Постанова

Іменем України

19 червня 2019 року

м. Київ

справа № 592/7420/15-ц

провадження № 61-6440 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Сумиобленерго»,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго» на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 вересня 2015 року у складі судді Костенко В. Г. та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 04 жовтня

2016 року у складі колегії суддів: Бойка В. Б., Кононенко О. Ю., Шевченка В. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго» (далі ПАТ «Сумиобленерго»), третя особа - ОСОБА_2 , про зобов`язання вчинити дії.

На обгрунтування позовних вимог зазначала, що перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , вона разом із спільною донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вселилися, як члени сім`ї власника до квартири АДРЕСА_1 . У липні

2015 року за заявою ОСОБА_2 відповідачем припинено надання послуг енергопостачання до вказаної квартири, на її заяву, як споживача, укласти договір про надання таких послуг, ПАТ «Сумиобленерго» відповіло відмовою.

Посилаючись на наведене, просила суд зобов`язати ПАТ «Сумиобленерго» укласти з нею договір про надання послуг з енергопостачання до квартири АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішень попередніх інстанцій

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 вересня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Зобов`язано ПАТ «Сумиобленерго» укласти з ОСОБА_1 договір про користування електричною енергією у квартирі АДРЕСА_1 та забезпечити електропостачання до вказаної квартири.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна. Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відповідно до статей 20 і 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач і виконавець зобов`язані укласти договір на надання житлово-комунальних послуг. З огляду на зазначені законодавчі положення суд дійшов висновку, що позивач має право на отримання житлово-комунальних послуг для забезпечення умов проживання у квартирі АДРЕСА_1 . Ураховуючи те, що

ОСОБА_2 (власник квартири) добровільно відмовився від отримання послуг по зазначеній квартирі і не бажає їх отримувати, позивач має право отримати ці послуги самостійно, а відповідач, як надавач таких послуг, зобов`язаний їх надати та укласти відповідний договір.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 07 жовтня 2015 року апеляційні скарги ПАТ «Сумиобленерго» та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 відхилено, рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 вересня

2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 вересня 2016 року касаційні скарги ПАТ «Сумиобленерго» та ОСОБА_2 задоволено частково, ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 07 жовтня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 04 жовтня 2016 року апеляційні скарги ПАТ «Сумиобленерго» та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 відхилено, рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 вересня

2015 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з правильності висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для зобов`язання ПАТ «Сумиобленерго» укласти з ОСОБА_1 договір про користування електричною енергією та забезпечення електропостачання до квартири АДРЕСА_1 . Щодо посилань відповідача на висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 10 жовтня 2012 року у справі №6-110цс12, апеляційний суд зазначив, що у згаданій справі наявні інші фактичні обставини, зокрема послуги споживачу фактично надавалися, проте внаслідок того, що сторони не могли дійти згоди щодо умов відповідного договору споживач відмовлявся його укладати, тоді як у справі, яка є предметом апеляційного перегляду, виконавець не визнає право позивача на укладення договору та відмовляється надавати послуги з постачання електроенергії, посилаючись на відсутність правових підстав для укладення договору про надання послуг з електропостачання.

Узагальнені вимоги та доводи касаційної скарги

У жовтні 2016 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ПАТ «Сумиобленерго», у якій заявник просив скасувати рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 04 жовтня 2016 року, ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обгрунтована тим, що суди попередніх інстанцій необгрунтовано послалися на визначення «споживача» наведене в Законі України «Про житлово-комунальні послуги», оскільки норми вказаного Закону не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, які виникли в процесі продажу і купівлі електричної енергії (відповідач є постачальником електричної енергії, як товарної продукції за тарифами, які встановлені Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, в тому числі і підприємствам і організаціям, які виробляють та надають житлово-комунальні послуги населенню і не є виконавцем чи виробником житлово-комунальних послуг), а тому судам при вирішенні спору необхідно було виходити з визначення «споживача», наведеного у статті 1 Закону України «Про електроенергетику» та пункті 1.2 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31 липня 1999 року № 28, відповідно до яких споживач електричної енергії - юридична або фізична особа, що використовує електричну енергію для забезпечення потреб власних електроустановок на підставі договору. Судами попередніх інстанцій не встановлено, яка саме особа є балансоутримувачем житлового будинку АДРЕСА_2 , чи є вона виконавцем житлово-комунальних послуг та чи є такою особою ПАТ «Сумиобленерго».

Крім того, відповідно до змісту пункту 3 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів

України від 23 серпня 2016 року № 591, для укладення договору про

користування електричною енергією побутовий споживач звертається до енергопостачальника з письмовою заявою та пред`являє серед інших оригінал документа, що підтверджує право власності чи користування на об`єкт споживача. У разі коли побутовим споживачем або його представником надано пакет документів не в повному обсязі або коли надані документи не завірені в установленому законодавством порядку, електропостачальник у той же день (якщо надається пакет документів особисто) або протягом двох робочих днів (якщо надсилається пакет документів поштою) повертає побутовому споживачу або його представнику пакет документів та письмово повідомляє з відповідним обгрунтуванням про відмову в укладенні договору. ОСОБА_1 не є, а ні власником, а ні наймачем квартири АДРЕСА_1 у розумінні ЦК України, а тому ПАТ «Сумиобленерго» правомірно відмовив позивачеві в укладенні договору про користування електричною енергією.

Вказував на те, що суди попередніх інстанцій безпідставно застосували статтю 156 ЖК Української РСР, оскільки відповідно до пункту 39 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судові практику в спорах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК), таким законом не може бути ЖК Української РСР, а застосуванню у таких правовідносинах підлягають норми, визначені главою 32 ЦК України, зокрема статті 405 ЦК України. Зі змісту статті 405 ЦК України умова спільного проживання є додатковою до умови належності особи до членів сім`ї власника, і має обов`язковий характер. За відсутності хоча б однієї із зазначених обставин особистий сервітут не виникає. Ураховуючи наведене, а також те, що

ОСОБА_1 та власник квартири ОСОБА_2 з 11 червня 2013 року припинили сімейні відносини, ОСОБА_2 не проживає разом з сім`єю, а тому відповідно до вимог статті 406 ЦК України у позивача припинилося право користування квартирою (сервітут), яка належить третій особі.

Звернув увагу на те, що статтею 16 ЦК України не передбачено такого способу захисту як установлення правовідносин, зокрема шляхом зобов`язання особи укласти договір про користування електричною енергією, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від

10 жовтня 2012 року у справі № 6-110цс12.

Крім того зазначив, що апеляційний суд у порушення норм процесуального права, залишив поза увагою клопотання відповідача про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням представника товариства у відпустці, а тому в порушення норм процесуального права розглянув справу 04 жовтня 2016 року за відсутності представника відповідача.

Згідно статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

06 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Установлені судами фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій установлено, що ПАТ «Сумиобленерго» є монопольним постачальником електроенергії для населення у місті Суми.

ОСОБА_2 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 , 04 вересня 2010 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Сумиобленерго» був укладений договір про користування електричною енергією.

ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , від якого вони мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач, як член сім`ї власника ОСОБА_2 , зареєстрована і проживає у зазначеній квартирі разом із неповнолітньою дочкою.

27 липня 2015 року ОСОБА_2 подав заяву про відмову від отримання послуг електропостачання ПАТ «Сумиобленерго», у зв`язку з чим 30 липня

2015 року до квартири АДРЕСА_1 було припинено постачання електроенергії.

31 липня 2015року ОСОБА_1 звернулася до ПАТ «Сумиобленерго» із заявою про укладення з нею договору на постачання електроенергії до квартири АДРЕСА_1 . 12 серпня 2015 року відповідач повідомив її про відмову у наданні таких послуг з посиланням на те, що позивач не є, а ні власником, а ні наймачем вищевказаної квартири. Крім того, позивач не надала документи на підтвердження права власності або права користування квартирою.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Відповідно до положень статті 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Згідно частини першої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Частинами першою та четвертою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої та третьої статті 64 ЖК Української РСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Аналіз наведених норм та обставин справи дає підстави вважати обгрунтованими висновки судів попередніх інстанцій про те, що позивач та її малолітня дитина мають право користування зазначеною квартирою АДРЕСА_1 нарівні із власником цієї квартири, а тому ОСОБА_1 має право на захист цього права.

Посилання заявника на те, що суди попередніх інстанцій безпідставно послалися на норми ЖК Української РСР, оскільки правовідносини, що виникають з встановлення та припинення особистого сервітуту регулюються ЦК України є непереконливими, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_6 мають право користування зазначеною квартирою на підставі норм статті 405 ЦК України, а положення ЖК Української РСР лише додатково підтверджують наявність у них такого права.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про електроенергетику» відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, постачанням і використанням енергії, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Правовідносини між громадянами (фізичними особами - споживачами електричної енергії) та енергопостачальниками, в тому числі порядок укладення договорів та порядок розрахунків за спожиту електричну енергію, регулюються відповідно до Правил користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету міністрів України від 26 липня 1999 року за № 1357 (далі Правила), зараз і надалі у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про електроенергетику», пункту 3 Правил споживання електроенергії можливо лише на підставі договору з енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією (додаток 1) і укладається на три роки. Енергопостачальники, що здійснюють постачання електричної енергії на закріпленій території, не мають права відмовити споживачу, об`єкти якого розташовані на цій території, в укладенні договору про користування електричною енергією.

Згідно з пунктами 6 та 7 Правил у разі остаточного припинення користування електричною енергією споживач не пізніше ніж за 7 днів повинен повідомити про це енергопостачальника та розрахуватися за спожиту електричну

енергію, подати енергопостачальнику заяву про розірвання договору. Енергопостачальник припиняє подачу електричної енергії на об`єкт споживача та вживає заходів для запобігання розкраданню чи пошкодженню приладів обліку, використанню електричної енергії без обліку.

Для споживання електроенергії новий наймач (власник) квартири або іншого об`єкта повинен звернутися до енергопостачальника для укладення договору про користування електричною енергією. Після чого енергопостачальник протягом 3 днів у містах та 7 днів у сільській місцевості підключає квартиру або об`єкт споживача до електропостачання.

Беручи до уваги, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_6 мають право користування квартирою АДРЕСА_1 , однак відсутність електропостачання, що зумовлена позицією ПАТ «Сумиобленерго» про відсутність правових підстав для укладення з позивачем договору на постачання електроенергії, порушує права ОСОБА_1 та малолітньої дитини ОСОБА_6 на користування зазначеною квартирою, з наданням усіх необхідних для цього послуг, суди попередніх інстанцій дійшли обгрунтованих висновків, що відмова ПАТ «Сумиобленерго» від укладення з позивачем договору на постачання електроенергії порушує її права.

Відсутність у позивача правовстановлюючих документів на квартиру, за встановленого судами попередніх інстанцій відключення від електропостачання за заявою її власника ОСОБА_2 ,не є підставою для відмови в укладенні договору про надання послуг з енергопостачання з позивачем, оскільки Правила не містять заборони надання на підтвердження права користування об`єктом нерухомості, серед іншого - документа, виданого житлово-експлуатаційною організацією (управителем будинку), що здійснюють його обслуговування та управління ним.

Щодо доводів касаційної скарги про невідповідність предмету пред`явленого позову про зобов`язання відповідача укласти з позивачем договір про користування електричною енергією способам захисту, визначеним у статті 16 ЦК України

За положенням статті 4 ЦПК України 2004 року, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Суди при розгляді справи повинні забезпечити ефективний захист порушеного права особи (яке не визнається відповідачем) у спосіб не заборонений законом.

Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов`язків (статті 3, 6, 12-15, 20 ЦК України, статті 3?5 ЦПК України 2004 року) можна зробити висновок, що в разі невиконання постачальником електричної енергії зобов`язання з укладення договору про постачання електричної енергії, який відповідає типовому договору, таке право підлягає захисту судом на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України шляхом зобов`язання вчинити дії.

Оскільки відмова ПАТ «Сумиобленерго» від укладення договору про користування електричною енергією до квартири АДРЕСА_1 , не грунтується на вимогах закону та порушує права позивача на належне користування нерухомим майном, в якій вона постійно проживає разом зі своєю дитиною, суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків про задоволення позову ОСОБА_1 у визначений нею спосіб, який є ефективним і не суперечить способам захисту цивільних прав, передбачених статтею 16 ЦК України та завданням цивільного судочинства, визначеного статтею 1 ЦПК України в редакції 2004 року, чинного на час ухвалення оскаржуваних судових рішень.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 08 травня 2018 року у справі 757/45133/15-ц (114цс18).

Апеляційний суд обгрунтовано відхилив посилання відповідача на постанову Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 року у справі №6-110цс12, вказавши, що у зазначеній справі мають місце інші фактичні обставини, зокрема послуги з постачання електроенергії споживачеві надавалися, а спір між сторонами виник у зв`язку з відсутністю згоди сторін щодо запропонованих ними умов договору, тоді як у справі, рішення у якій переглядається, послуги споживачеві не надаються і відповідач не визнає право позивача на укладення такого договору.

Посилання в касаційній скарзі на порушення апеляційний судом норм процесуального права, зокрема не урахування клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, призначеного на 04 жовтня 2016 року, у зв`язку з відпусткою його представника, як і посилання заявника на неправильне визначення «споживача», яке міститься в Правилах користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31 липня 1999 року № 28, не можуть бути підставою для скасування законного і обгрунтованого судового рішення з одних лише формальних підстав (частина друга статті 410 ЦПК України), оскільки заявник не зазначив яким чином зазначене вплинуло на правильність висновків судів та законність і обгрунтованість оскаржуваних судових рішень.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначили характер правовідносин, вірно застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, а тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго» залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 04 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко