ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 року м. Херсон

Справа № 665/355/15-ц

Провадження № 22ц/819/900/19

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючий Бездрабко В.О. (суддя-доповідач),

Судді: Базіль Л.В.,

Вейтас І.В.,

секретар судового засідання: Кутузова А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу адвоката Волкової Людмили Григорівни, діючої від імені ОСОБА_1 , на заочне рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 26 травня 2015 року, ухвалене під головуванням судді Томашевського В.А., у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 03 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №HEU0АU00180387, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 31633,60грн., з кінцевим терміном повернення кредитних коштів до 04 серпня 2012 року.

Оскільки ОСОБА_1 зобов`язання за договором належним чином не виконував, станом на 23 грудня 2014 року виникла заборгованість у загальному розмірі 217188,51грн., що складається із: заборгованості по кредиту - 27263,19грн.; процентів за користування кредитними коштами - 60424,80грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом - 2079,03грн. та пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором у розмірі - 127421,49грн., яку банк просив стягнути з відповідача, вирішити питання розподілу судових витрат по справі.

Заочним рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 26 травня 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом у загальному розмірі 217188,51грн., вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалами Чаплинського районного суду Херсонської області від 11 травня 2018 року та 15 березня 2019 року заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі адвокат Волкова Л.Г. , діюча від імені ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права, просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, застосувавши строки позовної давності до пред`явлених банком вимог.

Скарга мотивована тим, що відповідач не був належним чином повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи, в матеріалах справи відсутні відомості про вручення останньому поштових відправлень про виклик до суду, що вплинуло на неможливість своєчасно подати заяву про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності.

Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача - адвокат Волкова Л.Г. просила апеляційну скаргу задовольнити.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» повторно в призначене судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений у спосіб визначений процесуальним законодавством (ст.128 ч.6 ЦПК України), що підтверджується довідками про доставку судових повісток на офіційну електронну адресу АТ КБ «ПриватБанк» та доставку SMS-повідомлення уповноваженому представнику банку (ст.128 ч.13 ЦПК України).

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення адвоката Волкової Л.Г., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03 серпня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №HEU0АU00180387, відповідно до умов якого позичальник отримав кредиту розмірі 31633,60грн. на придбання транспортного засобу та зобов`язався повернути кредитні кошти у строк до 04 серпня 2012 року включно, сплативши проценти у розмірі 16,08% річних (а.с.5-7).

Позичальник взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, передбачені умовами договору платежі не вносив, в результаті чого станом на 23 грудня 2014 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 217188,51грн., яка згідно наданого позивачем розрахунку складається із: заборгованості за кредитом у сумі 27263,19грн.; процентів за користування кредитними коштами - 60424,80грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом - 2079,03грн. та пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором у сумі - 127421,49грн.

Задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі, суд встановив, що ОСОБА_1 дійсно порушувалися умови кредитного договору, зобов`язання виконано частково, а відтак наявна заборгованість підлягає стягненню на користь позивача.

В апеляційній скарзі представник відповідача - адвокат Волкова Л.Г. просить застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності та відповідно до частини 4 ст. 267 ЦК України відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до частини першої ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частин третьої, четвертої ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Згідно постанови Верховного Суду від 24.10.2018 року у справі №317/3698/15-ц створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 74 ЦПК України (в редакції 2004 року, яка діяла на час розгляду справи судом першої інстанції) судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі.

Згідно положень ст.76 ЦПК України (в редакції 2004 року) судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування. У разі відсутності адресата особа, що доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.

Відповідно до частини 1 ст. 224 ЦПК України (в редакції 2004 року) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З матеріалів справи встановлено, що справа судом першої інстанції призначалася до розгляду на 02 та 28 квітня, 26 травня 2015 року.

Згідно повідомлень про вручення поштових відправлень, судові повістки про виклик були вручені ОСОБА_1 за місцем його проживання та реєстрації АДРЕСА_1 , що свідчить про обізнаність відповідача про дату, час та місце розгляду справи судом І інстанції та спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині (а.с.25, 27).

Посилання апелянта про те, що судові повістки були вручені матері відповідача - ОСОБА_3 є недоведеним. Крім того, в силу ст.76 ч.3 ЦПК України, 2004 року, вручення судової повістки повнолітньому члену сім`ї відповідача не може бути визнано неналежним повідомлення учасника справи.

Отже, будучи достовірно обізнаним про пред`явлений ПАТ КБ «ПриватБанк» позов про стягнення заборгованості за кредитним договором та розгляд справи судом І інстанції, ОСОБА_1 заяву про застосування строків позовної давності до вирішення справи по суті не подав, об`єктивних підстав, які унеможливлювали подання ним цієї заяви до суду І інстанції, не навів. Ураховуючи наведене, подану представником ОСОБА_1 на стадії апеляційного перегляду рішення суду заява про застосування строків позовної давності слід визнати неприйнятною.

Разом з цим, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позичальник ОСОБА_1 належним чином не виконував зобов`язання за кредитним договором, позивач вправі вимагати стягнення заборгованості у повному обсязі.

Проте, повністю погодитися із цим висновком суду не можна, виходячи з наступного.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною 1 ст.1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно правової позиції, викладеної у висновку Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі №14-10цс18 право кредитодавця по нарахуванню передбачених договором процентів за кредитом та інших платежів припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Поза межами цього строку права та інтереси банку забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Матеріалами справи встановлено, що строк дії кредитного договору укладеного між сторонами сплинув 04 серпня 2012 року, а тому саме з цієї дати право кредитодавця по нарахуванню передбачених договором процентів та пені за кредитним договором припинилося, а відтак вимоги про стягнення заборгованості зі сплати нарахованих банком поза межами строку дії кредитного договору процентів та пені за період з вересня 2012 року по грудень 2014 року є безпідставними.

Згідно наданого ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунку заборгованості за договором станом на 03 серпня 2012 року становить 104649,93грн., з яких заборгованість за кредитом-27263,19грн.; проценти за користування кредитними коштами -39965,39грн. та пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань - 37421,35грн.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку про зміну рішення суду першої інстанції, шляхом зменшення розміру присудженої до стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором з 217188,51грн. до 104649,93грн.

В решті рішення суду першої інстанції не оскаржувалося, а відтак згідно ст.367 ч.1 ЦПК України не було предметом апеляційного розгляду.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Волкової Людмили Григорівни, діючої від імені та в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Заочне рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 26 травня 2015 року змінити, зменшивши розмір присудженої до стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором з 217188,51грн. до 104649,93грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 05 липня 2019 року.

Головуючий: В.О. Бездрабко

Судді: Л.В. Базіль

І.В. Вейтас