КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 752/15612/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/8827/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Ратнікової В.М., Суханової Є.М.,

при секретарі - Слободяник Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13 грудня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Шевченко Т.М., по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, -

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом, на обґрунтування якого зазначив, що за рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 21 квітня 2017 року ухвалено стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі Ѕ частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 січня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Зважаючи на те, що відповідачка на той час не працювала, рішенням Апеляційного суду міста Києва від 26 жовтня 2017 року встановлено аліменти в розмірі 1000,00 грн. щомісячно.

Посилаючись на те, що відповідачка працевлаштована та працює, отримує дохід в відділі освіти Уманської міської ради, а пенсії позивача не вистачає на утримання і лікування сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який страждає на ряд важких захворювань, просив відновити раніше встановлений Голосіївським районним судом міста Києва розмір аліментів, тобто Ѕ частину від доходу відповідачки ОСОБА_2 (а.с.1-3).

Відповідачка проти позову заперечувала, посилалась на наявність і утримання неповнолітніх дітей, яких утримує сама, просила розглянути справу за її відсутності (а.с. 46-48).

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 13 грудня 2018 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів (а.с.116, 118-121).

Не погодившись з рішенням районного суду, 08 травня 2019 року ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу (а.с.123-135).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13 грудня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. Обґрунтовуючи скаргу апелянт зазначив, що суд не врахував обставин та доказів, якими обґрунтовані заявлені вимоги і дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову (а.с. 123-125).

ОСОБА_2 направила до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому із посиланням на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просила залишити апеляційну скаргу ОСОБА_4 без задоволення, а оскаржуване рішення без змін (а.с. 177-189)

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав скаргу і просив її задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 до суду не прибула, про розгляд справи судом була сповіщена належним чином, про що у справі є докази. У поданій заяві просила розглянути справу за її відсутності, посилаючись на неможливість явки до суду через необхідність догляду за дітьми, зокрема, донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Такі причини неявки визнані апеляційним судом поважними (а.с. 177-181).

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є батьком, а відповідачка ОСОБА_2 є матір`ю малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини НОМЕР_1 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Умані реєстраційної служби Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області. Батьком (а.с. 107).

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 21 квітня 2017 року ухвалено стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі Ѕ частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 січня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання судових витрат(а.с. 31).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 26 жовтня 2017 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 квітня 2017 року змінено в частині способу стягнення аліментів, ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з 23 січня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.29-30).

За довідкою, позивач ОСОБА_1 отримує пенсію, розмір якої з квітня 2018 року складав 4154,74 грн. (а.с. 4).

Відповідачка у відзиві на позовну заяву не заперечувала, що з 06 листопада 2017 року була працевлаштована (а.с. 46-48).

За наданою до суду довідкою про доходи від 20 вересня 2018 року №433, відповідачка ОСОБА_2 працювала на посаді помічника-вихователя Дошкільного навчального закладу ясла-садок комбінованого типу №12 міста Умані, загальна сума нарахованого доходу відповідачки за період з квітня 2018 року по серпень 2018 року, тобто за п`ять місяців, становила 18 928,17 грн., що в середньому складало 3785,63 грн. щомісяця (а.с. 73, 83).

Відповідачка ОСОБА_2 , окрім сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає із позивачем ОСОБА_1 , має ще трьох малолітніх доньок, які проживають разом з відповідачкою: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 71, 72, 179).

Також відповідачка ОСОБА_2 знаходиться на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення міста Умань, де отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні на кожну дитину у розмірі по 860,00 грн. щомісячно (а.с. 77, 182-183).

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст.ст. 182, 184 СК України, роз`яснень, що містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України, тобто не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідні роз`яснення містяться і пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У позовній заяві в суді першої інстанції і в апеляційній скарзі позивач зазначив вимоги лише про зміну (збільшення) розміру аліментів, які мають стягуватись із відповідачки ОСОБА_2 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 1-3, 123-127, 142-146).

Вимога позивача в позовній заяві відновити раніше встановлений Голосіївським районним судом міста Києва розмір аліментів, колегія суддів визнала неналежним способом захисту, оскільки рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 квітня 2017 року було ухвалено в іншій справі, переглянуто та змінено судом апеляційної інстанції, а тому суд в цій справі не вправі був втручатись в його перегляд.

З цих підстав колегія суддів визнала помилковими та такими, що не підлягають задоволенню вимоги апелянта про залишення в силі рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 квітня 2017 року, оскільки останнє ухвалено в іншій справі (а.с. 123-127).

Встановлені районним судом обставини і докази по справі, зокрема, розмір отриманого позивачкою заробітку (доходу) та наявність у відповідачки на утриманні неповнолітніх доньок, свідчать про обґрунтованість висновку суду першої інстанції щодо відсутності передбачених ст. 192 СК України підстав для збільшення розміру стягуваних із відповідачки аліментів.

Крім того, обґрунтованим є висновок районного суду, що позивач ОСОБА_1 не позбавлений права заявити вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обумовлених лікуванням і доглядом дитини, у зв`язку із наявністю у останньої хвороб, проте, таких вимог у цьому провадженні позивач не заявляв, зазначивши про це і в апеляційній скарзі (а.с. 144).

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який страждає на тяжку хворобу, можуть бути висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо), а також оригінали платіжних документів на підтвердження вищевказаних понесених витрат.

Відсутність в позовній заяві таких вимог про стягнення додаткових витрат, обумовлених наявністю у дитини тяжкої хвороби, позбавляє суд з власної ініціативи змінювати (доповнювати) предмет позову, збирати нові докази і досліджувати питання додаткових витрат на утримання дитини, яких позивач у цьому провадженні не заявляв.

Тому, з огляду на положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України, колегія суддів визнала неспроможною усну заяву позивача ОСОБА_1 під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції про відшкодування цих витрат.

При цьому, таке судове рішення не перешкоджає позивачу у реалізації права заявити вказані вимоги в іншому провадженні із наданням відповідних пояснень і доказів.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 04 липня 2019 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

Є.М. Суханова