Постанова
Іменем України

03 липня 2019 року
м. Київ

справа № 344/12941/16-ц
провадження № 61-40938св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В.,

учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 березня 2018 року у складі судді Татарінової О. А. та постанову апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 червня 2018 року у складі колегії суддів: Пнівчук О. В., Бойчука І. В., Мелінишин Г. П.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння, посилаючись на те, що вона є власником автомобіля марки «Kia Rio», 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який придбала до реєстрації шлюбу з відповідачем за кошти, отримані згідно кредитного договору від 26 жовтня 2012 року №1/1255615, укладеного з публічним акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» (далі ПАТ «Креді Агріколь Банк»).
Внаслідок конфлікту між нею та її колишнім чоловіком, останній забрав цей автомобіль та свідоцтво про його реєстрацію і в добровільному порядку відмовляється його повернути.
У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_2 та з урахуванням уточнень просив:
визнати автомобіль «Nissan Qashqai», реєстраційний номер НОМЕР_2 , об`єктом спільної сумісної власності подружжя;
стягнути зі ОСОБА_2 на його користь грошову компенсацію Ѕ частини вартості автомобіля «Nissan Qashqai», реєстраційний номер НОМЕР_2 ;
зобов`язати ОСОБА_2 повернути йому особисті речі, а саме: закордонний паспорт, довідку з військового комісаріату, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 833387, виданий 25 грудня 2006 року на його ( ОСОБА_1 ) ім`я, зовнішній накопичувач (вінчестер) комп`ютерний з особистими архівними даними; картину без назви художника ОСОБА_3 , частину трилогії.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що вони зі ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 лютого 2013 року до 19 серпня 2014 року. Починаючи з березня 2015 року до 21 лютого 2016 року, проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
У серпні 2013 року придбали автомобіль «Nissan Qashqai», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який є спільною сумісною власністю подружжя.
Після останнього конфлікту, який відбувся між ними у лютому 2016 року, у ОСОБА_2 залишились його особисті речі, які вона відмовляється йому повернути в добровільному порядку.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 25 січня 2017 року первісний позов ОСОБА_2 та зустрічний позов ОСОБА_1 об`єднано в одне провадження.
За заявами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ухвалою Івано-Франківського міського суду від 20 лютого 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння та зустрічний позов ОСОБА_1 у частині зобов`язання ОСОБА_2 повернути закордонний паспорт, довідку з військового комісаріату залишено без розгляду.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 березня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти, сплачені за кредитним договором , у період перебування у шлюбі у розмірі 19 867, 36 грн.
У задоволенні решти вимог відмовлено.
Суд першої інстанції виходив із того, що автомобіль «Nissan Qashqai», реєстраційний номер НОМЕР_2 , придбаний сторонами у період перебування їх у шлюбі за рахунок коштів, отриманих за кредитним договором від 05 вересня 2013 року № 3/1255615, подружжям сплачено 39 734,72 грн на погашення кредитної заборгованості, яка підлягає поділу порівну між ними.
Короткий зміст постанови апеляційної інстанції
Постановою апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 червня 2018 року рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 березня 2018 року змінено.
Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 33 731, 30 грн.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині розміру коштів, які підлягають стягненню зі ОСОБА_2 , апеляційний суд зробив висновок про те, що за час перебування сторін у шлюбі нею при придбанні спірного автомобіля за кредитні кошти було сплачено авансовий платіж у розмірі 10 % від його вартості у сумі 20 230,00 грн, страховий платіж 7 704,00 грн та в подальшому сплачено 39 734,72 грн на погашення кредиту. Тому в порядку поділу майна подружжя зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню Ѕ частина грошових коштів, витрачених сторонами на придбання автомобіля за час перебування у шлюбі.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції або ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Скарга аргументована тим, що суди не з`ясували фактичних обставин справи, не надали їм належної правової оцінки, у зв`язку з чим дійшли помилкових висновків при вирішенні спору.
Зокрема, не врахували те, що кредитна заборгованість була достроково погашена у травні 2015 року, тобто у період їх зі ОСОБА_2 проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
Крім того, суди не обґрунтували відмову у задоволенні вимог про повернення належних йому речей та документів.
Відзив/заперечення на касаційну скаргу
ОСОБА_2 судові рішення про стягнення з неї грошових коштів, витрачених у період перебування у шлюбі зі ОСОБА_1 , на придбання спірного автомобіля у касаційному порядку не оскаржувала.
ОСОБА_2 направила відзив на касаційну скаргу, в якому просила залишити її без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 02 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно, поділ спільного майна подружжя та повернення майна та витребувано справу з Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.
Оскаржувані судові рішення судом касаційної інстанції не зупинялись.
Ухвалою Верховного Суду від 15 травня 2019 року зазначену справу призначено до розгляду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 лютого 2013 року до 19 серпня 2014 року.
На підставі договору купівлі-продажу від 31 серпня 2013 року № 031/08, укладеного між ТОВ «Альянс-А» та ОСОБА_2 , остання придбала автомобіль «Nissan Qashqai НВ 1.6 2WD 5MT SE», чорного кольору 2013 року випуску.
05 вересня 2013 року між ПАТ «Креді Агріколь банком» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 3/1255615, відповідно до якого остання отримала кредит у сумі 167 888,85 грн зі строком повернення до 04 вересня 2020 року на купівлю транспортного засобу для особистих потреб у сумі 160 184,00 грн та сплату страхової премії за договором добровільного страхування від нещасних випадків та на випадок хвороби, укладеним між ПАТ «Страхова компанія «Кардіф», позичальником та банком у сумі 7 704,85 грн.
В цей же день між ПАТ «Креді Агріколь банком» та ОСОБА_2 укладений договір застави на забезпечення вимог, що випливають з кредитного договору від 05 вересня 2013 року № 3/1255615, відповідно до якого ОСОБА_2 передала в заставу банку транспортний засіб марки «Nissan Qashqai», реєстраційний номер НОМЕР_2 .
У період перебування у шлюбі, ОСОБА_2 було сплачено 67 462, 60 грн на погашення заборгованості за кредитним договором.
Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 самостійно виконувала зобов`язання за кредитним договором та повністю погасила кредит.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, у зв`язку з чим просив стягнути зі ОСОБА_2 грошову компенсацію Ѕ частини вартості автомобіля «Nissan Qashqai», реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Позиція Верховного Суду
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги та скасування постанови апеляційного суду в частині стягнення грошових коштів за автомобіль.
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Мотивувальна частина
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норм права
Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.
Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).
Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).
Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Зазначений правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18).
Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.
У постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року у справі № 6-4цс14 зроблено висновок, що при вирішенні справи слід було враховувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття З ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників. При цьому суду слід було ретельно вивчити обставини справи з метою з`ясування, чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки.
У постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі № 6-2925цс15 зроблено висновок, що з врахуванням закріплених в пункті 6 статті З ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.
Так, ОСОБА_1 у порядку поділу спільного майна подружжя заявлено позовні вимоги до ОСОБА_2 про стягнення з останньої на його користь грошової компенсації 1/2 частини вартості спірного автомобіля.
Відповідно до висновку експертного дослідження від 10 листопада 2015 року, проведеного Івано-Франківським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром Міністерства внутрішніх справ України, середня ринкова ціна автомобіля «Nissan Qashqai», реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на 09 листопада 2016 року становить 421 809,00 грн.
Суд першої інстанції, стягуючи зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 половину коштів, фактично сплачених подружжям на придбання спірного автомобіля у період перебування у шлюбі, не звернув увагу на те, що предметом позову була компенсація Ѕ частини його вартості, а не грошова компенсація виплаченого кредиту.
Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутої компенсації, на зазначене також уваги не звернув та не врахував, що ОСОБА_1 просив стягнути грошову компенсацію Ѕ частини вартості спірного автомобіля.
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що судове рішення суду апеляційної інстанції в частині стягнення грошових коштів за автомобіль постановлено без додержання норм матеріального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково постанову апеляційного суду в цій частині скасувати з направленням справи в цій частині на новий апеляційний розгляд
Рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду в іншій частині, що стосуються вирішення вимог про повернення державного акта на право власності на земельну ділянку, зовнішнього накопичувача та картини без назви художника ОСОБА_3 , ухвалена з додержанням вимог норм матеріального та процесуального права.
Встановивши, що належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вищезазначені речі та документи знаходяться у ОСОБА_2 позивачем не надано, що є його процесуальним обов`язком, суд першої інстанції, з яким в цій частині погодився й апеляційний суд, зробив правильний висновок про відмову у задоволенні позову.
Аргументи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі в цій частині фактичні обставини та висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, а зводяться до оцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, а також містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про те, що судове рішення апеляційного суду в частині стягнення грошових коштів за автомобіль підлягає скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до апеляційного суду.
В іншій частині рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 червня 2018 року слід залишити без змін.
Керуючись статтями 400, 409, 420, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 червня 2018 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за автомобіль скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
В іншій частині рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 червня 2018 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. І. Крат

Судді:Н. О. Антоненко І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков