У Х В А Л А

01 липня 2019 року

м. Київ

справа № 753/20164/14

провадження № 61-10643ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Петрова Є. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20квітня 2017 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравченко Інеса Володимирівна, про визнання договору іпотеки недійсним,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 квітня 2017 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 листопада 2018 року, здана до поштового відділення 25 травня 2019 року, про що свідчить відбиток поштового штемпеля на конверті, тобто після закінчення строку на касаційне оскарження, встановленого частиною першою статті 390 ЦПК України, який просила поновити.

В обґрунтування поважності причин заявник зазначила, що про оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції їй стало відомо при отримані її в Дарницькому районному суді м. Києва.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03 червня 2019 року визнано неповажними зазначені заявником підстави для поновлення строку, касаційну скаргу залишено без руху, а заявнику надано строк для усунення її недоліків, зокрема, необхідно було надати документ про сплату судового збору та зазначити інші поважні підстави для поновлення пропущеного строку та надати докази.

Відповідно до частини першої статті 390 ЦПК України, касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Частиною другою статті 390 ЦПК України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Київським апеляційним судом винесено постанову 08 листопада 2018 року, повний текст якої було складено 27 листопада 2018 року, тому останній день строку на касаційне оскарження рішення апеляційного суду припадав на 27 грудня 2018 року, а касаційну скаргу подано через засоби поштового зв'язку 25 травня 2019 року.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

На виконання ухвали суду, ОСОБА_1 надіслала квитанцію про сплату судового збору та заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, у якій повторно зазначила обставини ідентичні тим, які перевірялись та визнані неповажними судом касаційної інстанції, до заяви додала копію заяви до Дарницького районного суду міста Києва про видачу копії рішення від 20 квітня 2017 року. Жодних інших поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження заявник не зазначила та належних та допустимих доказів не надав.

У рішенні від 29 жовтня 2015 року (заява №32053/13) у справі «Устименко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив: «Суд повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-Х). Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року)».

У рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі «Устименко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що сама концепція «поважних причин» не є чіткою, тому для національних судів ще важливішим було вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

Враховуючи те, що касаційна скарга надійшла до Верховного Суду більше ніж через п'ять місяців після закінчення строку на касаційне оскарження, а зазначені заявником причини пропуску строку свідчать про його бездіяльність і не зумовлені особливими і непереборними обставинами, вказані ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на касаційне оскарження є неповажними, а тому суд не може вирішити питання про відкриття касаційного провадження.

Таким чином, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 квітня 2017 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 листопада 2018 року необхідно відмовити.

Керуючись пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 квітня 2017 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравченко Інеса Володимирівна відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Петров