Справа № 569/9905/19
У Х В А Л А

27 травня 2019 року

Рівненський міський суд Рівненської області в особі головуючого судді Смолій Л.Д., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення її позову до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна,-

в с т а н о в и в :

До Рівненського міського суду надійшла заява ОСОБА_3 про забезпечення позову, в якому вона просить накласти арешт на житловий будинок в АДРЕСА_1 , що належний ОСОБА_2 та заборонити будь-яким особам вчиняти дії щодо реалізації спірного житлового будинку.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить виконання судового рішення, оскільки у неї є побоювання, що відповідач відчужить спірний будинок.

Відповідно до ч.1ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог ст. 151ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Відповідно до ч. 5 ст. 151 ЦПК України до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Заява ОСОБА_3 не відповідає вимогам п.6 ч.1ст. 151 ЦПК України та ч. 5 ст. 151 ЦПК України, оскільки в заяві відсутні пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення та не надано доказів оплати судового збору.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 26 своєї постанові № 10 від 14.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», перерахування суми судового збору здійснюється за загальними правилами згідно з вимогами Закону України від 05.04.2011 року «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» і відповідних нормативно-правових актів Національного банку України.

Так, платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір.

Відповідні документи подаються до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Позивачем ОСОБА_3 подано до суду дублікати квитанцій про сплату судового збору, що не є належним доказом сплати судового збору.

Окрім того відповідно до ч. 1,2 ст. 9 ЗУ «Про судовий збір» та п.п. 2 п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

У зв`язку із цим суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір. При цьому, наприклад, платіжне доручення повинно бути підписано відповідальним виконавцем банку і скріплено печаткою установи банку з відміткою про дату надходження та дату виконання платіжного доручення (пункт 2.14 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 (зі змінами)).

Оскільки законодавством не встановлено певного порядку проставлення на розрахункових документах на переказ коштів відмітки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, суди, виконуючи наведені вище вимоги закону, повинні перевіряти таке зарахування, використовуючи способи, передбачені Цивільним процесуальним кодексом України, зокрема в разі необхідності отримувати таку інформацію з Державної казначейської служби України, що забезпечує казначейське обслуговування цього фонду.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем подано до суду, як підтвердження сплати судового збору дублікати квитанцій 0.0.957176768.1 на суму сплати 65 гривень та 0.0.912855697.1 на суму сплати 320 гривень.Проведена судом перевірка зарахування судового збору сплаченого ОСОБА_3 до спеціального фонду Державного бюджету України, як того вимагає законодавство виявила, що судовий збір за доданими позивачем платіжними документами згідно відомостей комп`ютерної програми «Д-3» не зараховано до спеціального фонду державного бюджету.

Відповідно до ч.9 ст.153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього кодексу, повертає її заявнику.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст.149,151,152,153 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення її позову до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна повернути заявнику.

Копію ухвали надіслати заявнику.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Апеляційного суду Рівненської області або через Рівненський міський суд Рівненської області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя -