Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.07.2019 Справа №607/14224/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючого Грицака Р.М.

за участю секретаря Стрілкової М.С.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про визнання останніх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 . В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що на підставі ордеру за №99, який видано 30 травня 1989 року йому на склад сім`ї з 4-ох чоловік надано у користування квартиру АДРЕСА_1 . На даний час вказана квартира не приватизована та належить до комунальної власності територіальної громади міста Тернополя. У вказаній однокімнатній квартирі сімейного гуртожитку зареєстровано 6 осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 - колишня дружина, ОСОБА_6 -донька, ОСОБА_7 - онук, ОСОБА_4 -донька, ОСОБА_8 - син. Однак відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_4 з 2015 року за місцем реєстрації не проживають, не приймають жодної участі в утриманні квартири, в помешканні відсутні їхні речі, та добровільно зніматися з реєстраційного обліку за адресою АДРЕСА_1 відмовляються.

З метою уникнення сплати додаткових коштів за комунальні послуги на відсутніх членів сім`ї та реалізації свого права на безоплатну приватизацію нерухомого майна, просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Скиба Л.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити. Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні позову не визнала та суду пояснила, що ОСОБА_1 її до квартири не впускає тому вона живе на ж/д вокзалі. 02.04.2019 року представник відповідача ОСОБА_5 - адвокат Шевчук В.О. подав суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що твердження позивача про те, що відповідач ОСОБА_5 переселилась в інше місце проживання, не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_5 не переселилась в інше місце, а просто примусово виселена позивачем, внаслідок постійного морального та фізичного тиску - побоїв та постійних знущань із сторони позивача. Причин відсутності відповідача по місцю її постійного проживання та реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 є поважними і не є вільним волевиявленням відповідача, спрямованим на добровільне залишення вищевказаного житлового приміщення. Відповідач ОСОБА_5 не має жодного іншого житлового приміщення та проживає на залізничному вокзалі.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позову не визнала та просить відмовити в його задоволенні, оскільки вона вимушено пішла проживати на орендовану квартиру через постійні скандали по місцю її реєстрації за адресою АДРЕСА_1 . Зокрема вказує на те, що її брат ОСОБА_8 її бив, а батько ОСОБА_1 бив маму ОСОБА_5 іншого житла вона не має, тому періодично приходить до спірної квартири, однак її до житла не впускає позивач, комунальні платежі вона за місцем реєстрації сплачує.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав:

Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ордеру на житлове приміщення № 99 від 30.05.1989 року, виданого Трест «Тернопільпромстрой», ОСОБА_1 було надано право на зайняття разом з членами сім`ї у складі 4-ох чоловік житлове приміщення площею 18 кв.м., що складає однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з довідки №985 виданої 22.04.2015р. ЖКК ТОВ «Тернопільбуд» власником особового рахунку за адресою АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 . За типом власності це є сімейний гуртожиток. Право власності на дану квартиру не зареєстровано. Будинок знаходиться на балансі ПП «Дружба сервіс житло-1».

Згідно довідки ДП «Фаворит-2» від 13.11.2017 р. №4096, в однокімнатні квартирі АДРЕСА_1 , зареєстровані з 10.07.1989 року ОСОБА_1 , ОСОБА_5 - колишня дружина, ОСОБА_6 -донька, ОСОБА_8 - син, з 02.10.1989 року ОСОБА_4 -донька, з 02.06.2010 року ОСОБА_7 - онук.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 13.03.2015 р. шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірвано.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є дочкою ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 . Згідно Акту перевірки паспортного режиму складеного 06.03.2019 року комісією ДП «Фаворит-2», за результатами опитування свідка ОСОБА_9 ( АДРЕСА_4 ) комісією встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 не проживають.

Як вбачається з довідки №141 виданої 06.02.2019 року ДП «Фаворит-2», ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , однак по місцю реєстрації не проживає з 2014 року.

Відповідач ОСОБА_4 подала суду квитанції про оплату житлово-комунальних послуг за адресою АДРЕСА_1 за період лютий-квітень 2019 року.

