ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 року

м. Черкаси

Справа № 697/318/19 Провадження № 22-ц/793/973/19
Категорія: 304090200

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів:

головуючого: Василенко Л.І.

суддів: Єльцов В.О., Карпенко О.В.

секретаря: Анкудінова О.І.

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство «УкрСиббанк»

відповідач: ОСОБА_1

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 09 квітня 2019 року (ухвалене в приміщенні Канівського міськрайонного суду Черкаської області під головуванням судді Льон О.М. о 11 год. 00 хв.) у справі за позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

14 лютого 2019 року Акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк») звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 07 липня 2017 року між ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № НОМЕР_1 .

Підписавши цей договір, відповідач погодився з умовами викладеними у договорі та у Правилах споживчого кредитування позичальників АТ «УкрСиббанк» (далі Правил), які розміщені (оприлюднені) на сайті банку.

Згідно умов договору банк надав відповідачу кредит в сумі 45 144,14 грн., з яких 45.000 грн. на споживчі цілі шляхом зарахування коштів на поточний рахунок відповідача, 45,14 грн. - на оплату страхового платежу відповідно до договору добровільного страхування, 99 грн. - на оплату разової комісії за надання послуг по управлінню кредитом.

Відповідно до умов договору відповідач зобов`язався повертати кредит, плату за кредит, інші платежі у відповідності з Правилами (Договірними умовами) споживчого кредитування позичальників АТ «УкрСиббанк» та договором на рахунок банку шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 2 855 грн. відповідно до графіка, але у повному обсязі не пізніше 07 січня 2020 року.

Згідно до п. 3.8, 3.9 договору за користування кредитними коштами ОСОБА_1 зобов`язався сплатити проценти у розмірі 28 % річних, а за користування кредитними коштами понад встановлений кредитним договором термін у розмірі 35 %.

Відповідно до п. 3.11 договору позичальник сплачує банку комісію у розмірі та порядку відповідно до умов договору та додатку №1 до договору.

У випадку порушення термінів погашення будь-яких грошових зобов`язань позичальник повинен сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні, про що зазначено у п. 4.1 Правил.

У зв`язку з тим, що відповідач не виконував свої зобов`язання по договору про надання кредиту 15 листопада 2018 року йому було направлено вимогу про усунення порушень кредитного договору та дострокове повернення кредиту, нарахованих процентів, однак відповідач вимогу банку не виконав, заборгованість не погасив у повному обсязі.

Станом на 30 січня 2019 року заборгованість відповідача по поверненню кредитних коштів по сплаті процентів за користування кредитом, та пені становить 45 323,66 грн., з яких: 30 410,31 грн. - заборгованість за кредитом; 4 381,01 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 9 109,93 грн. - заборгованість по комісії; 594,82 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту; 296,74 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам; 530,85 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії.

За таких обставин АТ «УкрСиббанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за договором №0 від 07 липня 2017 року про надання споживчого кредиту у розмірі 45 323,66 грн., судовий збір у розмірі 1 921 грн., а також витрати пов`язані з розглядом справи.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 09 квітня 2019 року позов АТ «УкрСиббанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за договором №0 від 07 липня 2017 року про надання споживчого кредиту у розмірі 35 434,11 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1501,84 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Визнано недійсним з моменту укладення договору пункт 3.11 договору №0 від 07 липня 2017 року про надання споживчого кредиту, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк», яким передбачено сплату позичальником комісії відповідно до умов договору та додатку №1 до договору.

Рішення суду мотивоване тим, що з графіку платежів, визначення сукупної вартості кредиту, що викладений в додатку № 1 до договору, вбачається, що розмір щомісячного платежу становить 2 855 грн., з яких: 2 110,12 грн. це погашення основної суми кредиту та процентів за користування кредитом, а 699,73 грн. або 1 422,04 грн. це щомісячна комісія за управління кредитом. В даному випадку має місце істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, що свідчить про несправедливість умови договору про встановлення щомісячної комісії за управління кредитом.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості по комісії у сумі 9 109,93 грн., оскільки в частині встановлення оплати щомісячної комісії за управління кредитом кредитний договір є незаконним та визнав недійсним з моменту укладання п. 3.11 договору №0 від 07 липня 2017 року.

Крім того, з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» підлягає стягненню заборгованість з пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентами, але з розрахунку станом до 23 грудня 2018 року, оскільки після направлення відповідачу вимоги про дострокове повернення кредиту, кредитодавець позбавлений можливості продовжувати нараховувати пеню на заборгованість по кредиту та за процентами.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 21 травня 2019 року, АТ «УкрСиббанк» вважаючи, що оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивача та визнання недійсним з моменту укладення п. 3.11 договору від 07 липня 2017 року, яким передбачено сплату позичальником комісії, не відповідають обставинам справи та діючому законодавству, чим суд першої інстанції порушив та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, належним чином не дослідив всі обставини та докази у справі, просило рішення суду в оскаржуваній частині скасувати, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, стягнути з відповідача на користь позивача 9 109,93 грн. - заборгованості по комісії; 594,82 грн. - пеню за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту; 296,74 грн. - пеню за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам; 530,85 грн. - пеню за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії. Здійснити перерозподіл судових витрат.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що при ухвалені рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, проте суд з власної ініціативи вирішив питання щодо недійсності пункту договору.

