ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/5990/17
провадження № 2/753/1997/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" квітня 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О.,

секретар судового засідання Кримчук Я.Р., Пасько І.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представники позивача - ОСОБА_5, ОСОБА_6,

відповідач - ОСОБА_3 ,

третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1»,

представник третьої особи - Заянчуковський С.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

У березні 2017 р. ОСОБА_1 (далі за текстом - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі за текстом - ОСОБА_3 , відповідач) про визнання недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, інформації, поширеної відповідачем 16.02.2017 в ефірі телевізійного каналу «1+1» під час соціально-політичного ток-шоу «Право на владу» такого змісту: «…і у нас є керівник СБУ Києва який.., він, на щастя знаходиться в СІЗО, є керівник СБУ Києва, який надавав наказ безпосередньо проводити штурм Майдану, внаслідок якого загибли люди…»; «…у нас полностью есть в руках полностью в руках правосудия тот человек, который дал приказ штурмовать Майдан - генерал-майор ОСОБА_1», зобов`язання спростувати таку інформацію та стягнути моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

Позов обґрунтований такими обставинами.

16 лютого 2017 р. у прямому ефірі телевізійного каналу «1+1» під час запису соціально-політичного ток-шоу «Право на владу» відповідач поширив недостовірну інформацію, що порушує особисті немайнові права відповідача, ганьбить його честь, гідність і ділову репутацію та завдає моральної шкоди. Зокрема ОСОБА_3 під час ефіру стверджував, що ОСОБА_1 є організатором тяжких злочинів (масових вбивств) учасників Майдану. За своїм контекстом твердження відповідача мають обвинувальний нахил, звучать не як версія слідства, яка підлягає доказуванню, а як вже доведені факти, які не допускають подвійного тлумачення. Через резонансність розслідування трагічних подій на Майдані поширена відповідачем інформація породжує негативне ставлення суспільства до позивача, причетність якого до розстрілів на Майдані не доведена у встановленому законом порядку, його вина не встановлена обвинувальним вироком суду. Масове поширення інформації про позивача як про злочинця порушує право позивача на справедливий розгляд його справи, оскільки налаштовує суспільство на певне рішення суду, і в такому разі це може тиснути на суддів, впливати на їхню об`єктивність та неупередженість. Внаслідок поширення недостовірної інформації про позивача було дискредитовано його репутацію як людини та громадянина, заподіяно психологічну травму. Запевнення суспільства про причетність позивача до організації масових розстрілів людей підштовхує радикально налаштованих осіб до вчинення самосуду, через що позивач втратив спокій та сон, постійно нервує та хвилюється за безпеку своїх близьких.

Відповідач ОСОБА_3 про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем його проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України у пресі, проте в судове засідання він повторно не з`явився, про причини неявки не повідомив, письмових заперечень на позов не подав.

Представник третьої особи вважав позов необґрунтованим, просив у його задоволенні відмовити. Послався на те, що висловлювання відповідача не дають підстав вважати, що він обвинуватив позивача у вчиненні злочину, а перша фраза взагалі не дозволяє ідентифікувати особу, якої вона стосується.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

?15.05.2017 представником позивача подано заяву про усунення недоліків позову (а.с. 20).

?25.09.2017 представником позивача подано клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 37).

?30.11.2017 представником позивача подано клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 41).

?24.04.2018 представником позивача подано клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» (а.с. 58-59).

?14.11.2018 представником позивача подано заяви про виклик відповідача у судове засідання та про огляд доказів за їх місцезнаходженням (а.с. 80, 81-82).

?26.12.2018 представником позивача подано клопотання про виклик відповідача шляхом направлення судової повістки за адресою Громадської організації «Інформаційне агентство «ЦЕНЗОР.НЕТ» (а.с. 90-91).

ІІІ. Процесуальні дії суду.

?24.04.2017 постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху (а.с. 16).

?16.05.2017 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначення справи до судового розгляду (а.с. 23).

?29.05.2017, 03.07.2017, 25.09.2017, 30.11.2017 та 13.03.2018 судові засідання було відкладено у зв`язку з неявкою учасників справи (а.с. 27, 30, 38, 42, 47).

?24.04.2018 суд залучив до участі у справі як третю особу, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» та відклав підготовче засідання (а.с. 60-61, 63).

?У зв`язку з звільненням судді ОСОБА_4 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу від 05.07.2018 справу передано в провадження судді Трусової Т.О. (а.с. 66).

?09.07.2018 постановлено ухвалу про прийняття справи до провадження судді Трусової Т.О. та призначення справи в підготовче засідання (а.с. 67).

?14.11.2018 протокольними ухвалами задоволено заяви представника позивача про виклик відповідача у судове засідання і про огляд доказів за їх місцезнаходженням та закрите підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 83-84).

?25.02.2019 оголошено перерву в судовому засіданні (а.с. 104-105).

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин.

16.02.2017 о 23-00 год. в студії телевізійного каналу «1+1» розпочалося суспільне політичне ток-шоу «Право на владу» за темою «Непокарані», яке йшло у прямому ефірі і було присвячено обговоренню результатів розслідування «Справ Майдану».

У цій програмі, серед інших, приймав участь відповідач ОСОБА_3 - журналіст та головний редактор сайту Цензор.НЕТ., який зробив заяви такого змісту: «…і у нас є керівник СБУ Києва який.., він, на щастя знаходиться в СІЗО, є керівник СБУ Києва, який надавав наказ безпосередньо проводити штурм Майдану, внаслідок якого загибли люди…» (в період часу з 01:09:06 год. по 01:09:21 год); «…у нас полностью есть в руках, полностью в руках правосудия тот человек, который дал приказ штурмовать Майдан - генерал-майор ОСОБА_1» (в період часу з 01:42:32 год. по 01:42:39 год).

Вказана обставина підтверджується оглянутим в судовому засіданні записом телепередачі «Право на владу» від 16.02.2017, розміщеному в мережі Інтернет на сайті Yoy-tube за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як відомо з загальнодоступних джерел, на час подій Революції гідності ОСОБА_1 займав посаду начальника Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області, і на даний час судом розглядається кримінальна справа по його обвинуваченню у причетності до вбивств активістів, а відтак доводи представника третьої особи щодо неможливості ідентифікації особи, якої стосуються висловлювання відповідача, є необґрунтованими.

V. Оцінка суду.

Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34).

Водночас відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань кореспондує обов`язку не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Зокрема під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно зі статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на їх недоторканність.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

За обставин цієї справи підлягає вирішенню питання щодо дотримання при поширенні інформації презумпції невинуватості.

Відповідно до статті 62 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Відповідно до частини четвертої статті 296 ЦК України ім`я фізичної особи, яка затримана, підозрюється чи обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, або особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, може бути використане (обнародуване) лише в разі набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо неї або винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення та в інших випадках, передбачених законом.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 17 КПК України зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Презумпція невинуватості має призначення не лише оберігати честь і гідність особи від необґрунтованих звинувачень у вчиненні злочину, а й має запобігати формуванню громадської думки щодо винуватості/невинуватості особи за відсутності остаточного судового рішення, тому свобода вираження поглядів та переконань (стаття 34 Конституції України, стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) не є абсолютним правом, а має межі, окреслені правами інших осіб або ж законодавчо встановленими обов`язками (стаття 68 Конституції України).

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право журналістів поширювати інформацію не є абсолютним. Одне з найголовніших питань, яке постає під час розгляду таких справ - це баланс між правом на свободу слова і правом на повагу честі та гідності (рішення ЄСПЛ від 29.03.2005 у справі «Українська Медіа Група проти України»).

У пункті 44 рішення ЄСПЛ у справі «Годлевський проти Росії» від 23.10.2008 суд вказав, що для встановлення пропорційності втручання у право заявника на свободу вираження поглядів з легітимністю мети захисту репутації інших осіб, має бути встановлений об`єктивний зв`язок між оскаржуваною публікацією та особою, яка подає дифамаційний позов з метою захисту своєї репутації.