Згідно інформації наданої 27.06.2019 року Тернопільським відділом поліції ГУНП в Тернопільській області на запит суду, щодо виклику працівників поліції за адресою АДРЕСА_1, в Журналі єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за №№: -21430 від 19.07.2016 звернення ОСОБА_10 про те, що сусідку ОСОБА_5 , жительку АДРЕСА_1 , діти виганяють з дому, скандалять; -21650 від 21.07.2016 звернення ОСОБА_11 про те, що в період часу з 19.07.16 17:00 по 20.07.16 17:00 колишня дружина ОСОБА_12 , (проживають разом) з його сумки викрала зарядний пристрій до мобільного телефону вартістю 30 грн.; - 40834 від 25.12.2016 звернення ОСОБА_5 про те, що по місцю її проживання, квартиранти погрожують їй фізичною розправою. Заявниця повідомила що її чоловік ОСОБА_1 виганяє її з квартири в якій вона прописана; -38840 від 29.11.2017 звернення ОСОБА_5 про те, що її чоловік та діти виганяють її з дому; -28424 від 26.08.2018 звернення ОСОБА_1 про те, що йому потрібна допомога поліції причин пояснити не може. Поліцейськими прибувши за вказаною адресою, було виявлено заявника ОСОБА_1 , який повідомив, що у нього виник конфлікт із колишньою дружиною ОСОБА_5 ; -19811 від 11.06.2019 року звернення ОСОБА_1 про те, що рідні по місцю проживання вчиняють скандали та погрожують йому фізичною розправою.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що вона є дочкою ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , та суду підтвердила, що її сестра ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1 не проживає більше трьох років, а мама ОСОБА_5 не проживає у вказаній квартирі 3-4 роки. Відповідачі пішли з власної волі оскільки квартира однокімнатна та місця мало. За комунальні послуги по квартирі платить вона та батько ОСОБА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що в силу ст. 64 ЖК України, відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_4 на законній підставі були вселені в квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до положень ст. 47 Конституції України кожен має право на житло; ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Як зазначено у ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого житла. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у це право (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. theUnitedKingdom), заява № 19009/04, п. 50; рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitsky v.Ukraine») заява № 30856/03, п. 41.

Згідно із ст.ст. 71, 72 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Виходячи зі змісту ст. 71 ЖК України, відповідно до вимог ст. 264 ЦПК України та роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року за № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності.

Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ЦПК України щодо оцінки доказів.

Суд має всебічно перевірити доводи сторін щодо поважності причин відсутності у жилому приміщенні понад зазначені у ст. 71 ЖК України строки.

Під час вирішення питання про втрату відповідачами права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягають термін їх відсутності та поважність причин такої відсутності. В матеріалах справи наявний Акт від 06.03.2019 року, яким встановлено факт непроживання відповідачів у спірному житловому приміщенні, проте на думку суду, зазначений акт не є належним доказом у справі, оскільки не містить інформації щодо причин не проживання відповідачів в спірному приміщенні. Сам факт не проживання відповідачів у зазначеній квартирі, не є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки відповідно до правил ст. 71 ЖК України, підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є не проживання понад шість місяців в житловому приміщенні без поважних причин.

Звертаючись до суду та порушуючи питання про визнання відповідачів, такими, що втратили право користування житловим приміщенням з підстав передбачених ст.71 ЖК України, позивач посилався на не проживання відповідачів в житловому приміщення з власної волі, однак позивачем не надано суду доказів на підтвердження відсутності відповідача понад шість місяців саме без поважних причин.

З пояснень відповідачів встановлено, що вони не проживають у спірній квартирі через те, що між сторонами склались неприязні стосунки, через які ОСОБА_5 зверталася до органів поліції із відповідною заявою.

Інформація надана Тернопільським відділом поліції ГУНП в Тернопільській області свідчить про те, що позивач ОСОБА_1 чинить перешкоди відповідачу ОСОБА_5 , у користуванні спірною квартирою, зокрема не впускає її у помешкання з приводу чого неодноразово викликалися працівники поліції.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_4 немають іншого житлового помешкання, однак за адресою АДРЕСА_1 не проживають у зв`язку із постійними конфліктами між мешканцями вказаного житлового приміщення.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги, що відсутність відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_4 у спірній квартирі викликана поважними причинами, пов`язаними з конфліктною ситуацією, що виникла між сторонами, відповідачі не мають іншого житлового приміщення, суд приходить до висновку, що неповажності причин не проживання відповідачів в спірній квартирі позивачем не доведено, тому вважати їх такими, що втратили зв`язок зі спірною квартирою, не можна та у зв`язку з чим, у задоволенні позову про визнання відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_4 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 слід відмовити.

Керуючись ст. ст.3, 4, 10, 12, 13, 76-81, 258-259, 263-265, 272, 273, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручену у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 10 липня 2019 року.

Головуючий суддяР. М. Грицак