Постанова

Іменем України

12 червня 2019 року

м. Київ

справа № 755/17567/16-ц

провадження № 61-20750св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 березня 2017 року у складі судді Виниченко Л. М. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 15 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Антоненко Н. О., Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном.

Позовна заява мотивована тим, що квартира АДРЕСА_1 належить йому на праві власності. У вказаній квартирі, порушуючи його права, як власника, продовжує проживати ОСОБА_2 , яка перешкоджає йому вільно користуватись та розпоряджатись квартирою.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення з неї ОСОБА_2 та інших осіб, що також проживають у квартирі з її дозволу або без такого дозволу, а також звільнення квартири від їхніх речей та майна із одночасним вселенням його до вказаної квартири.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 березня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 07 жовтня 2016 року, однак до позовної заяви не долучено належних і допустимих доказів, які б підтверджували підстави набуття позивачем права власності на вказану квартиру у спосіб визначений пунктом 12 іпотечного договору від 10 квітня 2010 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що є визначальним для вирішення питання про наявність підстав для виселення ОСОБА_2 , як іпотекодавця, з квартири, яка є предметом іпотеки, з дотримання вимог статті 109 ЖК Української РСР. Також позовні вимоги ОСОБА_1 неконкретизовані, оскільки, окрім відповідача ОСОБА_2 , заявлені до невизначеного кола осіб та не зазначено, у який саме спосіб захисту підлягають відновленню права та інтереси позивача внаслідок їх порушення відповідачем.

Короткий зміст ухвали апеляційного суду

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 березня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що належних і допустимих доказів на підтвердження правомірності набуття права власності на квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_1 суду не надав, тому висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову ОСОБА_1 є законними та обґрунтованими.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просив скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними та необґрунтованими, ухваленими з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. ОСОБА_1 посилався на те, що він надав до суду правовстановлюючий документ на квартиру АДРЕСА_1 (іпотечний договір, договір про внесення змін та доповнень до нього та договір цесії) та інформаційну довідку з Державного реєстру прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 07 жовтня 2016 року, чим належним чином підтвердив той факт, що він є єдиним одноособовим власником квартири. Зазначав про те, що він має право безперешкодно користуватись належною йому на праві власності квартирою. Крім того, апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги, не у повній мірі врахував положення статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Також під час розгляду справи в судах попередніх інстанцій жодним судовим рішенням реєстрація права власності на квартиру за ОСОБА_1 не була скасована, а порядок проведення такої реєстрації не визнаний таким, що проведений з порушенням вимог чинного законодавства.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2017 року було відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано з Дніпровського районного суду м. Києва вищезазначену цивільну справу.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 вересня 2018 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном призначено до розгляду.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення на касаційну скаргу від ОСОБА_2 , у яких вона посилалась на те, що суди першої та апеляційної інстанцій правильно встановили обставини справи та ухвалили судові рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Також зазначала, що 13 жовтня 2017 року вона отримала в Центрі надання адміністративних послуг Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації витяг з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06 жовтня 2017 року, згідно якого 06 жовтня 2017 року до реєстру внесено відомості про скасування права власності на спірну квартиру за ОСОБА_1 . Таким чином, останній не має правових підстав на виселення ОСОБА_2 з квартири та його вселення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 10 квітня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В. М., відповідно до умов якого з метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 за укладеним між ними 10 квітня 2010 року договором позики на суму 6 500 доларів США, що еквівалентно 51 480 грн, відповідач передала в іпотеку ОСОБА_3 належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .

20 січня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір про внесення змін та доповнень до іпотечного договору від 10 квітня 2010 року, відповідно до умов якого ОСОБА_2 на підставі договору позики від 10 квітня 2010 року отримала від ОСОБА_3 валютні цінності в натурі на суму 10 570 доларів США, що еквівалентно 83 926 грн.

27 травня 2016 року між ОСОБА_3 та його батьком ОСОБА_1 було укладено договір відступлення права вимоги за іпотечним договором від 10 квітня 2010 року, на підставі якого ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стрельченко О. В., яка 04 жовтня 2016 року зареєструвала право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

04 жовтня 2016 року спірна квартира на момент реєстрації права власності за ОСОБА_1 з 14 квітня 2015 року перебувала під арештом, накладеним на підставі постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві. Арешт на квартиру було накладено й ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору комісії на продаж квартири недійсним.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини першої статті 319, частини першої статті 321, статті 391 ЦК України у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права у вигляді позову про усунення перешкод у користуванні власністю, зокрема, і шляхом виселення особи з об`єкта права власності.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, виходили із того, що до позовної заяви не долучено належних і допустимих доказів, які б підтверджували підстави набуття ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 у спосіб, визначений пунктом 12 іпотечного договору від 10 квітня 2010 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що має важливе значення для вирішення питання про наявність підстав для виселення ОСОБА_2 , як іпотекодавця, з квартири, яка є предметом іпотеки, з дотримання вимог статті 109 ЖК Української РСР.

Посилання касаційної скарги ОСОБА_1 на те, що жодним судовим рішенням реєстрація права власності на спірну квартиру за ОСОБА_1 не була скасована, а порядок проведення такої реєстрації не визнаний таким, що проведений з порушенням вимог чинного законодавства є безпідставними, оскільки постановою Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 755/5072/17 (провадження № 14-100цс19), яку було додано ОСОБА_2 до матеріалів указаної справи, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20 червня 2018 року залишено без змін. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 липня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 червня 2018 року, позовні вимоги ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стрельченко О. В., ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна та визнання права власності на нерухоме майно задоволено частково. Скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стрельченко О. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 31710508 від 04 жовтня 2016 року про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_2 . Скасовано запис про право власності за номером 16733579 від 04 жовтня 2016 року державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стрельченко О. В. про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна - спірну квартиру.

Отже, з ухваленням зазначених судових рішень та скасуванням державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 втрачаються усі правові наслідки, пов`язані із такою реєстрацією.

Доводи касаційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, неповне з`ясування судами обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, порушення норм матеріального та процесуального права при їх ухваленні не знайшли свого підтвердження і спростовуються належними та допустимими доказами у справі.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Відповідно до частин першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення залишити без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 15 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта