Постанова

Іменем України

04 липня 2019 року

м. Київ

справа № 622/796/16-ц

провадження № 61-33471св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Русинчука М. М. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, - Золочівська державна нотаріальна контора Харківської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Золочівського районного суду Харківської області від 11 квітня 2017 року у складі судді Шабаш О. С. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 25 липня 2017 року у складі колегії суддів: Бровченко І. О., Кіся П. В., Хорошевського О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог заяви

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому, з урахуванням уточнень, просила визнати недійсним з моменту укладення договір дарування 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 укладений 07 грудня 2006 року між ОСОБА_3 , яка діяла від імені ОСОБА_5 та ОСОБА_2 ; визнати недійсною довіреність видану ОСОБА_5 . 16 листопада 2006 року ОСОБА_3 , посвідчену у місті Мерефа нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Цидибрагою С. О. за № 5671; зобов`язати відповідача ОСОБА_2 не чинити їй перешкод у користуванні 1/2 частини вказаного домоволодіння, яка належить позивачу, прибрати огорожу навколо вказаного домоволодіння.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона є власником 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , який разом із братом успадкувала після смерті батьків у рівних частках. Після смерті брата його частину домоволодіння успадкувала його дружина ОСОБА_5 , яка у подальшому уповноважила ОСОБА_3 подарувати вказану частину будинку ОСОБА_2 Вказувала, що довіреність, на підставі якої було здійснено дарування, відповідачі отримали обманом. 07 грудня 2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір дарування 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 . Зазначала, що вказаними правочинами порушені її права, як співвласника будинку, оскільки вона не була попереджена про дарування спірної частини будинку, а тому їх належить визнати недійсними з моменту укладення.

Крім того, відповідачі чинять перешкоди у користуванні її майном, а саме: огородили будинок парканом, зруйнували будинок та продовжують його псувати, чим спричиняють позивачу моральну шкоду, якої вона зазнає через хвилювання.

Одночасно позивач просила поновити строк позовної давності, вказувала, що про порушення її прав дізналася у 2009 році і з цього приводу вона двічі зверталася до Золочівського районного суду Харківської області проте по суті її позов не було розглянуто жодного разу.

Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 11 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 25 липня 2017 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні 1/2 частиною житлового будинку АДРЕСА_1 , шляхом прибирання огорожі навколо вказаного будинку.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, частково задовольняючи позов, виходив із того, що у разі відчуження майна шляхом дарування законом не передбачено переважного права придбання частки учасником спільної часткової власності.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 59, 60 ЦПК України 2004 року позивачем не надано належних та допустимих доказів відсутності волі ОСОБА_5 на укладення відповідного правочину від 16 листопада 2006 року, вчинення вказаного правочину під впливом обману чи помилки або насильства, зловмисної домовленості або тяжкої обставини.

Крім того судом прийнято до уваги, що ОСОБА_5 до моменту своєї смерті, не скасувала вказане доручення, не зверталася до суду з відповідним позовом про його скасування, повернення майна тощо.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулась з касаційною скаргою до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, справу передати до суду першої інстанції на новий розгляд.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга аргументована тим, що з боку відповідачів порушено її переважне право на купівлю спірної частини будинку, оскільки вона, як співвласник житлового будинку АДРЕСА_1 , своєї згоди на укладення оспорених нею угод не надавала.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, порушив норми матеріального та процесуального права, не прийняв до розгляду заяву про збільшення позовних вимог, відмовив у задоволенні заяви про призначення судової будівельно - технічної експертизи, залишив поза увагою клопотання про витребування доказів, які, на думку ОСОБА_1 , мають суттєве значення для розгляду справи, не викликав і не допитав свідків, та дійшов передчасного висновку про недоведеність нею позовних вимог в цій частині.

Апеляційний суд, доводи позивача з приводу порушення судом першої інстанції норм процесуального права не перевірив та розглянув справу у її відсутності.

В частині позовних вимог про усунення перешкод у користуванні власністю ОСОБА_1 рішення судів попередніх інстанцій не оскаржує.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 08 вересня 2017 року ОСОБА_1 .поновлено строк на касаційне оскарження рішення Золочівського районного суду Харківської області від 11квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 25 липня 2017 року, відкрито касаційне провадження за її касаційною скаргою на вказані судові рішення, витребувано справу з суду першої інстанції.

На виконання вимог підпункту 4 першого розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства та інших законодавчих актів» 01 червня 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Суд касаційної інстанції переглядає рішення судів попередніх інстанцій в частині позовних вимог про визнання недійсними угод, оскільки в іншій частині судові рішення не оскаржуються, а тому в силу частини першої статті 400 ЦПК України не переглядаються.

Судами встановлено, що 28 червня 1989 року старшим державним нотаріусом Золочівської державної нотаріальної контори Задоріною Т. В. Якубович К. В. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, реєстровий номер 1553, яким засвідчено право власності останньої на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , яку вона отримала як спадкоємець за заповітом після смерті ОСОБА_6 в рамках спадкової справи 219/1988.

16 листопада 2006 року ОСОБА_5 видала довіреність, в якій доручила ОСОБА_3 подарувати ОСОБА_2 , 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , яка належала їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою держаною нотаріальною конторою Харківського району 06 січня 1998 року. Вказана довіреність посвідчена нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Цидибрагою С. О., за реєстровим номером 5671.

07 грудня 2006 року ОСОБА_3 , діючи на підставі вищевказаної довіреності, подарувала ОСОБА_2 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 . Вказаний договір дарування посвідчений державним нотаріусом Золочівської державної нотаріальної контори Золочівського району Харківської області Тихановою Н.П., за реєстровим номером 2432.

Відмовляючи у задоволенні позову про визнання недійсними угод, суди виходили із того, що спірний будинок є об`єктом права спільної часткової власності, а тому згода інших співвласників на безоплатне відчуження (дарування) ОСОБА_5 своєї частини будинку чинним законодавством не вимагається.

Такий висновок судів є правильним.

Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої-третьої, п`ятої, шостої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Поняття спільної часткової власності визначено в частині першій статті

356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися

і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Судами установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 , і кожному з них належало по Ѕ частині вказаного нерухомого майна.

Таким чином, є правильним висновок судів попередніх інстанцій про те, що спірний будинок є об`єктом спільної часткової власності.

Відповідно до частини першої статті 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. У разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник-продавець зобов`язаний повідомити інших співвласників про намір продати свою частку (частина друга статті 362 ЦК України). Такий обов`язок співвласника у разі безоплатного відчуження його частки

у спільному майні чинним законодавством не передбачений.

Установивши, що спірний будинок є об`єктом спільної часткової власності,

у зв`язку із чим безоплатне відчуження частки у цьому будинку одним із співвласників іншій особі згоди інших співвласників не потребує, суди попередніх інстанцій правильно виходили із того, що права ОСОБА_1 як одного із співвласників вказаного будинку порушені не були, а тому дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Наведені в касаційній скарзі доводи ОСОБА_1 щодо розгляду апеляційним судом справи у її відсутність колегія суддів відхиляє, оскільки вона була повідомлена апеляційним судом належним чином про час та місце розгляду справи, а відповідно до частини другої статті 305 ЦПК України 2004 року, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Доводи касаційної скарги про порушення, на думку позивача, судом першої інстанції норм процесуального права, які полягали в тому, що місцевий суд безпідставно не прийняв до розгляду заяву позивача про збільшення та уточнення позовних вимог, спростовані в ухвалі апеляційного суду, який правильно вважав такі дії суду першої інстанції вчиненими у відповідності до вимог 31 ЦПК України (в редакції від 07.07.2010 року, яка діяла на час розгляду справи), яка встановлювала право позивача змінювати підставу або предмет позову до початку розгляду справи по суті. Оскільки ОСОБА_1 подала заяву з додатковими вимогами про відшкодування моральної шкоди, тобто змінила предмет позову після початку розгляду справи, суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв таку заяву до розгляду.

Також Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду, що порушення, за твердженням позивача, судом першої інстанції строків розгляду клопотань про витребування доказів та не призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи, не призвели до неправильного вирішення справи. Поставлені на вирішення цієї експертизи питання технічного стану спірного будинку не стосуються предмету спору, яким є вимоги щодо недійсності договору дарування і довіреності та усунення перешкод у користуванні будинком, тому підстав для призначення експертизи не було.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Отже, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін оскаржуваних судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Золочівського районного суду Харківської області від 11 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 25 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді М. М. Русинчук

Н. О. Антоненко

В. І. Журавель