Справа № 635/519/19
Провадження № 2/635/1459/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2019 року

смт. Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді - Токарєвої Н.М.,

секретар судового засідання - Кондратенко Л.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів та часткове звільнення від сплати заборгованості, що утворилась по аліментам, -

В С Т А Н О В И В:

18 січня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на утримання дитини, встановлений рішенням суду від 27.06.2007 по справі № 2-2606/07 з 1/4 до 1/3 частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, звільнити його від сплати заборгованості за аліментами на 50%, а саме з 111876,00грн. до 56000,00грн. станом на грудень 2018 року та надати йому розстрочку на погашення заборгованості за аліментами у вигляді фіксованої суми погашення у розмірі 800,00грн. щомісяця, а також зобов`язати ОСОБА_2 відкрити особистий рахунок на ім`я дитини в «Ощадбанку».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що до 13.04.2007 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно рішення Харківського районного суду Харківської області від 27 червня 2007 року у справі № 2-2602/07 з нього стягуються аліменти на користь відповідача на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку. Станом на листопад місяць 2018 року заборгованість по аліментам склала 109864,00 грн. Позивач має на утримання іншу доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має поганий стан здоров`я, що впливає на його матеріальне становище, має кредит в Приватбанку, не має фінансової можливості погасити у повному обсязі заборгованість та сплачувати аліменти у встановленому рішенням суду обсязі та вимушений звернутися до суду з цим позовом.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25 січня 2019 року позовна заява була залишена без руху, оскільки позовна заява не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України та надано десять днів на усунення недоліків.

18 лютого 2019 року позивачем було усунено вказані в ухвалі суду недоліки та подано уточнену позовну заяву, в якій він просить суд зменшити аліменти з 1/4 до 1/3 частини з усіх видів заробітку, на двох дітей від різних шлюбів рівними частками кожній дитині, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами на 50% від загальної суми боргу з 111876,00 грн. до 56000,00грн. станом на грудень 2018 року та надати йому розстрочку на погашення старої заборгованості за аліментами у вигляді фіксованого щомісячного платежу у розмірі 800,00грн. щомісяця, а також зобов`язати ОСОБА_2 відкрити особистий рахунок на ім`я дитини в «Ощадбанку».

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 01 квітня 2019 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження, призначено проведення засідання на 20 травня 2019 року о 12 год. 00 хв.

Суд, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 з 24.10.2004, який був розірваний рішенням Харківського районного суду Харківської області від 13 квітня 2007 року у справі № 2-2034/07, видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , актовий запис № 562.

Від цього шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась дитина ОСОБА_3 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 27 червня 2007 року у справі № 2-2606/07 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 27.04.2007 і до досягнення дитиною повноліття.

За період з 01.09.2018 по 31.11.2018 державним виконавцем Міжрайонного відділу ДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харкова Рудною І.С. здійснено розрахунок заборгованості по аліментам, за яким станом на 01.12.2018 за ОСОБА_1 мається заборгованість по аліментам на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 27 червня 2007 року у справі № 2-2606/07 у розмірі 109864,01 грн. З даного розрахунку вбачається, що квитанцій та довідок з місця роботи боржник не надавав.

Позивач має ще одну дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 .

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 16 лютого 2015 року у справі № 635/429/15-ц з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 700,00 грн. щомісяця, починаючи з 21.01.2015 і до досягнення дитиною повноліття, з подальшою індексацією, 11.01.2017 видано виконавчий лист.

Постановою від 11.10.2018 ВП № 53514777 державного виконавця Міжрайонного відділу ДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області Молочком І.Г. виконавчий лист № 635/429/15-ц виданий 11.01.2017 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліментів повернуто згідно заяви стягувача про погашення заборгованості.

Згідно виписок з історії хвороби позивача вбачається, що ОСОБА_1 з 20.09.2006 по 27.09.2006 та з 10.10.2018 по 19.10.2018 перебував на стаціонарному лікуванні в міській клінічній лікарні № 7 з хворобою хребта, лікарями протипоказані фізичні навантаження.

14 серпня 2018 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 , актовий запис № 3386.

ОСОБА_1 оформив у Приватбанку кредитну картку з кредитним лімітом 7000,00 грн.

Згідно квитанцій, наданих в матеріали справи позивачем вбачається, що протягом 2007-2010 років він періодично через Укрпошту переказував на ім`я ОСОБА_2 по 200,00 грн., 250,00 грн., інколи 300,00 грн. та три місяці по 600,00 грн., один місяць 700,00 грн. в рахунок сплати аліментів на утримання дитини.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що на даний час він знаходиться у скрутному матеріальному становищі, не має достатніх грошових коштів, на оплату аліментів на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки утримує ще одну дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає з дружиною та її донькою від першого шлюбу ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які знаходяться повністю на його утриманні, оскільки дружина не працює, має непогашений кредит, ряд хронічних захворювань хребта, які прогресують та перешкоджають йому знайти роботу, внаслідок чого утворилась і заборгованість по аліментам, розмір якої він просить зменшити, а тому він не має матеріального можливості сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця на користь відповідача.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 141 Сімейного кодексу України визначено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини не залежно від того, чи перебувають вони у шлюбі. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно пунктів 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі N 6-143цс13.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 194 СК України встановлено, що аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Відповідно до ст. ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Згідно Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 01 січня становить 2027,00 грн., з 1 липня 2118,00 грн., з 1 грудня 2218,00 грн.

Згідно принципів Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Найкраще забезпечення інтересів дитини щодо її розвитку, освіти та навчання має бути керівним принципом для батьків.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Згідно змісту ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За приписами ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідачем не надано суду доказів щодо неспроможності сплачувати кошти на утримання дитини, яка проживає разом із матір`ю. Докази, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дитину в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до положень ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виходячи із вищенаведеного та зазначених у ст. 3 ЦК України засад розумності, справедливості і добросовісності цивільного законодавства, інтересів малолітньої дитини, а також з урахуванням того, що відповідач є працездатним, суд приходить до висновку, що він може надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання доньки у розмірі, визначеному судом у справі № 2-2606/07.

Згідно ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі спору - судом.

Статтею 197 СК України встановлено, що з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Згідно ч. 3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначено ст. ст. 194-197 СК України та ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

За змістом зазначених норм законодавства розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем.

Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику.

Пунктом 12 розділу Х Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 N 2832/5 встановлено, що виконавець у разі надходження виконавчого документа про стягнення аліментів у день відкриття виконавчого провадження повинен підрахувати розмір заборгованості зі сплати аліментів та разом з постановою про відкриття виконавчого провадження повідомити про нього стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості має бути помісячним і містити суму заробітної плати та інших доходів боржника, що залишилася після утримання податків, відсоток або частку заробітку (доходу), визначений виконавчим документом, загальну суму заборгованості.

Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. (ч. 2-3, ч. 4, 9 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

Таким чином діючим законодавством передбачено вирішення спорів щодо розміру заборгованості із сплати аліментів не шляхом ухвалення окремого судового рішення, а в межах виконавчого провадження.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права та свободи (ст. 447 ЦПК України).

Виходячи зі змісту вищенаведених законодавчих норм, спір щодо розміру заборгованості за аліментами виникає між стороною виконавчого провадження (стягувачем та/чи боржником) і державним виконавцем, до компетенції якого законодавець відніс обчислення розміру заборгованості за аліментами.

Державним виконавцем було надано розмір заборгованості позивача по аліментам в сумі 109864,01 грн., в той час, як позивач просить суд зменшити заборгованість по аліментам в сумі 111876,00 грн., не наводячи розрахунку та обґрунтування цієї суми.

