Номер провадження: 22-ц/813/1172/19
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О. А.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря - Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_4 ,

відповідач - ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2017 року у складі судді Михайлюка О.А.

в с т а н о в и в:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсними договорів: №5142/2016/154750 від 28.10.2016 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , №5142/2016/154738 від 28.10.2016 між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , №5142/2016/216174 від 29.11.2016 між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ; визнання об`єктом спільної сумісної власності подружжя автомобілю Mitsubishi 3000 GT, д/н НОМЕР_1 , 1991 р.в., колір синій, кузов № НОМЕР_2 , автомобілю марки Skoda моделі Superb, д/н НОМЕР_3 , 2010 р.в., колір червоний, кузов № НОМЕР_4 ; про визнання за ОСОБА_1 права власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 , та про поділ наведених автомобілів, стягнувши зОСОБА_2 на користь позивача грошову компенсацію за Ѕ частини їх вартості, визнавши за ОСОБА_2 право власності на них.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вищевказане майно придбано під час перебування в шлюбі, шлюб розірвано, але згода щодо поділу майна, набутого подружжям за час шлюбу, в позасудовому порядку не досягнута.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2017 року позов задоволено частково. Визнано об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 : житловий будинок АДРЕСА_1 , автомобіль Mitsubishi 3000 GT, д/н НОМЕР_1 , 1991 р.в., колір синій, кузов № НОМЕР_2 , автомобіль марки Skoda моделі Superb, д/н НОМЕР_3 , 2010 р.в., колір червоний, кузов № НОМЕР_4 ; визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину будинку за кожним; стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в рахунок вартості Ѕ частини автомобіля марки Skoda моделі Superb, д/н НОМЕР_5 , 2010 р.в., колір червоний, кузов № НОМЕР_4 , у розмірі 201200,00 грн; стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в рахунок вартості Ѕ частини автомобіля марки Mitsubishi 3000 GT, д/н НОМЕР_6 , 1991 р.в., колір синій, кузов № НОМЕР_2 , у розмірі 53065,50 грн; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати частково і ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в частині визнання автомобілю марки Skoda моделі Superb, 2010 р.в., колір червоний, кузов № НОМЕР_4 , об`єктом спільної сумісної власності та в частині стягнення компенсації його вартості. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що автомобіль марки Skoda моделі Superb, 2010 р.в., придбано ним 26.08.2016, тобто після припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства, і автомобіль не є об`єктом спільної сумісної власності. Повістки про виклик до суду апелянтом отримані не були, клопотання про перерву у засіданні від 06.12.2017 у зв`язку з хворобою представника апелянта, не було задоволено, тому він був позбавлений права участі в судовому засіданні.

В решті висновків рішення суду не оскаржене.

15.11.2018 ОСОБА_1 надала суду письмові пояснення, в яких просила залишити рішення без змін, а скаргу - без задоволення.

У судовому засіданні 18.06.2019 представник відповідача підтримав скаргу та просив її задовольнити, а представник позивача просив відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників процесу, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення в оскарженій частині - скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду в оскарженій частині таким вимогам не відповідає.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 22,23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного Кодексу України та ст. 372 ЦК України.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не можна вважати безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Судом першої інстанції справу розглянуто за відсутності відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_6 , без з`ясування заперечень відповідача щодо позовних вимог, за наявності заяви представника відповідача про відкладення розгляду справи, поданої завчасно (а.с.185,т.1), без наведення причин обґрунтування її незадоволення.

Справу розглянуто за відсутності сторін, без фіксації судового процесу (а.с.184,т.1), в загальному порядку, що передбачає можливість відповідача реалізувати своє право участі в судовому засіданні, надання доказів та заперечень лише шляхом подання апеляційної скарги. Як вбачається з матеріалів справи, 26.08.2016 згідно реєстраційної картки ТЗ власникомавтомобілю марки Skoda моделі Superb, 2010 р.в., колір червоний, кузов № НОМЕР_4 , зареєстрований ОСОБА_2 , що придбав вказаний автомобіль на підставі договору купівлі-продажу №24/06-16 від 24.06.2016.

Разом із тим, в позовних заявах ОСОБА_1 від 02.09.2016, 19.01.2017,15.05.2017, 06.06.2017, 26.10.2017, зазначала, що з травня 2016 року шлюбні відносини з ОСОБА_2 фактично припинились, вони не ведуть спільного господарства.

Всупереч вимогам ст.ст.60, 69-72 СК України, роз`ясненням пленуму, судом першої інстанції не надана оцінка обставинам невідповідності часу припинення шлюбних відносин часу придбання майна, не перевірено джерело коштів його набуття, при тому, що ОСОБА_2 працював і мав дохід, а докази наявності коштів на придбання автомобілю ОСОБА_1 не надані, не усунув суперечності у наведених доказах. Висновки суду не мотивовані, обставини справи повно не встановлені, що призвело до неправильного вирішення справи, та є підставою для скасування рішення, ухвалення нового по суті справи в оскарженій частині.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Повідомлення самою позивачкою про припинення шлюбних відносин на час придбання автомобіля Skoda моделі Superb, д/н НОМЕР_5 , 2010 р.в., в позовних заявах, ненадання доказів придбання майна, в тому числі, за рахунок її коштів, дає підстави вважати встановленим факт придбання автомобілю лише за кошти ОСОБА_2 , та покупку майна не під час сумісного проживання.

Обставини припинення шлюбних відносин на час придбання спірного автомобіля були підтверджені свідком ОСОБА_7 , сином сторін, допитаним під час апеляційного перегляду справи в порядку ч.ч.2,3ст.367 ЦПК України, який пояснив, що на момент придбання автомобілю марки Skoda моделі Superb, д/н НОМЕР_5 , 2010 р.в., батьки не підтримували шлюбні відносини.

Не приймаються до уваги доводи представника позивача про те, що позовні заяви писала вона як представник, а тому вони не в повній мірі відповідають фактичним обставинам, викладеним в ним, оскільки всі дії представник здійснює від імені особи, яку представляє (ч.1ст.64 ЦПК України). Більш того, такі обставини повідомлені не в одній позовній заяві, а послідовно підтверджувалися у кожній наступній, і, якби були помилкою, могли бути виправлені протягом часу розгляду справи.

Таким чином, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання об`єктом спільної сумісної власності автомобілю марки Skoda моделі Superb, д/н НОМЕР_5 , 2010 р.в., колір червоний, кузов № НОМЕР_4 , стягнення грошової компенсації в розмірі 201200,00 грн. слід відмовити.

З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення - скасуванню в оскарженій частині, із відмовою в задоволенні позову з мотивів та підстав, викладених вище.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2017 року скасувати в частині визнання об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 автомобілю марки Skoda моделі Superb, д/н НОМЕР_5 , 2010 р.в., колір червоний, кузов № НОМЕР_4 , стягнення грошової компенсації в розмірі 201200,00 грн., ухвалити нове.

В задоволенні позовуОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання об`єктом спільної сумісної власності автомобілю марки Skoda моделі Superb, д/н НОМЕР_5 , 2010 р.в., кузов № НОМЕР_4 , стягнення грошової компенсації в розмірі 201200 грн. відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст підписано 02.07.2019.

Головуючий:

Судді: