Постанова

Іменем України

19 червня 2019 року

м. Київ

справа № 542/572/16-ц

провадження № 61-15958св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Ступак О. В. (суддя-доповідач)
суддів:Гулейкова І. Ю, Усика Г. І. Погрібного С. О., Яремка В. В.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - Кобеляцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області,

розглянув у порядку спрощеного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Полтавської області від 22 травня 2017 року у складі колегії суддів: Пікуля В. П., Панченка О. О., Прядкіної О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, посилаючись на те, що до 19 вересня 1994 року вона працювала обробником шкіряного нутра та сировини на Новосанжарському шкіряному заводі, тому має право на пільгову пенсію. Проте при збиранні документів виявилося, що у трудовій книжці зроблений запис про присвоєння третього розряду обробника, але не зазначено про переведення на цю посаду. Враховуючи, що Новосанжарський шкіряний завод ліквідовано вона не може звернутися із заявою про виправлення описки, тоді як встановлення вказаного факту необхідно їй для оформлення пільгової пенсії.

16 січня 2017 року ОСОБА_1 уточнила заяву, якою просила встановити юридичний факт, що вона дійсно працювала на Новосанжарському шкіряному заводі Полтавської області обробником шкіряно-хутрової сировини із 01 січня 1988 року по 15 листопада 1990 року та із 08 лютого 1991 року по 19 вересня 1994 року.

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 18 січня 2017 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, задоволено. Встановлено факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно працювала на Новосанжарському шкіряному заводі Полтавської області обробником шкіряно-хутрової сировини із 01 січня 1988 року по 15 листопада 1990 року та із 08 лютого 1991 року по 19 вересня 1994 року.

Задовольняючи заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, суд першої інстанції виходив із доведеності факту того, що заявник дійсно працювала на Новосанжарському шкіряному заводі Полтавської області обробником шкіряно-хутрової сировини із 01 січня 1988 року по 15 листопада 1990 року та із 08 лютого 1991 року по 19 вересня 1994 року.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 22 травня 2017 року апеляційну скаргу Кобельсьокго об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області задоволено. Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 18 січня 2017 року скасовано. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 для підтвердження відповідного стажу може звернутися у встановленому законодавством порядку до уповноваженого державного органу, а у разі незгоди із рішенням цього органу не позбавлена можливості оскаржити його дії у судовому порядку. Оскільки, чинним законодавством визначений порядок встановлення факту наявності трудового стажу, заява ОСОБА_1 не може розглядатися у судовому порядку.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи

У червні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Полтавської області від 22 травня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила суд скасувати рішення суду апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що заявник звернулася із заявою до суду про встановлення факту того, що вона працювала обробницею шкіряного хутра, а не як помилково вважав апеляційний суд встановлення факту щодо трудового стажу. Крім цього, апеляційним судом не взято до уваги рішення управління Пенсійного фонду України в Новосанжарському районі від 09 липня 2015 року № 62, яким відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах, а також те, що заявниця звернулася до адміністративного суду із позовом про визнання незаконною відмову рішення колегіального органу з призначення пенсії управлінням пенсійного фонду, де провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішення, ухваленого у цій справі.

У серпні 2017 року від Кобилянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області надійшли заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у яких заявник просить відхилити вказану касаційну скаргу та залишити без змін рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 липня 2017 року відкрито касаційне провадження, витребувана цивільна справа та надано строк на подання заперечення на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК Українипровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 грудня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

У квітні 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню із таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 не має можливості оформити документи на отримання пенсії, оскільки у її трудовій книжці міститься запис від 01 січня 1988 року № 4 про присвоєння третього розряду обробника шкіряно-хутрової сировини, відповідно до наказу від 01 грудня 1987 року № 149. Проте запис у трудовій книжці заявниці про її переведення на посаду обробника не зазначений.

Факти того, що ОСОБА_1 працювала на Новосанжарському шкіряному заводі Полтавської області із 01 січня 1988 року по 15 листопада 1990 року та із 08 лютого 1991 року по 19 вересня 1994 року на посаді обробника шкіряного хутра підтверджуються архівними довідками Новосанжарської районної ради Полтавської області від 14 грудня 2012 року № 03-13/594-2 та від 25 грудня 2012 року № 03-13/606, а також архівними копіями наказів Новосанжарського шкіряного заводу.

Наведені обставини підтверджуються також поясненнями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які у письмових поясненнях підтверджують факт того, що ОСОБА_1 дійсно працювала на Новосанжарському шкіряному заводі Полтавської області із 01 січня 1988 року по 15 листопада 1990 року та із 08 лютого 1991 року по 19 вересня 1994 року на посаді обробника шкіряно-хутрової сировини.

Нормативно-правове обґрунтування

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

При вирішенні питання про підвідомчість справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, необхідно враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено не судовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду. Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, якщо документи не збереглися, підтвердження трудового стажу провадиться районними (міськими) відділами соціального захисту населення на підставі показань свідків; у інших випадках наявність певного стажу роботи визначається у порядку, передбаченому законодавством, що регулює правовідносини, з якими пов`язана необхідність встановлення цього стажу.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 встановлено, що у тих випадках коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Механізм підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремої категорії працівників у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника визначено Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 10 листопада 2006 року (далі - Порядок підтвердження періодів роботи).

Пунктом 3 Порядку підтвердження періодів роботи передбачено, що підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років (далі - підтвердження стажу роботи), здійснюється комісіями з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років (далі - комісія).

За змістом пунктів 5, 6 Порядку підтвердження періодів роботи комісія є спеціально створеним колегіальним органом, основним завданням якої є розгляд заяв про підтвердження стажу роботи та прийняття рішень щодо підтвердження стажу роботи або про відмову в його підтвердженні в установленому порядку.

Пунктом 10 Порядку підтвердження періодів роботи передбачено, що рішення про результати розгляду заяви приймаються більшістю голосів членів комісії, присутніх на засіданні, підписується головою або його заступником.

Рішення комісій можуть бути оскаржені в Пенсійному фонді України або в судовому порядку (пункт 16 Порядку підтвердження періодів роботи).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Таким чином, для встановлення факту на підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років для окремої категорії працівників у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника законом встановлено окремий порядок, із урахуванням якого заявник для розгляду питання про підтвердження факту виконання норм обслуговування мала звернутися до спеціально створеної пенсійним фондом комісії та за результатами прийняття цією комісією відповідного рішення не позбавлена можливості його оскаржити в Пенсійному фонді України або до суду.

Враховуючи діючий порядок, отримавши відмову органу, який призначає пенсії, в разі незгоди з його рішенням на підставі статті 105 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та частини другої статті 124 Конституції України заявник має право звернутися за захистом свого права в суд, але не із заявою про встановлення факту трудових відносин, що дають право призначення пенсії на пільгових умовах, а зі скаргою на рішення органу Пенсійного фонду України за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, у випадку існування спору про право заява про встановлення факту на підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії, не може розглядатися у порядку цивільного судочинства.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив із того, що спірні правовідносини не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки фактично стосуються рішень та дій управління пенсійного фонду, його посадових осіб щодо непризначення заявнику пенсії на пільгових умовах.

Разом з цим, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції помилково не застосував положення пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року, згідно з яким, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, чим порушив норми процесуального права.

Враховуючи наведене, рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню із закриттям провадження у цій справі.

Відповідно до частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255та 257 цього Кодексу.

Пунктом першим частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - скасуванню із закриттям провадження у справі.

Керуючись статтями 255, 409, 414 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 18 січня 2017 року та рішення Апеляційного суду Полтавської області від 22 травня 2017 року скасувати.

Провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, закрити.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО. В. Ступак

Судді:І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко