ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6441/19 Справа № 210/996/19 Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В. Є. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони

позивачка: ОСОБА_1

відповідач: Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 травня 2019 року, яке постановлено суддею Сільченко В.Є. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг»(далі ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») і просила стягнути у відшкодування моральної шкоди 160 000 грн. у зв`язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці. Висновком МСЕК від 27 листопада 2018 року їй було первинно встановлено 25% втрати професійної працездатності.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 травня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 15 000 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб, на користь держави стягнуто судовий збір у сумі 768,40 грн.

В апеляційній скарзі позивачка ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції та стягнення на її користь моральної шкоди в розмірі, визначеному в позовній заяві, а саме 160 000 грн., посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин. Зокрема, судом не враховано відсоток втрати працездатності та пов`язані з ним моральні страждання позивачки, істотність вимушених змін в її житті, важкість стану здоров`я та ступінь вини відповідача, у зв`язку з чим вважає суму стягнутої моральної шкоди необґрунтованою та значно заниженою.

Вважає, що судом першої інстанції залишено поза увагою роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Справа розглядається в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи, в порядку, передбаченому ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивачка ОСОБА_1 з 23 листопада 1993 року по 01 березня 1994 року працювала на посаді учня машиніста конвеєру, з 01 березня 1994 року по 17 травня 2018 року машиністом конвеєру дробильної фабрики Новокриворізького державного ГЗК ВАТ «Криворізький гірничо - металургійний комбінат «Криворіжсталь», правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». 17 травня 2018 року звільнена по ст. 38 КЗпП України (а.с. 8-15).

Згідно Акту розслідування причин хронічного професійного захворювання від 01 жовтня 2018 року, ОСОБА_1 , працюючи на посаді машиніста конвеєра дробильної фабрики, підпадала під шкідливу дію пилу, показники якого перевищували нормативні значення через недосконалість робочого місця. Стаж роботи позивачки в умовах впливу шкідливих факторів складає 24 роки 7 місяців (а.с. 16-19).

Причиною професійного захворювання позивачки є тривала робота в умовах впливу пилу з вмістом SiO2 від 10 до 70 % -9,9 -27 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3. З метою ліквідації й запобігання професійним захворюванням рекомендовано забезпечити постійний контроль за застосування систем вентиляції, аспірації при збагаченні руди та огрудкування. (а.с. 18).

Відповідно до висновку МСЕК від 27 листопада 2018 року, позивачці первинно встановлено 25% втрати професійної працездатності (а.с. 20).

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки позивачка професійне захворювання отримала під час виконання нею трудових обов`язків і воно пов`язано з виробництвом, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди, однак не погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з матеріалів справи позивачка працювала в умовах впливу шкідливих факторів 24 роки 7 місяців, при цьому, добровільність виконання позивачкою робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

У п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди.

Однак, при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, суд не в повній мірі врахував роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, не в повній мірі враховано характер отриманого позивачкою професійного захворювання, стаж роботи позивачки в умовах впливу шкідливих факторів, відсоток втрати нею професійної працездатності, стан здоров`я потерпілої, який погіршується, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Як вбачається з матеріалів справи, працюючи в умовах впливу шкідливих факторів 24 роки і 7 місяців, позивачка отримала професійне захворювання, внаслідок чого втратила 25% професійної працездатності, у зв`язку з отриманим професійним захворюванням вона постійно відчуває біль у грудях та між лопатковій ділянці, головний біль, слабкість, що порушує її нормальні життєві зв`язки, фізичні і моральні страждання, істотність вимушених змін.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер, інтенсивність і довготривалість моральних страждань позивачки, тривалість її праці на підприємстві відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», відсоток втрати професійної працездатності, погіршення стану здоров`я, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, стягнутої з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» і збільшити його з 15 000 гривень до 40 000 гривень.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 02 травня 2019 рокузмінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 , збільшивши цей розмір з 15 000 грн. до 40 000 (сорок тисяч) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 08 липня 2019 року.

Головуючий:

Судді: