатково підтверджують факт наявності автомобілю у вказаний період на автостоянці відповідача, та не приймаються апеляційним судом до уваги в частині того, що автомобіль позивача знаходився за межами автостоянки, оскільки в цій частині останні спростовуються вищезазначеними показами вищезазначених охоронців автостоянки відповідача та іншими матеріалами цієї справи.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо його законності і обґрунтованості.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18 лютого 2019 року у цій справі слід скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 слід задовольнити: стягнути з ФОМ ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 795026,00 грн.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. 13 ЦПК України у разі задоволення апеляційної скарги позивача, як споживача, який був звільнений від сплати судових витрат у цій справі в силу вимог закону, з ФОП ОСОБА_2 на користь держави слід стягнути судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у розмірі 19875,65 грн. (розрахунок: 7950,26 грн. судовий збір за подачу вищезазначеного позову до суду першої інстанції + 11925,39 грн. судовий збір за подачу апеляційної скарги).

Керуючись ст. ст. 12-13, 81-82, 89, 141, 367-368, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18 лютого 2019 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) 795026,00 грн.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь держави судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у розмірі 19875,65 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 08.07.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Онищенко Е.А.