Єдиний унікальний номер 741/1502/18
Провадження № 2/741/210/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Носівка 31 травня 2019 року

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Киреєва О.В.,

з участю секретаря Герасимчук Н.Ю.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Мринської об`єднаної територіальної громади в особі Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області про визнання права власності на 2/3 частини житлового будинку та земельні ділянки у порядку спадкування,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що житловий будинок АДРЕСА_1 відносився до типу колгоспних дворів. Станом на 15 квітня 1991 року членами даного колгоспного двору були його батько ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , мати ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сестра ОСОБА_4 . Спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняла його дружина ОСОБА_3 . До складу спадкового майна після смерті ОСОБА_3 входять також земельні ділянки площами: 0,2500 га, кадастровий номер НОМЕР_1 0186, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та належала спадкодавцю на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 ; 0,0788 га, кадастровий номер НОМЕР_3 , яка призначена для ведення особистого селянського господарства та належала спадкодавцю на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 . Він (позивач) є спадкоємцем ОСОБА_3 за заповітом, спадщину прийняв, але нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтв про право на спадщину на спадкові житловий будинок та земельні ділянки.

ОСОБА_1 просив суд визнати за ним у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 право власності на:

-2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами;

- земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер НОМЕР_5 , яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та належала спадкодавцю на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 ;

- земельну ділянку площею 0,0788 га, кадастровий номер НОМЕР_3 , яка призначена для ведення особистого селянського господарства та належала спадкодавцю на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 .

У судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити, розгляд справи проводити без його участі.

У судове засідання представник Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що сільська рада визнає позовні вимоги ОСОБА_1 , просив розгляд справи проводити без участі їх представника.

У судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4 не з`явилася, подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує, просила їх задовольнити, розгляд справи проводити без її участі.

Суд проводить підготовче засідання у відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому були зареєстровані та проживали ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва на право власності на житловий будинок від 21 липня 1993 року (а.с. 10) та копією довідки Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 03-04/175 від 12 лютого 2018 року (а.с. 13).

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

За таких обставин ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належало по 1/3 частині житлового будинку АДРЕСА_1 , як членам колишнього колгоспного двору.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за життя не зареєстрували у встановленому порядку право власності на належні їм частини житлового будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 8).

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

У судовому засіданні встановлено, що спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняла його дружина ОСОБА_3 , як спадкоємець першої черги за законом, 3 квітня 1996 року на її ім`я було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові вклади з процентами, що підтверджується копією спадкової справи № 86/1996 до майна померлого ОСОБА_2 (а.с. 42-45).

Таким чином, ОСОБА_3 успадкувала після смерті ОСОБА_2 належну йому 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 7).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 за життя набула право власності на земельні ділянки площами 0,2500 га, кадастровий номер НОМЕР_5 , яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та розташована в АДРЕСА_1 , і 0,0788 га, кадастровий номер НОМЕР_3 , яка призначена для ведення особистого селянського господарства та розташована в с. Хотинівка Носівського району Чернігівської області. 7 лютого 2008 року на ім`я ОСОБА_3 були видані відповідно державні акти на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 та НОМЕР_4 , які були зареєстровані в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за номерами 026 та 027, що підтверджується копіями повідомлень відділу у Носівському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 12 лютого 2018 року (а.с. 15; 16).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У судовому засіданні встановлено, що 4 лютого 2013 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким все своє майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, а також все те, на що за законом вона матиме право, заповіла ОСОБА_1 , що підтверджується копією відповідного заповіту (зворот а.с. 55).

З копії спадкової справи № 310/2017 до майна померлої ОСОБА_3 (а.с. 53-58) вбачається, що ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , 1 ІНФОРМАЦІЯ_3 на його ім`я були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки.

Таким чином, ОСОБА_1 успадкував після смерті ОСОБА_3 належні їй 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 та земельні ділянки площами 0,2500 га, кадастровий номер НОМЕР_5 , і 0,0788 га, кадастровий номер НОМЕР_3 .

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У судовому засіданні встановлено, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на 2/3 частини спадкового житлового будинку та спадкові земельні ділянки у зв`язку із відсутністю на них правовстановлюючих документів, що підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 722/02-31 від 15 травня 2018 року (а.с. 14).

З матеріалів справи вбачається, що оригінали державних актів на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 та НОМЕР_4 втрачено, що підтверджується оголошеннями про втрату у газеті «Носівські вісті» (а.с. 17).

У судовому засіданні встановлено, що на житловий будинок АДРЕСА_1 виготовлена технічна документація (а.с. 18-22).

Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Ураховуючи те, що відповідач не вчинив жодних дій, які б порушували права позивача, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 529, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 1223, 1268 ЦК України, п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України, ст.ст. 200, 259, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на:

- 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 73,5 кв. м, житловою площею 26,3 кв. м, з господарськими будівлями та спорудами;

- земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер НОМЕР_5 , яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована в АДРЕСА_1 , та належала ОСОБА_3 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 ;

- земельну ділянку площею 0,0788 га, кадастровий номер НОМЕР_3 , яка призначена для ведення особистого селянського господарства, розташована в с. Хотинівка Носівського району Чернігівської області та належала ОСОБА_3 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 .

Судові витрати по сплаті судового збору покласти за рахунок позивача.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В.Киреєв