РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2019 року м. Рівне

Справа № 569/16666/16-ц

Провадження № 22-ц/4815/841/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Рівненська міська рада, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: позивачки, її представника, відповідача ОСОБА_3 , представника ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області в складі судді Бердія М.А. від 1 квітня 2019 року, проголошене в 15 год. 17 хв. в м. Рівне, дата складання повного судового рішення не вказана,

в с т а н о в и в:

15.12.2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Рівненської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Позов мотивовано тим, що відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 24.12.2014 року вона придбала у приватну власність квартиру АДРЕСА_1 . Крім неї, співвласниками даного будинку є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , кожен з яких має окремий вхід до своєї частини будинку та веде окреме господарство.

Згідно довідки з державної статистичної звітності, виданої начальником управління Держземагенсгва у м. Рівному, земельна ділянка, яка знаходиться в АДРЕСА_1 становить площу 0,0889 га та відноситься до земель комунальної власності територіальної громади м. Рівного в особі Рівненської міської ради.

Також, вказує, що оскільки інші співвласники ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не бажають спільно звернутися із заявою до Рівненської міської ради про відведення у спільну сумісну власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 0,0889 га, порушується її право на належне користування земельною ділянкою, а тому вона має намір розподілити між ними земельну ділянку за вказаною адресою в натурі для подальшої приватизації належної їй частки.

Однак, вона та інші співвласники будинку не дійшли згоди щодо порядку користування земельною ділянкою, що є передумовою для її приватизації.

Просила суд визначити порядок користування земельною ділянкою, площею 0,0889 га по АДРЕСА_1 між нею та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , згідно з їх частками у праві власності на житловий будинок, розташований за вказаною адресою.

12.12.2017 року позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить зобов`язати ОСОБА_2 усунути їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою, шляхом часткового демонтажу ганку з металевим навісом на 0,21 м, та повідомила про зміну назви вулиці Панфіловців на Мойсея ОСОБА_5 .

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 1 квітня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивач просить встановити порядок користування земельною ділянкою розміром 0,0889 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 між співвласниками багатоквартирного будинку, що порушує встановлений законом порядок набуття права на земельну ділянку відповідно до положень ст.ст. 42, 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на незаконність рішення суду в зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що при вирішенні спору суд першої інстанції невірно застосував ст.42 ЗК України, оскільки вона лише звернулась про визначення порядку користування земельною ділянкою, а не про її передачу у безоплатну власність або постійне користування. Після встановлення порядку користування земельною ділянкою питання подальшої передачі буде вирішуватись власником земельної ділянки - Рівненською міською радою. Однак, вказану функцію перебрав на себе суд першої інстанції.

Крім того, співвласники фактично вже визначили порядок користування земельною ділянкою, який узгоджується з першим варіантом висновку судової будівельно-технічної експертизи, який найбільш відповідає фактичному порядку користування земельною ділянкою між сторонами, який склався більше 20 років, не потребує затрат для його влаштування, найбільш відповідає вимогам добросусідства та не має значних відхилень від ідеальних часток співвласників, повністю поновлює її та відповідачів права на користування належними їм частинами земельної ділянки, не порушує будівельних і санітарних норм та правил протипожежної безпеки, за виключенням ганку з металевим навісом ОСОБА_2 .

Також, вказує, що судом не враховано, що норми ст. 120 ЗК України регулюють питання переходу права на земельну ділянку, в той час як предметом даного позову є встановлення порядку користування земельною ділянкою.

З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просила залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Відзив мотивовано тим, що апеляційна скарга позивачки необґрунтована, а судове рішення ухвалене при повному та всебічному дослідженні матеріалів справи та доказів наданих сторонами, оскільки вона є власницею квартири у багатоквартирному будинку, земельна ділянка біля якого є прибудинковою територією, користування якою мають право всі мешканці будинку.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 24.12.2014 року ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 4.01.2001 року Управлінням житлового господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради, ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 , що стверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.07.1996 року, виданого державним нотаріусом Першої Рівненської державної нотаріальної контори Василютою Л.А.

Згідно технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 є власником вказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 31.01.1994 року. Вказана обставина сторонами не заперечується.

Рішення Рівненської міської ради народних депутатів від 31.05.1995 року №53 "Про вилучення та надання земельних ділянок" надано у спільне постійне користування ОСОБА_3 та ОСОБА_6 для обслуговування частини житлового будинку по АДРЕСА_1 за рахунок земель міста згідно договору купівлі-продажу кв.4 від 28.08.1991 р. р.№ НОМЕР_2 та свідоцтва про власність на житло кв. №3 від 31.01.1994 року р. № НОМЕР_1 , земельну ділянку площею 425 м.кв.

На виконання вказаного рішення Рівненської міської ради народних депутатів землекористувачам ОСОБА_3 і ОСОБА_6 встановлено межі земельної ділянки в натурі загальною площею 425 м.кв. по АДРЕСА_1 наданої в постійне користування, про що складено акт встановлення меж земельної ділянки в натурі від 29.06.1995 року

Із довідки з державної статистичної звітності (форми №6-зем) про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями від 4.11.2015 року № 02-1503, виданої Головним управлінням Держгеокадастру у м. Рівному, земельна ділянка, яка розташована в АДРЕСА_1 , площею 0,0889 га пропонується до відведення у спільну сумісну власність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), згідно даних Державного земельного кадастру обліковується; пл.0.0425 га ( АДРЕСА_1 ) рішенням Рівненської міської ради від 31.05.1995 року №53 передана у постійне користування ОСОБА_3 та ОСОБА_6 ; решта землі запасу Рівненської міської ради.

