Справа № 640/4676/17
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 червня 2019 року Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Зуб Г.А.
за участю секретаря Черниш О.М.,
за участю представників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи Харківська міська рада, ОСОБА_5 про стягнення шкоди та зобов`язання вчинити певні дії, -
05.05.2017 року відповідачем були подані заперечення проти позову, в яких він просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач розпочала проведення перепланування у колишній квартирі АДРЕСА_4 , що унеможливило проживання позивача у його власній квартирі, в наслідок чого позивач змушений зробити капітальний ремонт та підсилити міжетажні перекриття, проживаючи при цьому в орендованому приміщенні. Позивач безпідставно звинувачує відповідача в тому, що вентиляційні канали у будинку пошкоджені внаслідок вказаного перепланування. На підтвердження порушення норм інсоляції позивач не наводить жодних доказів, а заведена прибудова є невід`ємною частиною прибудови самого позивача. Демонтувати прибудову технічно неможливо, оскільки це приведе до утворення аварійної ситуації всього будинку з можливістю його обладнання. Внаслідок неможливості використання квартири до житла, дружина відповідача використовує спірне приміщення для підприємницької діяльності. Позивач за власною ініціативою і за власний кошт проводила заміну стояків централізованого опалення та госфекальної каналізації неякісними матеріалами, в наслідок чого, в місцях з`єднання труб і відбулося неодноразове залиття. Доказів на підтвердження завданої матеріальної шкоди до суду надано не було, як і доказів завдання моральної шкоди. За вказаних обставин, позовні вимоги є безпідствними, надуманими та є реалізацією особистого неупередженого та неприязного відношення, яке склалось з 2006 року.
13.07.2017 року представником позивача ОСОБА_6 подані пояснення по справі, в яких зазначено, що позивачем перед початком перепланування у квартирі АДРЕСА_5 було отримано всі дозволи на виконання зазначених робіт та здійснено погодження з відповідними органами, а твердження відповідача не підтверджені жодними доказами. Своїми діями при реконструкції відповідач створив умови, при яких стало неможливо використовувати приміщення за призначенням в якості стоматологічного кабінету, а саме відбулось порушення роботи вентиляційних каналів у приміщенні позивача. Щодо тверджень відповідача про технічну неможливість демонтування незаконно зведеної прибудови, то слід зазначити, що відповідачем не було надано жодного доказу та не було підтверджено наведене фактичними даними. А судові рішення по стягненню матеріальної та моральної шкоди по факту залиття приміщення не мають відношення до даної справи.
20.07.2017 року представником третьої особи надані пояснення по справі, в яких він просить прийняти по справі законне та обгрунтоване рішення суду, та зазначає, що відповідач самовільно здійснив реконструкцію належної йому квартири АДРЕСА_3 ( улаштування самочинної АДРЕСА_6 , балкону на рівні другого поверху та самочинну прибудову на рівні першого та другого поверхів) за адресою АДРЕСА_7 без отримання у встановленому порядку необхідних дозвільних документів, за що ІДБК було винесено припис, та за дане порушення відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності.
Відповідачем подані додаткові пояснення до заперечення проти позову, в яких відповідач просить відмовити в задоволенні позову, оскільки відповідач звернувся до експертів
ТОВ «ЮІК «Форум» для проведення експертного дослідження стосовно безпечності побудованої конструкції та її впливу на весь будинок, відповідно до звіту якої дана конструкція перебудована відповідачем має позитивний вплив на старий будинок, адже укріплює його та забезпечує несучу здатність, стан самої будівлі задовільний, а демонтаж призведе до завдання шкоди власнику квартири АДРЕСА_8 , та може дестабілізувати тріщини у всьому будинку. Крім того, аргумент про порушення роботи системи вентиляційних каналів внаслідок побудови зробленої відповідачем також не підтверджується жодним чином, а надана інформація про накладення стягнення на відповідача жодним чином не доводить факт порушення прав позивача відповідачем. Крім того, відповідач звертався до позивача з пропозицією стосовно встановлення приставних вентиляційних каналів, однак згоди на проведення спільних робіт не отримав.
Представник позивача адвокат Хан А.О. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив їх задовольнити в повному обсязі.
Відповідач та його представник адвокат Говтвяниця М.В. в судовому засіданні заперечували проти позову в повному обсязі, посилаючись на доводи викладені в їх письмових запереченнях.
Треті особи в судове засідання не з`явились, повідомлялись у встановленому законом порядку.
27.03.2017 року до суду надійшла вказана позовна заява, та розподілена судді Зуб Г.А.
Ухвалою судді від 31.03.2017 року відкрито судове провадження по справі.
11.05.2017 року в судовому засіданні залучено в якості третіх осіб Харківську міську раду та ОСОБА_5
Ухвалою суду від 24.07.2017 року по справі призначено судову будівельну експертизу, проведення якої доручено експертам ХНДІСЕ ім. Бокаріуса, та провадження по справі зупинено.
Ухвалою суду від 28.01.2019 року відновлено провадження по справі.
Судом встановлено, що позивач є власником приміщення (колишня квартира АДРЕСА_5 ) за адресою: АДРЕСА_9 поверх, яке переведено у нежитловий фонд та переобладнано під стоматологічний кабінет для провадження позивачем господарської діяльності.
Відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 . Вказане приміщення на разі використовується для підприємницької діяльності дружини відповідача.
Позивач в своєму позові як на підставу своїх вимог зазначає, що відповідач самовільно провів реконструкцію належної йому квартири без отримання у встановленому порядку необхідних дозвільних документів, а саме провів улаштування самочинної споруди (балкону) на рівні другого поверху та самочинну прибудову на рівні першого та другого поверхів з влаштуванням відокремленого входу.
Також в судовому засіданні встановлено, та не оскаржується сторонами, що будинок АДРЕСА_7 є пам`яткою архітектури та містобудування місцевого значення.
Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права.
Частиною 2 ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: також припинення дії, яка порушує право(п.3); відновлення становища, яке існувало до порушення (п.4).
Так, у гл. 29 ЦК передбачені цивільно-правові способи захисту права власності.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).
За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно зі ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
У ч. 2 ст. 383 ЦК встановлено, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.
Згідно зі ст. 152 ЖК переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.
Аналіз зазначених норм права дає підстави вважати, що виконавчі органи сільських, селищних, міських рад повинні надавати відповідні дозволи, здійснюючи при цьому контроль за дотриманням прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку.
З матеріалів справи вбачається, що дійсно відповідачем у квартирі виконано перепланування, улаштовано самочинну споруду (балкон) на рівні другого поверху, та улаштовано самочинну прибудову на рівні першого та другого поверхів.
Частина 2 статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачає, що суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів.
Відповідно до ч. 1 ст.31 цього закону проектна документація на будівництво об`єктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджується замовником.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до ч.4 ст.319 ЦК України власність зобов`язує.
Інспекцією Держархбудконтролю Департаменту містобудування, архітектури та земельних відносин ХМР була проведена перевірка квартири відповідача, та встановлено, що власником квартири АДРЕСА_3 самовільно без дозвільних документів розпочато роботи по влаштуванню балкону, за фактом самовільного будівництва ОСОБА_4 було надано припис та складено протокол про адміністративне правопорушення, документи, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, які засвідчуються прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів в Єдиному реєстрі документів-відсутні. Посилання відповідача та його представника, що припис та відомості про притягнення до адміністративної відповідальності відповідача не мають значення для вирішення вказаного спору є необгрунтованими, оскільки вказані правовідносини не завершуються фіксацією факту адміністративного правопорушення та притягненням винуватої особи до юридичної відповідальності, а продовжують існувати до моменту припинення правопорушення, усунення його негативних наслідків, виконання владного припису або визнання його незаконним і скасування. Вказаний припис оскаржений відповідачем не був, та наслідки усунені не були.
Будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів у порядку, визначеному статтею 24 Закону України "Про планування і забудову територій". Архітектор - автор проекту або уповноважена ним особа бере участь у прийнятті в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта архітектури та підписує відповідний акт. (стаття 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Вказаних документів відповідачем отримано не було, та і до суду їх також не надано.
Відповідно до наданої відповіді Департаменту територіального контролю виконавчого комітету ХМР від 12.04.2019 року №5670/0/226-19, згідно інформації Департаменту містобудування та архітектури ХМР будь-яка інформація стосовно реконструкції №11 по АДРЕСА_7 відсутня. Містобудівні умови та обстеження для проектування об`єкту будівництва за вказаною адресою Департаментом не видавались. В єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі,
скасування або анулювання зазначених документів, відсутня інформація по вищевказаному об`єкту. Вищевказана будівля перебуває на державному обліку як пам`ятка архітектури та містобудування місцевого значення (охоронний №148), яка прийнята на облік рішенням виконавчого комітету Харківської обласної ради народних депутатів від 30.04.1980 року №334.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.
Згідно із частиною другою цієї статті право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.
Одночасно за положеннями частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.
Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.
Крім того, відповідно до положень статті 38 Закону України від 17 лютого 2011 року № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред`явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимог, установлених у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об`єкта є неможливою.
У разі порушення прав інших осіб право на звернення до суду також мають такі особи за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України).
Знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.
Саме таку правову позицію щодо застосування положень статті 376 ЦК України висловив Верховний Суд України у справі № 6-180цс14.
Разом з цим вказаним висновком встановлено, що в приміщенні «9-5» стоматологічного кабінету не виконує свої функції системи припливно-витяжної вентиляції. Відповідно до вимог ОСОБА_10 2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», а саме п. п. 5.23, 5.30, 5.31,
5.32 житлові будинки повинні обладнуватися … вентиляцією. Витяжна вентиляція повинна проектуватися з природним спонуканням… Витяжні канали повинні розміщуватися у внутрішніх стінах будівників або примикати до них.. З кожної кухні, санітарного вузла має проектуватися індивідуальний вертикальний витяжний канал з випуском повітря в атмосферу або в збірну вентиляційну шахту… Індивідуальні витяжні канали і збірні вентиляційні шахти мають виконуватися у будівельних конструкціях. Витяжні вентиляційні системи з природним спонуканням повинні проектуватися з викидом повітря над покрівлею у місцях, де виключається виникнення зон вітрового підпору. Вказане є порушенням прав позивача. Також зазначено, що причиною несправності конструкції індивідуального (відокремленого) вентиляційного каналу першого поверху (колишня квартира №9), який по вертикалі проходить до загального цегляного оголовку димовентканалів в цьому будівельному об`ємі, є перетинання цього вентканалу запасним виходом з приміщень квартири АДРЕСА_3 , який улаштований в зовнішній стіні на рівні другого поверху в результаті проведеної реконструкції цієї квартири. (т. 2 а.с. 35).
Відповідач в своїх запереченнях зазначає, що на його замовлення виготовлено звіт про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій квартири АДРЕСА_3 реконструйованої під нежитлові приміщення з влаштуванням відокремленого входу за адресою: АДРЕСА_10 , відповідно до якого виконані власником квартири АДРЕСА_3 рекомендації з посилення стін, для запобігання подальшої їх деформації, відповідно до технічного звіту Проектно-вишукувального бюро, не завдали негативного впливу на будівлю, навпаки стабілізували її будівельні конструкції. Відновлення мощіння (відмостки) навколо обстежуваної частини будівлі та влаштування організованого водовідведення опадів з покрівлі та козирка прибудови покращили експлуатаційні умови житлового будинку. Технічний стан конструкцій обстежуваної частини будинку, зокрема прибудови, забезпечує несучу здатність не тільки на рівні 1 та 2 поверхів, а також забезпечує стійкість конструкцій балкону квартири АДРЕСА_11 , тобто являється опорою конструкцій для вищеприбудованого балкону. В цілому, технічний стан основних несучих і огороджувальних конструкцій квартири АДРЕСА_3 реконструйованої під нежитлові приміщення, з влаштуванням відокремленого входу за адресою: АДРЕСА_10 , відповідає категорії ІІ, а саме є задовільним. Також надано до суду технічний висновок виготовленого відповідачем в 2008 році з аналогічними висновками. Тому, в основу покладених заперечень, відповідач зазначає, якщо демонтувати самочинні прибудови, то вказане може призвести до завдання шкоди власнику квартири АДРЕСА_8 , тобто третій особі по справі, та може дестабілізувати тріщини у всьому будинку, однак відповідач залишив поза увагою питання розроблення Проекту організації ведення робіт по демонтажу самочинних прибудов з дотриманням техніки безпеки з демонтажу, що є однією з умов проведення забезпечення якісного демонтажу, а посилається лише на звіт, який був виготовлений, зокрема, на його замовлення.
Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем під час судового розгляду було доведено порушення її прав, які підлягають судовому захисту, а тому вони підлягають задоволенню частково, а саме в частині зобов`язання відповідача привести приміщення квартири АДРЕСА_1 у первісний стан відповідно до проектної документації, із демонтуванням самочинної споруди (балкону) на рівні другого поверху, та самочинної прибудови на рівні першого та другого поверхів, та в частині зобов`язання відповідача вжити заходів щодо приведення системи вентиляції першого та другого поверхів у будинку АДРЕСА_7 у робочий стан, оскільки дійсно вказані самочинно збудовані споруда (балкон) на рівні другого поверху, та прибудова на рівні першого та другого поверхів побудовані без відповідних дозволів і без виготовлення проекту, припис про усуненням порушень відповідачем виконано не було, та вказані самочинні прибудови порушують права позивача, оскільки вона є власником нежитлового приміщення, що знаходиться на першому поверсі у вказаному будинку, та через вказану реконструкцію здійснену відповідачем дійсно порушено роботу системи вентиляційних каналів, а в частині задоволення позовної вимоги про заборону відповідачу використовувати для здійснення господарської діяльності житлові приміщення квартири АДРЕСА_1 слід відмовити, оскільки вказані приміщення використовує дружина відповідача, яка не є учасником в даній справі.
Згідно ч.3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК України шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Під причинним зв`язком між протиправним діянням і шкодою звичайно розуміють такий об`єктивно існуючий взаємозв`язок між явищами, при якому одне з них з неодмінно породжує інше.
Отже, визначення причинного зв`язку як умови деліктної відповідальності є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.
Позивач в своєму позові просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду завдану їй внаслідок залиття її власності, яке відбулось в 2015 році, посилаючись на акти затверджені КП «Жилкомсервіс».
У відповідності до ч. 1 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Право особи на відшкодування моральної шкоди, перш за все, гарантується Конституцією України.
Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1 ст.1167 ЦК України).
Згідно з п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювала, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювала та вини останнього в її заподіянні.
Однак, оскільки судом встановлено, що в даному випадку позивачем не доведено протиправність дій відповідача щодо залиття її приміщення, які знаходяться в причинному зв`язку зі завданою шкодою, а здійснення особою дій, направлених на судовий захист порушеного права, зокрема на демонтування самочинних споруд не може бути самостійною підставою для відшкодування немайнової шкоди, а тому в задоволенні вказаної вимоги суд також відмовляє.
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з частиною першою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача (пункт 1 частини другої статті 141 ЦПК України).
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, потребує доказуванню. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору в розмірі 2560 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 76, 80, 81, 141, 259, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи Харківська міська рада, ОСОБА_5 про стягнення шкоди та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Зобов`язати ОСОБА_4 привести приміщення квартири АДРЕСА_1 у первісний стан відповідно до проектної документації, із демонтуванням самочинної споруди (балкону) на рівні другого поверху, та самочинної прибудови на рівні першого та другого поверхів.
Зобов`язати ОСОБА_4 вжити заходів щодо приведення системи вентиляції першого та другого поверхів у будинку АДРЕСА_7 у робочий стан.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати по оплаті судового збору в розмірі 2560 (дві тисячі п`ятсот шістдесят) гривень 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в розмірі 1920 (одна тисяча дев`ятсот двадцять) гривень 00 коп.
В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п. 15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Позивач ОСОБА_3 , місцеперебування: АДРЕСА_12 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_4 , місцеперебування: АДРЕСА_10 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 .

Третя особа - Харківська міська рада, місцезнаходження: м. Харків, м-н Конституції, буд. 7, .

Третя особа - ОСОБА_5 , місцеперебування: АДРЕСА_13 , р.н.о.к.п.п. або серія та номер паспорта не відомі.

Повний текст рішення виготовлено 01 липня 2019 року.

СУДДЯ Г.А. ЗУБ