Постанова

Іменем України

19 червня 2019 року

м. Київ

справа № 642/1555/15-ц

провадження № 61-32664св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Коротуна В. М., Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 08 червня 2016 року у складі судді Гримайло А. М. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 28 липня 2017 року у складі колегії суддів: Овсяннікової А. І., Кружиліної О. А., Піддубного Р. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство (далі - ПАТ) «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення сум заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом, та пені.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком (далі- АКІБ) «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_1 26 грудня 2007 року було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого вони надали ОСОБА_1 кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в розмірі 30 000, 00 доларів США, а відповідач ОСОБА_1 зобов`язалася повернути наданий кредит в повному обсязі не пізніше 26 грудня 2019 року, згідно з графіком погашення кредиту та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 11,7 % річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов кредитного договору. У випаду, якщо банк не повідомив позичальника про зміну процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку, передбаченому кредитним договором, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці. Також між сторонами домовлено, що за умовами кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої з обставин, передбачених кредитним договором. Відповідно до умов договору погашення кредиту відбувається шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 390,00 доларів США 26 числа кожного місяця. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором, між ними та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № П-0 від 26 грудня 2007 року, відповідно до умов якого останній зобов`язався відповідати у повному обсязі за виконання відповідачем ОСОБА_1 всіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору. Відповідальність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є солідарною. Проте, всупереч умовам кредитного договору, з січня 2014 року відповідач ОСОБА_1 не здійснює платежів на погашення кредиту та процентів, чим порушує взяті на себе зобов`язання. 30 вересня 2014 року відповідачам по справі було направлено вимоги про погашення заборгованості, однак, ці вимоги залишені без задоволення. Розділом 12 кредитного договору передбачено право дострокової вимоги кредитних коштів, в разі порушення позичальником терміну кредиту. Згідно з пунктом 8.1. кредитного договору, за порушення термінів повернення кредиту, та/або процентів за кредит або комісій, ОСОБА_1 додатково до встановленої процентної ставки сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого розраховується за офіційним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені.

З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив стягнути заборгованість за кредитним договором, яка станом на 11 квітня 2016 року становить: 24 985, 08 доларів США, з яких: 19 550, 30 доларів США - заборгованість за кредитом, в тому числі 6 124, 58 доларів США - прострочена заборгованість за наданим кредитом та 13 425,72 доларів США - заборгованість за наданим кредитом; 5 434,78 доларів США - заборгованість про процентам за користування кредитом, а також пеня в сумі 104 969, 09 грн., з яких: 56 607, 36 - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та 48 361, 73 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за користування кредитом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 08 червня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість по договору про надання споживчого кредиту від 26 грудня 2007 року № 0 в сумі 24 985,08 доларів США, а також пеню в сумі 104 969,09 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачами порушено умови кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 28 липня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи та є обґрунтованими.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

16 серпня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просять скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і направити справу на новий розгляд.

У касаційній скарзі заявники звертають увагу на те, що судами першої та апеляційної інстанцій порушено право відповідачів на отримання правової допомоги, зокрема, судами не було надано можливості запросити представника для захисту їх інтересів.

Крім того, поза увагою судів першої та апеляційної інстанцій залишилось те, що позовна заява подана неналежним представником без відповідних повноважень, представник позивача чотири рази не з`являвся до судового засідання, проте судом не було цей позов залишено без розгляду. Відповідачеві ОСОБА_2 не було належним чином вручено заяви про збільшення позивачем позовних вимог, чим було позбавлено останнього на надання заперечень на цю заяву.

Також заявники у касаційній скарзі посилаються на те, що позивачем не було надано оригіналів кредитного договору та договору поруки з додатковими угодами, на підставі яких позивач звертається з вимогою про стягнення заборгованості.

Заявники у касаційній скарзі посилаються на те, що ними не було отримано готівкових коштів у розмірі 30 000,00 доларів США.

У касаційній скарзі заявники зауважують, що суд першої інстанції при розподілі судових витрат стягнув з відповідачів на користь позивача судовий збір в розмірі 11 179,99 грн, натомість позивач при зверненні до суду з цим позовом сплатив судовий збір в розмірі 3 303,52 грн, чим порушив вимоги статті 8 ЦПК України 2004 року.

Не погоджуються заявники й з розміром заборгованості, про що зазначають у касаційній скарзі, зокрема, позивачем необґрунтовано в односторонньому порядку підвищено проценту ставку за користування кредитом. У судових рішеннях, всупереч вимогам статті 215 ЦПК України 2004 року, не наведено жодних розрахунків з яких виходив суд при обчисленні заборгованості.

Водночас, у касаційній скарзі містяться доводи заявників про те, що вони не отримували від банку письмових вимог про дострокове повернення кредитних коштів, судами не надано жодної оцінки тим обставинам, що конверти відповідачами не відкривались, опис вкладення відсутній, повноваження особи, яка ніби то направляла вимоги відповідачам не перевірені.

Також поза увагою судів першої та апеляційної інстанцій залишено неодноразові заяви відповідачів про застосування наслідків спливу позовної давності, не перевірено належним чином, коли саме позивач дізнався про своє порушене право та коли саме виникло у нього право вимоги за кредитним договором. Також заявники зауважують, що закон не вимагає подання лише письмової заяви про застосування позовної давності.

Не перевіреним судами залишились обставини щодо вимог, пред`явлених до поручителя. Зокрема, поза увагою судів залишилось те, що обсяг відповідальності поручителя за кредитними договором збільшився, оскільки додаткові угоди до кредитного договору було укладено без згоди поручителя, а тому за правилами частини першої статті 559 ЦК України порука припинилась.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

У листопаді 2017 року ПАТ «УкрСиббанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відзив на касаційну скаргу, у якому, посилаючись на правильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, просило касаційну скаргу відхилити, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

У лютому 2018 року відповідачем ОСОБА_1 до Верховного Суду було подано відповідь на відзив, у якому вона просила повністю скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо стягнення суми заборгованості за договором, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені і передати справу повністю на новий розгляд до суду першої інстанції.

Справу та матеріали касаційного провадження 24 травня 2018 року передано до Верховного Суду.

15 травня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_1 26 грудня 2007 року було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого банк надав позичальникові кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в розмірі 30 000, 00 доларів США, а позичальник зобов`язалася повернути наданий кредит в повному обсязі не пізніше 26 грудня 2019 року, згідно з графіком погашення кредиту та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 11,7 % річних.

Відповідно до умов цього договору погашення кредиту відбувається шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 390, 00 доларів США 26 числа кожного місяця (пункт 1.2.2 договору).

З метою забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № П-0 від 26 грудня 2007 року, відповідно до умов якого останній зобов`язався відповідати у повному обсязі за виконання відповідачем ОСОБА_1 усіх зобов`язань, що виникли за кредитним договором. Відповідальність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є солідарною.

Вимоги за кредитним договором від 26 грудня 2007 року відповідачем ОСОБА_1 належним чином не виконувались.

30 вересня 2014 року на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були направлені вимоги за №№ 30-11/17166 та 30/11/1767 відповідно з вимогою погашення простроченої заборгованості протягом 31 календарного дня з дати одержання.

Станом на 11 квітня 2016 року заборгованість за кредитним договором становить: 24 985 доларів США, з яких: 19 550, 30 доларів США - заборгованість за кредитом, в тому числі 6 124, 58 доларів США - прострочена заборгованість за наданим кредитом та 13 425,72 доларів США - заборгованість за наданим кредитом; 5 434,78 доларів США - заборгованість про процентам за користування кредитом, а також пеня в сумі 104 969, 09 грн., з яких: 56 607, 36 - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та 48 361, 73 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за користування кредитом.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК Українипозичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу(частина друга статті 1050 ЦК України).

Статтею 1050 ЦК України також передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів (стаття 1048 ЦК України).

Такий правовий висновок узгоджується з правовим висновком, який викладений у постановах Великої Палати Верховного суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Відповідно до пункту 2.3 умов кредитного договору у випадку невиконання позичальником умов цього договору про надання забезпечення за цим договором, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язань за цим договором або погіршення його умов (стану) забезпечення, умов його зберігання) банк набуває право вимоги на дострокове повернення кредиту та нарахованих процентів у порядку встановленому розділом 12 цього договору.

Розділом 12 передбачений порядок дострокового повернення кредиту за вимогою банку. Пунктом 12.1 визначено, що відповідно до статей 525, 611 ЦК України сторони погодили, що у випадку настання обставин, визначених у пунктах 2.3, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 8.4, 10.2, 10.14 цього договору та направлення банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 (тридцять одного) календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від банку, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 32 (тридцять другий) календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку, при цьому у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни позичальником адреси, без попереднього про це повідомлення (вимоги) банку чи у разі неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банком, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 41 (сорок перший) календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку. Відповідно до пункту 12.2 кредитного договору зазначене у пункті 12.1 договору повідомлення (вимоги) банку направляється листом (цінний з описом та повідомленням про вручення) або доставляється кур`єром на адресу позичальника, що вказана у розділі 13 цього договору.

Кредитором в порядку, передбаченому главою 12 кредитного договору 30 вересня 2014 року на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були направлені вимоги за № 30-11/17166 та № 30/11/1767 (а.с. 34, 35, том 1) з вимогою погашення простроченої заборгованості протягом 31 календарного дня з дати одержання, а у випадку не усунення порушень на 32 (тридцять другий) день з дня отримання цієї вимоги, а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги - з 41 календарного дня з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту АТ «УкрСиббанк», та вимагав виконання позичальником своїх зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту, а саме: сплатити ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість з повернення суми кредиту в повному обсязі, сплатити нараховані проценти, що разом становить 20 830,20 доларів США, та підлягає уточненню на дату фактичного повернення коштів.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог про стягнення заборгованості з позичальника, суд першої інстанції не встановив у повному обсязі обставини, що мають суттєве значення для справи та визначені відповідно до них правовідносини, а також не надав оцінки усім доказам, зокрема, розрахункам, з яких суд виходив при задоволенні позовних вимог.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК 2004 року). Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції не врахував вказаного, стягуючи з відповідачів солідарно суму заборгованості за кредитним договором, в тому числі пеню, не навів розрахунок з якого виходив при ухваленні рішення, взявши до уваги лише розрахунки позивача станом на 11 квітня 2016 року.

Суд першої інстанції належним чином не з`ясував, коли саме позивач дізнався про своє порушене право з урахуванням повідомлення (вимоги) про дострокове повернення грошових коштів. Не перевіреним судом першої інстанції залишилось те, чи отримували позичальник та поручитель згадані повідомлення відповідно до вимог пункту 12.1 договору. При цьому суд першої інстанції не з`ясував чи вважатиметься таке повідомлення фактичною зміною строку дії договору та з якої дати, чи має право банк на стягнення заборгованості за умовами договору чи має бути застосована відповідальність передбачена статтею 625 ЦК України після зміни строку дії договору.

Суд першої інстанції залишив поза увагою доводи та клопотання відповідачів щодо надання позивачем належного розрахунку суми заборгованості та надання останнім первинних бухгалтерських документів щодо наявної заборгованості, не звернувши уваги на те, що відповідачі, заперечуючи проти наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором надали до суду власний розрахунок.

Відхиляючи заперечення відповідачів щодо розміру заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції в порушення вимог частини четвертої статті 10 ЦПК України 2004 року, взяв до уваги розрахунок позивача станом на 11 квітня 2016 року та водночас відхилив, наданий відповідачами звіт незалежного аудитора про фактичні результати узгоджених процедур стосовно виконання умов договору (а.с. 187-195, том 2 ). При цьому суд першої інстанції у рішенні зауважив, що оскільки клопотань щодо призначення судової економічної (бухгалтерської) експертизи з питань правильності розрахунку заборгованості та нарахування процентів, пені за кредитним договором, якою може бути підтверджено неправильність таких нарахувань заявлено не було, альтернативні засоби доказування, до яких суд включає й визначений звіт, як доказ суд прийняти не може, залишивши поза увагою, що відповідачами на спростування розміру заборгованості був наданий власний розрахунок, який судом не перевірявся.

Поза увагою апеляційного суду також залишилось те, що відповідачі не заперечують наявності заборгованості, а лише не згодні з її розміром, при цьому надали власний розрахунок на спростування розрахунку банку.

Таким чином судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині стягнення заборгованості з позичальника підлягають скасуванню.

Позовні вимоги про стягнення заборгованості з поручителя є похідними від позовних вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , тому також в цій частині підлягають скасуванню.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

За правилами статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Суди першої та апеляційної інстанцій належним чином не перевірили доводів позивача та заперечення відповідачів у їхній сукупності, в рішенні не зазначили конкретних обставин та фактів, що спростовують такі доводи, і передчасно дійшли висновку про задоволення позову в повному обсязі.

З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку, що рішення суду першої та апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду першої інстанції, який повинен урахувати викладене й залежно від установленого вирішити спір.

Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене, належним чином дослідити всі зібрані у справі докази, дати їм відповідну правову оцінку та вирішити спір на підставі вимог закону і повно та всебічно з`ясованих обставин справи.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 08 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 28 липня 2017 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук
Судді:В. М. Коротун
В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
М. Є. Червинська