П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 303/3567/16-ц

провадження № 61-23390 св 18

Верховний суд у складі колегії суддів Третьої Судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М. (суддя-доповідач),

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 , Страбичівська сільська рада Мукачівського району Закарпатської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 жовтня 2016 року в складі судді Кость В.В. та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 25 січня 2017 року в складі колегії суддів: Кондора Р.Ю., Джуги С.Д., Мацунича М.В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги, просив усунути йому перешкоди з боку ОСОБА_2 у користуванні земельною ділянкою на території господарського двору молочно-товарної ферми бригади № 3 в с. Страбичево, контур 217, на якій розташована свердловина, у відповідності до норм зони санітарної охорони шляхом встановлення межових знаків на місцевості, з урахуванням обмежень при складанні технічної документації на земельну ділянку з кадастровим № НОМЕР_1 .

Позов мотивовано тим, що 26 лютого 2013 року виконкомом Страбичівської сільради Мукачівського району позивачу видано Свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії НОМЕР_2 на загальну суму 18728,00 грн. Відповідно до цього сертифікату позивачу 18 листопада 2013 року передано майно: силосну траншею, розкомплектований трактор Т-40, зерновий майданчик і свердловину.

Позивач, вважаючи себе власником свердловини, замовив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки за місцем знаходження свердловини, яким є господарський двір молочно-товарної ферми бригади № 3 в с . Страбичево , контур 217.

Однак, ОСОБА_2 як власниця корівника, заволоділа земельною ділянкою, на якій він розташований, за місцем знаходження свердловини, чим порушує вимоги першого поясу зони санітарної охорони, використовує земельну ділянку, маючи виготовлену технічну документацію на ділянку з кадастровим № НОМЕР_1 . При цьому, погодження меж із позивачем не проводилося, а земельна ділянка, на якій знаходиться свердловина, ОСОБА_2 у встановленому порядку не надавалася.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 25 січня 2017 року, у позові відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач не довів порушення його прав та охоронюваних законом інтересів. Крім того, земельна ділянка, про яку йдеться в позові, була відчужена ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 16 квітня 2013 року за договором купівлі-продажу будівлі корівника.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 25 січня 2017 року й ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу №303/3567/16-ц з Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів попередніх інстанцій ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки відомостей про те, що спірна земельна ділянка переоформлена на ОСОБА_3 не має, а тому вважає, що позов ним було пред`явлено до належного відповідача. Щодо вимог до Страбичівської сільської ради, то він зазначав, що рада виходить за межі своїх повноважень щодо розпорядження землями КАТП «Великолучівське», яке знаходиться в межах села.

Доводи інших учасників справи

Заперечень на касаційну скаргу від інших учасників не надходило.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом встановлено, що 6 лютого 2013 року виконкомом Страбичівської сільради Мукачівського району позивачу видано Свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії НОМЕР_2 на загальну суму 18728,00 грн.

Відповідно до акту передачі майна до цього сертифікату позивачу 18 листопада 2013 року передано, у тому числі зерновий майданчик і свердловину.

Позивач одержав роз`яснення Держсанепідслужби про те, що свердловина знаходиться в зоні санітарної охорони (ЗСО) з метою охорони підземних вод від забруднення. Позивач замовив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки за місцем знаходження свердловини, яким є господарський двір молочно-товарної ферми бригади № 3 в с. Страбичево, контур 217.

У 2012 році на ім`я ОСОБА_2 була виготовлена технічна документація на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 з кадастровим номером НОМЕР_1 .

Відповідно до витягу від 16 квітня 2013 року № 2505926 із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 зареєстроване право власності на будівлю корівника. З квітня 2013 року У 2013 році ця земельна ділянка була передана ОСОБА_2 . ОСОБА_3 як власниці корівника, на якій він розташований.

26 вересня 2013 року ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 1,1673 га по АДРЕСА_1 в користування на умовах оренди.

Також суди на підставі акту обстеження із доданими до нього схемами, складеного 05 жовтня 2016 року комісією Страбичівської сільради, установили, що перешкод для ОСОБА_1 у доступі до свердловини не має.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Пред`являючи до ОСОБА_2 і Страбичівскої сільради Мукачівського району позов про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, ОСОБА_1 виходив з того, що перешкоди вчиняються відповідачем ОСОБА_2 , яка на порушення земельних прав позивача використовує земельну ділянку, на якій розташована свердловина, маючи, при цьому, виготовлену технічну документацію на земельну ділянку з кадастровим № НОМЕР_1 .

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини другої статті 152 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Аналіз змісту наведених норм права свідчить про те, що позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

Цієї статтею передбачене право власника вимагати усунення будь-яких порушень такого права і будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Сторонами у справах позовного провадження є позивач - особа, яка вважає, що її цивільне право порушене і яка пред`явила вимогу про захист порушеного права, і відповідач - особа, яку відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу визначає позивач і яка, виходячи із заявленої тим правової позиції, порушує (не визнає, оспорює, заперечує) його право та має відповідати за позовом, у результаті задоволення якого повинна вчинити відповідні дії (утриматися від таких), може бути примушена до вчинення відповідних дій з метою поновлення прав позивача тощо (ст. 26 ч. 1, ст.ст. 30, 33 ЦПК України). Правомірній вимозі відповідає обов`язок належного відповідача усунути порушення права. Якщо йдеться про кілька відповідачів за пред`явленими вимогами, відповідні питання вирішуються з урахуванням цієї обставини.

За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Частиною першою статті 33 ЦПК України 2004 року передбачено, що суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня

2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» зазначено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України2004 року. У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред`явлено позов, і позивач не погоджується на її заміну, суд залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача з власної ініціативи. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

За змістом наведених норм ЦПК України 2004 року з`ясувавши, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, суд має роз`яснити позивачеві право на подачу заяви про заміну відповідача або залучення до участі у справі співвідповідача. У випадку коли позивач після відповідних роз`яснень не подав таку заяву, суд відповідно до частини п`ятої статті 36 ЦПК України 2004 року має вирішити питання про залучення цих осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог.

Отже, із аналізу статей 33, 119 ЦПК України 2004 року вбачається, що саме на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.

Виходячи з підстав і предмету позову, наявності кількох відповідачів, предметом доказування є передусім факти, які повинні підтверджувати доводи позивача про те, що конкретні винні дії, вчинені кожним з відповідачів у певний час у відповідному місці та за відповідних обставин потягли порушення його права власності на нерухоме майно (право користування майном), перешкоджають йому у вчиненні конкретних дій щодо майна, зокрема, у доступі до свердловини, як це вбачається з правової позиції позивача. При цьому, позивачу слід визначитись із тим, про що саме йдеться: про взаємопов`язані спільні дії відповідачів (сукупність пов`язаних дій), виникнення у них солідарної відповідальності за порушення прав позивача, чи про конкретні дії кожного з відповідачів та індивідуальну відповідальність кожного з них за власні дії, що передбачає відповідну мотивацію позову та особливості доказування вимог. В будь-якому разі, позивачем мають бути зазначені конкретні дії відповідачів, має бути встановлено, чи порушують такі конкретні дії права позивача, враховуючи індивідуальність вини особи, яка порушила право, має бути встановлено, чи є дії кожного з відповідачів винними, а питання про їх відповідальність має вирішуватися з урахуванням встановленого.

Суди попередніх інстанцій обґрунтовано зазначили, що ОСОБА_1 пред`явив і підтримував позов до двох осіб, у вину яким ставив вчинення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Поряд із цим, позивач не навів у заяві фактів і обставин, які б конкретно вказували на перешкоди, які йому вчиняються названими відповідачами у користуванні земельною ділянкою: час, період, точне місце, характер перешкод, спосіб їх вчинення, ким саме з відповідачів і які конкретно кожним з них окремо або спільними діями перешкоди вчиняються тощо.

Як установлено судами, з 16 квітня 2013 року власником будівлі корівника, розташованого на належній до нього земельній ділянці, із використанням якої позивач пов`язував порушення своїх майнових прав, є ОСОБА_3 , а не ОСОБА_2 .

Будучи обізнаним із обставинами, що мають істотне значення в справі, позивач не змінював відповідним чином свого позову, не пред`являв у зв`язку зі встановленим нових (інших) вимог, не ставив питання про залучення до участі в справі у відповідному процесуальному статусі іншої особи.

Установивши, що позов в частині вимог до Страбичівської сільської ради необґрунтований, а в частині вимог до ОСОБА_2 було пред`явлено до неналежного відповідача у справі, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Крім того, право власності на розпайоване майно колективних сільськогосподарських підприємств оформлюється відповідно до положень Законів України «Про власність», «Про колективне сільськогосподарське підприємство», Указу Президента України від 29 січня 2001 року № 62 «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки», Наказу Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року №62 «Про затвердження Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств», Постанови Кабінету Міністрів №177 від 28 лютого 2001 року «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки».

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки. Відповідно до статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Отже, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що рішення судів ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права.

Частиною третьою статті 410 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 141, 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 25 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. М. Сімоненко

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С. П. Штелик