АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/961/19Головуючий по 1 інстанції Корман О.В.
Категорія: 304090300 Доповідач в апеляційній інстанції Василенко Л.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого Василенко Л.І.

суддів: Гончар Н.І., Сіренка Ю.В.

секретаря: Анкудінова О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 квітня 2019 року (постановленого суддею Корман О.В.) у цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості , -:

в с т а н о в и в :

17 січня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 21.09.2013 відповідач отримала кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 31.10.2018 має заборгованість 85 452,82 грн., яка складається з: 299,99 грн. - заборгованість за кредитом; 74 807,46 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5 800,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 4 045,37 грн. - штраф (процентна складова).

На момент подачі позову до суду, відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «Приватбанк».

Позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по кредитному договору в сумі 85 452,82 грн.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 квітня 2019 року в позовних вимогах АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем до позовної заяви не додано докази, які б підтверджували, що на момент підписання Анкети-заяви між відповідачем та позивачем було узгоджено розмір кредиту, умови користування кредитом та його погашення, порядок нарахування та сплату відсотків за користування кредитом, порядок нарахування та сплати штрафу і пені за невиконання умов договору. Не надано доказів того, що клієнт бажала намір оформити кредитну картку, що підписант Анкети-заяви отримала пам`ятку клієнта, що містить, у тому числі, Тарифи і основні умови обслуговування та кредитування, а також те, що вона ознайомилась з її умовами під підпис. Окрім того, суду не надано доказів того, що відповідачу взагалі була видана картка будь-якого виду, як і не надано суду відомостей, що підтверджують строк дії картки, що є істотними умовами договору, доказів зарахування кредитних коштів на картку.

Крім того, позивач не підтвердив доказами те, що на момент підписання Анкети-заяви 21.09.2013 відповідач був ознайомлена саме з тими Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» та саме тими Умовами та Правилами надання банківських послуг в Приватбанку, витяги з яких долучено до позовної заяви, а також те, що розрахунки заборгованості за договором б/н від 21.09.2013, які долучені до позовної заяви, дійсно стосуються кредиту, яким користувався відповідач, оскільки ні в Анкеті-заяві, ні в розрахунках, ні в інших документах, які долучені до позовної заяви, немає посилань на відомості, за допомогою яких можливо ідентифікувати боржника, зокрема посилань на номер карткового рахунку боржника.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «Приватбанк» 15.05.2019 подало апеляційну скаргу в якій вважає, що рішення винесено з порушенням норм процесуального права та при неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що скаржник не згоден з твердженням суду першої інстанції щодо не надання позивачем доказів які б могли підтвердити, що позивачем та відповідачем було підписано кредитний договір, узгоджено умови кредитного договору та вірність розрахунків за кредитним договором.

Скаржник в апеляційній скарзі вказує, що позивачем надано до суду першої інстанції розрахунок заборгованості станом на 31.10.2018, копію анкети - заяви від 21.09.2013, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» 30 днів пільгового періоду, Умови та Правила надання банківських послуг.

Натомість, відповідач за час розгляду справи в суді заперечень проти позову банку не подавав; розмір обчисленої позивачем заборгованості не оспорював; факт укладення договору, отримання кредитних коштів, ознайомлення з Умовами та правилами, Тарифами банку не заперечував.

Скаржник вважає, що рішення суду першої інстанції, щодо не укладення кредитного договору, безпідставності та недоведеності позовних вимог ґрунтується на припущеннях, що заборонено ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

Зокрема, скаржник наголошує, що між банком та відповідачем було укладено кредитний договір та при оформленні Анкети-заяви на отримання кредиту, що була підписана відповідачем, зазначено і з чим погодився відповідач, що заява разом з Пам`яткою, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним і банком договір про надання банківських послуг.

Укладання договору здійснюється за принципом укладання між банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 ЦК України). Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів.

Виходячи з вище зазначеного АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 квітня 2019 року у даній цивільній справі та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Відповідно до пункту 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника АТ КБ «ПриватБанк» - Попельнюх Т.І., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Згідно ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України).

Умови та правила надання банківських послуг повинні містити підпис позичальника, та саме з цього моменту такі умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору.

Судом встановлено, що 21 вересня 2013 року ОСОБА_1 було підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, у якій заповнено графи особистих даних. У графі вибору кредитних карток та бажаного кредитного ліміту відсутні відомості.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «ПриватБанк» в обґрунтування своїх вимог надав розрахунок заборгованості станом на 31.10.2018 (а.с. 5), копію Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 21.09.2013 (а.с. 7), витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт (а.с.8), та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 9 - 32).

Згідно п. 2.1.1.2.1 долученого до позовної заяви витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у Пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору являється дата отримання картки, вказана у заяві.

У вказаній Анкеті-заяві зазначено, що підписант згоден з тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між клієнтом і банком договір про надання банківських послуг.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що Анкета-заява, копія якої додана позивачем до позовної заяви, не містить посилань на умови користування кредитом та його погашення, порядок нарахування та сплати відсотків за користування кредитом, порядок нарахування та сплати штрафу і пені за невиконання умов договору. У матеріалах позовної заяви відсутні відомості про те, коли відповідач отримала картку банку, тобто не підтверджено дату укладення договору.

До позовної заяви не додані документи, які б підтверджували, що на момент підписання Анкети-заяви 21.09.2013 відповідач був ознайомлений саме з тими Умовами та правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, витяг з яких долучено до позовної заяви.

Банком до позову додано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, в якому зазначено, що з 01.09.2014 та з 01.04.2015 змінено процентну ставку та тарифи обслуговування по кредитним картам «Універсальна» та «Універсальна ГОЛД», однак Анкета-заява була підписана 21.09.2013, відповідно наданий банком витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт не був чинним на день підписання Анкети-заяви.

Крім того, з копії Анкети-заяви від 21.09.2013 року вбачається, що відсутня відмітка, яка саме карта була видана відповідачу.

Врахуванню підлягає і те, що згідно доданих до позовної заяви загальних положеннях витягу із Умов та Правил надання банківських послуг, вказано, що АТ КБ «ПриватБанк» діє на підставі ліцензії Національного банку України № 22 від 29.07.2009 (а.с. 9).

Проте, до позовної заяви банком було додано копії банківської ліцензії № 22 від 05.10.2011, що свідчить про те, що додані до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг, на момент укладення договору вже не діяли (а.с. 28).

У матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого відповідачу кредитного ліміту та видачу кредитної картки.

ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано доказів на підтвердження видачі відповідачеві кредитної картки та розміру наданого ОСОБА_1 кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу не є можливим, отже суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що доводи позивача щодо розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Відповідно до вимог чинного законодавства договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому (частина перша статті 634 ЦК України).

Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає і погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Виходячи з позовних вимог, саме про такий договір зазначив банк.

Підписом у Анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, що є договором приєднання, відповідач погодилася з умовами та правилами, однак з цієї анкети-заяви не вбачається суми наданого кредитного ліміту, тому застосування Умов та Правил надання банківських послуг, з наведених підстав, не є можливим.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року справа № 700/3902/15-ц, від 07 червня 2018 року справа № 755/17553/16, від 06 червня 2018 року справа № 364/594/17, від 24 травня 2018 року справа № 630/366/16-ц, від 10 травня 2018 року справа № 357/16301/15-ц.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, ч. 4 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

До позовної заяви Банком була додана заява про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, в якій просив суд розглядати справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с. 40, 41).

Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 31.01.2019 р. розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.46-47). Відповідно рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 квітня 2019 року виносилось на підставі доказів, наданих АТ КБ «Приватбанк» суду до винесення рішення.

У позовній заяві не вказано, що позивач не має змоги надати відповідні докази разом з позовною заявою. Надалі будь-яких письмових звернень до суду із зазначенням доказів, які бажає долучити позивач із зазначенням об`єктивних причин неможливості їх надання останній не подавав.

Крім того, як зазначено вище, саме за клопотанням позивача справа слухалась в спрощеному провадженні за наявними матеріалами справи, проте скаржником до апеляційної скарги додані нові докази, які не досліджувались судом першої інстанції.

Зокрема, в апеляційній скарзі банком зазначено, що при заповненні заяви клієнт ідентифікується за персональними даними, також надає копії паспорту та ідентифікаційного коду, фотографується з отриманою кредитною карткою. До апеляційної скарги скаржником додано виписку за картою ОСОБА_1 за період з 21.09.2013 по 31.10.2018 (а.с. 68 - 69), фото з карткою (а.с. 70), довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на відповідача.

Вище вказані документи не були надані суду першої інстанції, не були предметом розгляду та не оцінювались судом при винесенні оскаржуваного судового рішення.

Частиною 3 ст. 367 ЦПК України, яка регламентує межі розгляду справи судом першої інстанції, визначено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

АТ КБ «Приватбанк» суду апеляційної інстанції доказів, які б вказували на неможливість подання суду першої інстанції доказів долучених до апеляційної скарги не надало.

Частина 2 ст. 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом третім вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1050 ЦК України з урахуванням ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, банк повинен довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та, відповідно, на умовах встановлених договором.

Однак, банком при подачі позову це зроблено не було, внаслідок чого апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог за встановлених судом обставин та з наведених у оскаржуваному рішенні підстав.

У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, апеляційний суд не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 08 липняя 2019 року.

Головуючий Л.І. Василенко

Судді: Н.І. Гончар

Ю.В. Сіренко