Відповідно до частини другої статті 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності. Фізична особа має право поширювати інформацію, отриману з офіційних джерел (інформація органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо). При цьому, фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел, зобов`язана робити посилання на таке джерело.

Оцінка змісту висловлювань ОСОБА_3 на телепередачі «Право на владу», яка транслювалась в прямому ефірі 16.02.2017, дає підстави для висновку, що відповідач, звинувативши ОСОБА_1 у відданні наказу проводити штурм Майдану, внаслідок чого загинули люди, без будь-яких застережень і посилань на офіційне джерело, фактично звинуватив його у вчиненні злочину.

Отже зважаючи на те, що за відсутності обвинувального вироку суду, відповідач допустив висловлювання про винність позивача у формі тверджень які, з одного боку, спонукали громадськість повірити в неї, а з іншого - випереджали оцінку фактів справи компетентним судом, суд дійшов висновку про порушення відповідачем презумпції невинуватості позивача.

З огляду на принцип юридичної визначеності, суд вбачає підстави для захисту порушених прав позивача шляхом визнання висловлювань відповідача такими, що порочать честь, гідність та ділову репутацію позивача.

За правилом частини 7 статті 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію (частина 4 статті 277 ЦК).

Відповідно до пункту 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - постанова Пленуму) спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація.

У даному конкретному випадку інформація, що порушує презумпцію невинуватості, була поширена ОСОБА_3 у студії телевізійного каналу «1+1» в ефірі програми «Право на владу».

Враховуючи викладене, а також роз`яснення постанови Пленуму (пункт 25), на ОСОБА_3 слід покласти обов`язок спростувати поширену інформацію шляхом оголошення в студії телевізійного каналу «1+1» в ефірі програми «Право на владу» резолютивної частини цього рішення.

При вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди суд керується положеннями статті 23 ЦК України, яка закріплює загальні положення про відшкодування моральної шкоди визначаючи, що моральна шкода, полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи, та статті 1167 цього Кодексу, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі, неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У пункті 27 постанови Пленуму Верховний Суд України роз`яснив, що способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями фізичній особі. Зазначені вимоги розглядаються відповідно до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди.

На підставі оцінки наведених у позовній заяві доводів і аргументів суд дійшов висновку про доведеність факту завдання позивачу моральної шкоди, зумовленої безпідставним обвинуваченням у причетності до організації масових розстрілів людей, що дискредитує його ділову репутацію, породжує негативне ставлення до нього суспільства та порушує його право на справедливий судовий розгляд шляхом формування у суддів думки про його винуватість.

Зважаючи на резонас, який у суспільстві мають події Революції гідності, суд вважає обґрунтованими і доводи позивача про те, що висловлювання відповідача можуть підштовхнути радикально налаштованих осіб до вчинення самосуду, що змушує його переживати та хвилюватися за свою безпеку та безпеку своїх близьких.

З урахуванням наведеного, даних про особу позивача та способу поширення інформації, суд визнає обґрунтованою компенсацію завданої позивачу моральної шкоди в сумі 50 000 грн. вважаючи, що такий розмір моральної шкоди є цілком розумним і справедливим.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки судові витрати складаються лише з судового збору, сплаченого позивачем у сумі 1600 грн, а позов задовольняється частково, то з відповідача належить до стягнення на користь позивача 1 440 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати такими, що порочать честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 висловлювання ОСОБА_3 , поширені 16 лютого 2017 року в ефірі телевізійного каналу «1+1» під час запису соціально-політичного ток-шоу «Право на владу» такого змісту: «є керівник СБУ Києва, який надав наказ безпосередньо проводити штурм Майдану, внаслідок якого загибли люди»; «у нас полностью есть в руках полностью в руках правосудия тот человек, который дал приказ штурмовать Майдан - генерал-майор ОСОБА_1».

Зобов`язати ОСОБА_3 протягом місяця з дня набрання рішенням суду законної сили за свій рахунок спростувати указані висловлювання шляхом оголошення в студії телевізійного каналу «1+1» в ефірі програми «Право на владу» резолютивної частини цього рішення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 50 000 грн. та судовий збір в сумі 1 440 гривень, а усього 51 440 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: