Провадження №2/521/1755/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2019 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Поліщук І.О.,

при секретарі Колесник Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про затвердження судом мирової угоди по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким що відбувся договір довічного утримання, що укладений між відчужувачем ОСОБА_2 та набувачем ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

28.12.2018 року до Малиновського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якому він просить суд визнати таким що відбувся 05.12.2016 року договір довічного утримання що укладений між відчужувачем ОСОБА_2 , інвалідом другої групи, як власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 та ОСОБА_1 . Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Ухвалою судді від 02 січня 2019 року позовна заява залишена без руху. 07.02.2019 року позивачем ОСОБА_1 подано уточнену позовну заяву.

Ухвалою судді Малиновського районного суду міста Одеси від 12.02.2019 року, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. 09.04.2019 року ОСОБА_2 подано зустрічний позов до ОСОБА_1 про зобов`язання до виконання договірних зобов`язань. Ухвалою суду від 10.07.2019 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину таким що відбувся.

22.05.2019 року від сторін справи до суду надійшла спільна письмова заява про затвердження мирової угоди, якій сторони просили затвердити мирову угоду між ними та закрити провадження у справі. Згідно мирової угоди сторони дійшли до висновку про можливість закінчення розгляду даного спору миром і укладення мирової угоди на наступних умовах: сторони домовилися між собою, що

1. ОСОБА_2 визнає в повному обсязі позовні вимоги ОСОБА_1 . ОСОБА_2 визнає, що вона як власник трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , дійсно за власним бажанням уклала та підписала з ОСОБА_1 договір довічного утримання від 05.12.2016 року, відповідно до умов якого вона добровільно передала у власність ОСОБА_1 вказану квартиру взамін на довічне утримання з боку ОСОБА_1 . ОСОБА_2 визнає що з моменту укладення даного договору довічного утримання до теперішнього часу ОСОБА_1 добросовісно виконує усі обов`язки укладеного договору довічного утримання, претензій до ОСОБА_1 щодо виконання умов договору довічного утримання вона не має. ОСОБА_2 визнає, що ОСОБА_3 є єдиним та реальним дійсним власником трикімнатної квартири АДРЕСА_2 . ОСОБА_2 визнає безумовне право ОСОБА_1 , як власника на постійне мешкання та постійну реєстрацію в даній квартирі.

2. ОСОБА_1 визнає право ОСОБА_2 та її мами ОСОБА_4 на постійне по життєве мешкання в даній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 до моменту смерті; зобов`язується ніколи не виселяти ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з даної квартири за жодних обставин.

3. ОСОБА_1 зобов`язується постійно та систематично виконувати всі умови договору довічного утримання від 05.12.2016 року, а саме: - щомісячно не пізніше 1 го числа кожного місяця сплачувати ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 500 гривень, в порядку передплати; - щомісячно систематично сплачувати усі комунальні послуги за дану квартиру в повному обсязі; - готувати для ОСОБА_2 та ОСОБА_4 обід гарячу їжу з двох справ в достатньому обсязі щотижнево, три рази на тиждень; - проводити вологе прибирання даної квартири в повному обсязі щотижнево, два рази на тиждень; - проводити необхідний текучий підтримуючий ремонт вданій квартирі.

В контексті даної мировій угоди сторони просять суд фактично визнати дійсним договір довічного утримання укладений між ОСОБА_2 (Відчужувачем) та ОСОБА_1 ( Набувачем), відповідно до якого ОСОБА_2 передає другій стороні ОСОБА_1 у власність трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 77,2 кв.м., взамін чого ОСОБА_1 зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням довічно. У мировій угоді сторони на свій розсуд визначили всі види матеріального забезпечення а також усі виді догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

Відповідно до ст. 744, 749 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. У договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності.

У мировій угоді зазначено, що угода укладена сторонами добровільно, без примусу, не порушує їхніх прав та інтересів. З наслідками затвердження даної мирової угоди та змістом ст.ст. 207, 208 ЦПК України сторони ознайомлені.

В судовому засіданні особи, позивачка та відповідач підтримали підписану ними мирову угоду, ОСОБА_2 підтвердила, що бажає укласти з ОСОБА_1 мирову угоду на вказаних умовах, вона не проти укладення договору довічного утримання, однак хоче щоб все було по закону.

ОСОБА_1 в судовому засіданні розповів суду, що вони з ОСОБА_2 неодноразово зверталися до нотаріусів задля посвідчення договору довічного утримання, однак їм було відмовлено у зв`язку з тим, що він немає реєстрації в місті Одесі, позивач зареєстрований на тимчасово окупованій території у місті Донецьк, довідку з місця реєстрації отримати неможливо, тому і посвідчити договір у нотаріуса не можливо.

В судовому засіданні 22 травня 2019 року оголошено перерву до 11 години 50 хвилин Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вирішуючи питання щодо можливості затвердження згаданої мирової угоди суд зазначає, що відповідно до ч.7ст.49 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно ст.207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Згідно ч.5 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: 1) умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або 2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 постійно проживав в АДРЕСА_3 . Відповідно до довідки № від 06.10.2015 року взятий на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України, адреса за якою з особою може здійснюватися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції АДРЕСА_4 .

ОСОБА_2 є інвалідом другої групи, страждає на хворобу рухового апарату, має на праві приватної власності трикімнатну квартиру за адресою : АДРЕСА_1 . Сторони підтверджували у судовому засіданні що на початку 2015 року, позивач за згодою ОСОБА_2 та її матері ОСОБА_4 заселився до їхньої квартири, став доглядати за ними, оплачував комунальні послуги за житло, а останні виявили бажання укласти з ОСОБА_1 договір довічного утримання. З цієї причини квартира АДРЕСА_2 була приватизована на ім`я ОСОБА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло, виданим Департаментом Міського Господарства Одеської міської Ради 05 квітня 2016 року зареєстрованим і записаним у реєстрову книгу за № 3-30722.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.12.2016 року, за ОСОБА_2 16.12.2016 року зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 на підставі Свідоцтва про право власності на житло , серія та номер: 3-30722, виданого 05.04.2016 року, видавник : Департамент міського господарства Одеської міської Ради. Підстава внесення запису Рішення про державну реєстрацію змін та їх обтяжень ( з відкриттям розділу), індексний номер : 33085403 від 22.12.2016 09:54:36, ОСОБА_5 Георгіївна, Юридичний департамент Одеської міської ради, Одеська область.

Частино 3 ст. 208 ЦК України передбачено, що правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, належить вчиняти в письмові формі.

Згідно ч.1 ст. 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

У відповідності до норм ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ст. 744, 749 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. У договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності.

Згідно зі ст. 745 ЦК України договір довічного утримання ( догляду) укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Договір довічного утримання ( догляду) за яким передається набувачеві у власність нерухоме майно, підлягає державній реєстрації. В контексті статті 745 ЦК України договір довічного утримання укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню незалежно від того, нерухоме чи рухоме майно передається відчувачем набувачеві. У разі передання рухомого майна договір вважається укладеним з моменту його нотаріального посвідчення за умови, що до цього відчужував передав майно набувачеві. У разі передання відчужувачем нерухомого майна договір вважається укладеним з моменту його державної реєстрації ( ч.3 ст.640 ЦК), а після нотаріального посвідчення він укладеним не визнається. Статтею 748 ЦК України визначено момент виникнення у набувача права власності на майно , передане за договором довічного утримання. Відповідно доч.2 ст.748 ЦК України у разі відчуження нерухомому майна договір довічного утримання ( догляду) підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації ( ст..745 ЦК), а тому право власності на таке майно, до набувача переходить з моменту державної реєстрації даного договору ( ч.4 ст.334 ЦК) за умови, що майно передане набувачеві раніше.

Згідно ч.3 ст. 640 ЦК України, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Згідно ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Статтею 44 ЗУ «Про нотаріат» встановлено, що під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь. Визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом громадянина України або іншими документами передбаченими ст.43 цього Закону ( крім посвідчення водія, особи моряка, особи з інвалідністю чи учасника Другої світової війни, посвідчення виданого за місцем роботи фізичної особи), які унеможливлюють виникнення будь - яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії.

У разі потреби нотаріусу надається довідка проте, що особа не страждає на психічний розлад , який може вплинути на її здатність усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними.

Відповідно до ст. 73 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус за місцем розташування житлового будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи за місцем розташування земельної ділянки або за місцем знаходження однієї сторін правочину наскладають заборону їх відчуження при посвідченні договору довічного утримання.

Згідно п. 13 Постанови Пленум Верховного Суду України від 6.11.2009 року №9 в «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК (435-15) не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно достатей 210 та 640 ЦК пов`язується здержавноюреєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін.

Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. Момент вчинення таких правочинів згідно зі статтею 210, частиною третьою статті 640 ЦК України пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними й не створюють прав та обов`язків для сторін. Договір довічного утримання підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, а тому не може бути визнаний дійсним на підставі частини другої статті 220 ЦК України. Не може бути визнано такий договір і таким що відбувся, тому це суперечить положенням ст.16 ЦК України. Такий правовий висновок міститься у рішенні Верховного Суду України у справі № 6-162 цс12 від 30.01.2013 року.

Таким чином суд приходить до висновку, що умови мирової угоди, про визнання договору довічного утримання укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , таким що відбувся, суперечать закону, оскільки, на момент укладення даний договір підлягав нотаріальному посвідченню, а право власності за Набувачем ОСОБА_1 обов`язковій державній реєстрації, що сторонами договору зроблено не було, тому ч.2 ст. 220 ЦК України, в даному випадку не застосовується, отже мирова угода в цій частині не підлягає затвердженню. Окрім цього відповідно до ст. 73 ЗУ «Про нотаріат» при укладення та посвідченні договору довічного утримання накладається заборона відчуження майна що є предметом договору.

Вивчивши зміст мирової угоди, суд приходить до висновку, що укладення мирової угоди та її зміст суперечить вимогам закону, а тому в задоволенні такої мирової угоди слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 182, 203, 208, 210, 215, 220, 640, 744-749 ЦК України, ст. 12, 13, 49, 200, 207, 258, 259, 265,353 ЦПК України суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про укладення мирової угоди по цивільній справі № 521/22030/18 про визнання таким що відбувся 05.12.2016 року договір довічного утримання що укладений між відчужувачем ОСОБА_2 , інвалідом другої групи, як власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 та ОСОБА_1 та визнання за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 відмовити в повному обсязі.

Відмовити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , у затвердженні мирової угоди.

Продовжити судовий розгляд цивільної справи № 521/22030/18..

Призначити судове засідання на 14 серпня 2019 року на 10 годин 50 хвилин.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

10.07.19