6.10.2016 року ОСОБА_1 звернулась до голови Рівненської міської ради із заявою, в якій просила вирішити питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,0889 га по АДРЕСА_1 , із врахуванням перебування її у комунальній власності територіальної громади м. Рівного, а також звернень до співвласників будинку.

Згідно письмової відповіді Управління земельних відносин виконавчого комітету Рівненської міської ради №01-11/2120 від 20.10.2016 ОСОБА_1 було повідомлено, що всім співвласникам будинку які не оформили право власності/користування земельною ділянкою на АДРЕСА_1 необхідно спільно звернутися із клопотанням на ім`я міського голови про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (зазначивши при цьому орієнтовний розмір земельної ділянки) безоплатно у спільну сумісну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)). Також, позивачці було роз`яснено, що враховуючи викладене розглянути питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 889 м.кв. на вул АДРЕСА_1 , 27 немає можливості.

Пунктом першим частини першої статті першої Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" визначено, що житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири є багатоквартирним будинком. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна.

Таким чином, як правильно встановлено судом першої інстанції житловий будинок АДРЕСА_1 , який розміщений на спірній земельній ділянці, складається з чотирьох квартир, а тому є багатоквартирним будинком.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України (в редакції чинній на момент набуття позивачкою права власності на квартиру) до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Отже, до особи, яка набула право власності на квартиру у багатоквартирному будинку, право власності або право користування на земельну ділянку не переходить.

Згідно з частиною другою статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Правовий режим спірної земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний житловий будинок, та прибудинкової території визначається земельним законодавством, зокрема Земельним кодексом України.

Відповідно до статті 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають, зокрема - співвласники багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Частинами першою-третьою статті 42 ЗК України передбачено, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками

Згідно з четвертим та шостим пунктами частини першої статті 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" прибудинкова територія - це територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку. Спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія .

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що співвласники багатоквартирного будинку набувають права власності чи права користування земельною ділянкою, необхідною для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення їх житлових, соціальних і побутових потреб, після передачі такої ділянки у їх власність чи у постійне користування на загальних підставах у вставленому законом порядку. Розміри та конфігурація такої земельної ділянки визначаються на підставі відповідної технічної документації із землеустрою, яка подається на затвердження уповноваженому на прийняття такого рішення органу місцевого самоврядування.

Зазначене у статті 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" поняття "права на земельну ділянку" варто розуміти як оформлене у встановленому законом порядку право власності чи право постійного користування. Лише після оформлення такого права розміри і конфігурація земельної ділянки вважаються встановленими.

За статтями 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

За наведеного, до суду із позовом про визначення порядку користування земельною ділянкою та усунення перешкод в користуванні нею може звертатись особа, яка у встановленому законом порядку набула право власності або право користування такою земельною ділянкою.

Однак, спірна земельна ділянка, площею 0,0889 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , у спільну сумісну власність або спільне користування ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , як співвласникам багатоквартирного будинку Рівненською міською радою не передавалась, а можливості передачі у власність чи користування окремим співвласникам багатоквартирного будинку земельної ділянки, на якій він розташований нормами чинного на даний час законодавства не передбачено.

За наведеного, заявлений ОСОБА_1 позов є передчасним, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в його задоволенні.

Покликання позивачки норми статті 88 ЗК України є безпідставними, оскільки спірна земельна ділянка не перебуває у спільній частковій власності сторін.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про не правильне застосування судом першої інстанції норм ст.ст. 120, 42 ЗК України, так як без вирішення питання про наявність у особи прав на земельну ділянку неможливий розгляд її позовних вимог про визначення порядку користування та усунення перешкод в користуванні нею.

Саме по собі не бажання відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спільно з позивачкою звернутися до Рівненської міської ради про відведення у спільну сумісну власність спірної земельної ділянки, а також фактичне визначення між ними порядку користування земельною ділянкою також не є підставою для задоволення позовних вимог.

Не обґрунтованими є покликання ОСОБА_1 на правову позицією Верховного Суду від 8.05.2018 року в справі №490/7485/15-ц, оскільки у вказаній справі спір про визначення порядку користування земельною ділянкою виник між співвласниками житлового будинку, який перебуває у їх спільній частковій власності, а не між власниками квартир багатоквартирного будинку, як у даній справі.

Не доведеними позивачкою є вимоги про демонтаж ганку з металевим навісом на 0,21 м, зведеним ОСОБА_8 у квартирі АДРЕСА_9 , оскільки ОСОБА_1 не наводить жодних обставин порушення ними її прав, як власника іншої квартири, а висновок експертизи таких аргументів не містить.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам і ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ч.1 та ч.13 ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги слід віднести за рахунок позивачки.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375,376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 1 квітня 2019 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги віднести за рахунок ОСОБА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 3 липня 2019 року.

Судді: Бондаренко Н.В.

Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.