Оскільки, розмір заборгованості по аліментам, розрахований державним виконавцем, на час ухвалення цього рішення не оспорений ні стягувачем, ні боржником у порядку, встановленому законом, тож не може бути розглянута судом позовна вимога щодо зменшення суми заборгованості по аліментам, визначена позивачем, оскільки виконавчий лист про стягнення аліментів перебуває на виконанні у Державній виконавчій службі і обчислена державним виконавцем заборгованість підлягає стягненню у рамках виконавчого провадження про стягнення аліментів, по сплаті яких і виникла ця заборгованість.

Отже і питання щодо розстрочення заборгованості по аліментам повинно вирішуватися в межах виконавчого провадження згідно з вимогами Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ст.ст. 11-15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд не може порушувати принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata принципу остаточності рішень суду.

Практика ЄСПЛ свідчить, що у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа «Брумареску проти Румунії».

Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи (справа «Рябих проти Росії».

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України серед основних засад судочинства є, зокрема, обов`язковість рішень суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно положень ст. 13, ст. 14 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Таким чином не можна зобов`язати відповідача відкрити особистий рахунок на ім`я дитини саме в «Ощадбанку», оскільки кожна особа вільна у здійсненні своїх цивільних прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач обґрунтовував свої позовні вимоги погіршенням стану здоров`я, наявністю на його утриманні інших непрацездатних осіб, скрутне матеріальне становище, однак письмових доказів в обґрунтування своїх доводів до матеріалів справи не надав.

В матеріалах справи містяться виписки з історії хвороби за 2006 рік та 2018 рік, коли у позивача виник гострий біль у хребті, він отримав належне лікування, лікарі рекомендували нагляд за місцем проживання у невропатолога, що не свідчить про втрату працездатності, про будь-які обмеження позивача у його життєдіяльності.

Крім того, ч. 2 ст. 197 СК України передбачено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

У відповідності до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Відповідно до п. 22 постанови пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. Викладене повністю узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові №343/860/17 від 21.11.2018 року та №344/12158/16-ц від 01.08.2018 року.

З наданих позивачем суду доказів не встановлено, що вищевказана заборгованість виникла у зв`язку з тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Також у суду не має можливості вирішити спір одночасно із зменшенням розміру аліментів на утримання ОСОБА_7 та в частині зміни розміру аліментів на утримання іншої дитини ОСОБА_10 , оскільки позивачем не було залучено до участі у справі мати неповнолітньої ОСОБА_10 ОСОБА_5 , з якою проживає дитина, та яка отримує аліменти від позивача у твердій грошовій сумі, спір щодо виплати аліментів між сторонами відсутній, позивач сплачує визначені судом аліменти на дитину добровільно, в той час як по відношенню до відповідача ОСОБА_2 мається заборгованість по виконавчому листу, який знаходиться у Державній виконавчій службі на примусовому виконанні, позивачем не надано суду докази, які свідчать про наявність підстав вважати, що матеріальне становище платника аліментів погіршилося, що є підставою для зменшення розміру аліментів на утримання дитини та звільнення його від сплати заборгованості.

У сукупності наведеного, перевіривши матеріали справи, дослідивши усі наявні в матеріалах справи письмові докази, проаналізувавши норми матеріального права, які підлягають застосуванню до даних правовідносин, надавши їм належну оцінку, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд дійшов висновку, що пред`явлені позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, а тому суд відмовляє в задоволенні позову.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір у зв`язку з відмовою у задоволенні заявлених вимог суд залишає за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 78, 80, 81, 141, 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів та часткове звільнення від сплати заборгованості, що утворилась по аліментам відмовити.

Судові витрати залишити за рахунок ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Харківської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до/або через Харківський районний суд Харківської області.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Орджонікідзевським РВ ХМУ УМВС України у Харківській області 17.06.1996, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ;

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , паспорт серії НОМЕР_6 , виданий Роганським СВМ у Харківській області 16.11.2004, місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складений 12 липня 2019 року.

Суддя Н.М. Токарєва