Судом не було враховано те, що умови укладеного між сторонами кредитного договору містять перелік послуг, які надаються позичальнику (споживачу) банком.

Крім того, банк звернувся до суду із позовною заявою 05 лютого 2019 року, пеня нарахована за період з 08 вересня 2018 року по 30 січня 2019 року та вона мала б нараховуватись доти, поки зобов`язання не буде виконано.

Скаржник також зазначає, що відповідачем кредитний договір було підписано без будь яких зауважень та застережень, позичальник не був позбавлений можливості відмовитись від укладення кредитного договору у випадку, якщо його не влаштовують будь які умови договору, тому скаржник не вбачає підстав для визнання недійсним з моменту укладення п. 3.11 договору від 07 липня 2017 року, яким передбачено сплату позичальником комісії.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 03 червня 2019 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 27 червня 2019 року розгляд апеляційної скарги призначено у порядку письмового провадження на 04 липня 2019 року на 09:30 год.

Фактичні обставини справи

07 липня 2017 року між ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № НОМЕР_1 (а.с. 17 - 19).

Згідно умов договору банк надав відповідачу кредит в сумі 45 144,14 грн., з яких 45.000 грн. на споживчі цілі шляхом зарахування коштів на поточний рахунок відповідача, 45,14 грн. - на оплату страхового платежу відповідно до договору добровільного страхування, 99 грн. - на оплату разової комісії за надання послуг по управлінню кредитом.

Крім того, сторонами було підписано додаток №1 до договору №0 від 07 липня 2017 року (а.с. 20-21), яким затверджено комісії та графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту та заяву-приєднання (акцепт) №05/40/02/1000/1079976 до договору добровільного страхування позичальника (а.с. 22).

У зв`язку з тим, що відповідач не виконував свої зобов`язання по договору про надання кредиту 15 листопада 2018 року йому було направлено вимогу про усунення порушень кредитного договору та дострокове повернення кредиту, нарахованих процентів, протягом 31 календарного дня з дати одержання даного повідомлення (а.с. 23).

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачем вимогу АТ «УкрСиббанк» було отримано 20 листопада 2018 року (а.с. 24).

Згідно до довідки-розрахунку заборгованості за кредитом заборгованість ОСОБА_1 на 30 січня 2019 року за кредитним договором №0 від 07 липня 2017 року складає 30 410,31 грн. (а.с. 29).

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості по процентам за користування кредитом заборгованість ОСОБА_1 на 30 січня 2019 року за кредитним договором №0 від 07 липня 2017 року складає 4 381,01 грн. (а.с. 29).

Згідно до довідки-розрахунку заборгованості по комісії заборгованість ОСОБА_1 на 30 січня 2019 року за кредитним договором №0 від 07 липня 2017 року складає 9 109, 93 грн. (а.с. 29-30).

Відповідно до довідки-розрахунку пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом заборгованість ОСОБА_1 на 30 січня 2019 року за кредитним договором №0 від 07 липня 2017 року складає 594, 82 грн. (а.с. 30).

Згідно до довідки-розрахунку пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за користування кредитом заборгованість ОСОБА_1 на 30 січня 2019 року за кредитним договором №0 від 07 липня 2017 року складає 296, 74 грн. (а.с. 30).

Відповідно до довідки-розрахунку пені за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії заборгованість ОСОБА_1 на 30 січня 2019 року за кредитним договором №0 від 07 липня 2017 року складає 530, 85 грн., при цьому вона нараховувалася на прострочену заборгованість по комісії визначену станом на 07.12.2018 у розмірі 7 187,89 грн. (а.с. 30).

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду Черкаської області

Відповідно до пункту 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц від 18.05.2018).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судом встановлено, що предметом спору у даній справі є стягнення кредитної заборгованості за позовом кредитодавця АТ «УкрСиббанк» до позичальника ОСОБА_1 за споживчим кредитом.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача суд першої інстанції одночасно визнав недійсним з моменту укладення пункт 3.11 договору №0 від 07 липня 2017 року про надання споживчого кредиту, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк», яким передбачено сплату позичальником комісії відповідно до умов договору та додатку №1 до договору.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням наведених норм за зверненням до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або держави та суспільні інтереси.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав слід розуміти закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на особу, яка їх порушує.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Особа чиє право порушеного може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 4 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Разом з тим вищезазначені вимоги закону залишилися поза увагою суду першої інстанції, який розглядаючи спір за зверненням банку щодо стягнення кредитної заборгованості за споживчим кредитом, за відсутності подачі зустрічного позову відповідачем, задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи кредитну заборгованість у визначеному судом розмірі, одночасно визнав недійсним з моменту укладення пункт 3.11 укладеного між сторонами договору №0 від 07.07.2017 про надання споживчого кредиту.

При цьому, приймаючи рішення в наведеній оскаржуваній частині та визнаючи недійсним приведений пункт договору, суд першої інстанції посилався на позицію викладену у постанові Верховного Суду у справі № 444/484/15-ц від 12.12.2018, проте не врахував того, що така позиція була висловлена саме за позовом позичальника (споживача), як сторони договору та особи, яка вважаючи що його право було порушено звернулася до суду за його захистом.

Матеріали справи містять заяву ОСОБА_1 відповідно до якої він позовні вимоги по тексту «не визнає частково та просить суд визнати недійсним п. 3.11 кредитного договору та додатку №1 до договору в частині встановлення щомісячної комісії за управління кредитом, оскільки дані вимоги спірного договору суперечать чинному законодавству» (а.с. 52).

Суд першої інстанції вирішуючи спір дійшов висновку, що відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину, або окремих положень договору не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором та про наявність підстав для визнання незаконним кредитного договору в частині встановлення оплати щомісячної комісії за управління кредитом та відповідно про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача комісії у сумі 9 109,93 грн.

Враховуючи викладене та приведені вимоги закону колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині визнання недійсним з моменту укладення пункт 3.11 договору №0 від 07 липня 2017 року про надання споживчого кредиту, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк», яким передбачено сплату позичальником комісії відповідно до умов договору та додатку №1 до договору та відмови в стягненні комісії та пені за несвоєчасне погашення комісії підлягає скасуванню.

Враховуючи, що після зміни строку виконання зобов`язання усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки позичальник був зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі, колегія суддів приходить до висновку, що банк має право на стягнення комісії за кредитним договором до настання строку виконання основного зобов`язання, який в силу вимог кредитного договору та вимог про виконання грошового зобов`язання було змінено та настав після 32 дня з дня отримання вимоги банку, отже з указаної дати у банка відсутнє право на нарахування комісії за кредитним договором.

Тому позовні вимоги в цій частині підлягають до часткового задоволення та стягненню з відповідача на користь позивача комісії станом на 23.12.2018, з урахуванням встановлених обставин справи, у розмірі 7 437,89 грн. та пені за несвоєчасне погашення комісії у розмірі зазначеному у позовній заяві - 530,85 грн.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо стягнення частини пені (за період з 08.01.2019 по 30.01.2019) за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, в сумі 166,45 грн., та пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами в сумі 82,32 грн. невірно застосував норми матеріального права, так як банк звернувся до суду із позовом 05.02.2019, а пеня банком нарахована за період з 08.09.2018 по 30.01.2019, що за твердженням скаржника свідчить про те, що він має право на стягнення пені в повному обсязі, колегія суддів враховує наступне.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

За загальним правилом, що випливає із Цивільного Кодексу України, період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов`язання, не обмежується.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, тощо).

Отже аналіз норм ст. 266 та ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що примусове стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

У даному випадку, строк позовної давності за основною вимогою не сплив, тому нарахування пені обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням позивача до суду.

З матеріалів справи вбачається, що позивач з позовом до суду звернувся 06.02.2019 (а.с. 34), вимога про стягнення пені ним заявлена за період з 08.09.2018 по 08.01.2019, тобто в межах річного строку визначеного законодавством.

За викладеного колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційні скарги в наведеній частині підлягають до задоволення, а рішення суду до зміни.

У відповідності до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене приведені вимоги закону колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, рішення суду першої інстанції - до зміни шляхом скасування в оскаржуваній частині та ухвалення в цій частині нового щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по комісії в розмірі 7 437,89 грн., пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту в сумі 594,82 грн., пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам в сумі 296,74 грн., пені за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії в сумі 530,85 грн.

Рішення в частині стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 30 410,31 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 4 381,01 грн. сторонами не оскаржувалось та відповідно апеляційним судом не переглядалось.

У відповідності до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розмір судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій позивачем понесені наступні витрати: сплата судового збору за подання позову до суду - 1921 грн., сплата судового збору за подачу апеляційної скарги - 2 881,50 грн. оскільки вимоги позивача як в суді першої так і в суді апеляційної інстанцій задоволені частково, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню - 3 296,54 грн.

Керуючись ст.ст. 258, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 09 квітня 2019 року змінити, скасувавши його в частинах: визнання недійсним з моменту укладення договору пункт 3.11 договору №0 від 07 липня 2017 року про надання споживчого кредиту, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк», яким передбачено сплату позичальником комісії відповідно до умов договору та додатку №1 до договору; відмови у стягненні заборгованості по комісії; в частині стягнення та в частині відмови в стягненні пені.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк»: заборгованість по комісії - 7 437,89 грн.; пеню за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту - 594,82 грн.; пеню за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам - 296,74 грн.; пеню за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії - 530,85 грн.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 09 квітня 2019 року в частині стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 30 410,31 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 4 381,01 грн. не оскаржується, а тому не переглядалось.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» судові витрати у розмірі 3 296,54 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий Л.І. Василенко

Судді: В.О. Єльцов

О.В. Карпенко