Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 314/3982/14-ц

провадження № 61-13711св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Прокуратура Запорізької області, Головне управління Міндоходів у Запорізькій області, Державна казначейська служба України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Запорізької області, Головного управління Міндоходів у Запорізькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду за касаційними скаргами Державної казначейської служби України, Головного управління Державної фіскальної служби України у Запорізькій області та заступника прокурора Запорізької області на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 жовтня 2015 року у складі судді Надворної О. С. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 17 лютого 2016 року у складі колегії суддів: Крилової О. В., Панкеєва О. В., Трофимової Д. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який уточнив у процесі розгляду справи, до Прокуратури Запорізької області, Головного управління Міндоходів у Запорізькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 посилався на те, що 12 квітня 2012 року Слідчим управлінням фінансових розслідувань головного управління міністерства доходів і зборів у Запорізькій області було порушено кримінальну справу № 421206, а 28 серпня 2012 року прокуратурою Запорізької області - кримінальну справу № 381213-пр. 13 грудня 2012 року прокурором Запорізької області відносно нього було винесено повідомлення про підозру за ознаками злочинів, передбачених частиною другою статті 366, частиною третьою статті 212 КК України.

В ході розслідування вищевказаних кримінальних проваджень постановою Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 21 вересня 2012 року за поданням слідчого з ОВС СУ ДПС у Запорізькій області відносно нього було обрано запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 2 247 986 грн.

Під час досудового розслідування співробітниками податкової міліції проводилися виїмки за місцем його роботи, а саме у Фермерському господарстві «Кривохатько В. В.», а також у Публічному акціонерному товаристві «Мотор-Банк» та у філії Акціонерного товариства «Укрексімбанк», які обслуговують фермерське господарство. Також в ході досудового розслідування накладався арешт на належне йому майно.

15 листопада 2012 року постановою прокурора Запорізької області йому було заборонено виїзд за межі України строком на 5 років, внаслідок чого в січні 2013 року працівники державної прикордонної служби заборонили йому виліт до Москви для проведення важливих ділових переговорів, що, в свою чергу, завдало збитків його діловій репутації.

За результатами розслідування вказаного кримінального провадження 21 грудня 2012 року слідчим СВ податкової міліції Орджонікідзевського району міста Запоріжжя йому було вручено обвинувальний акт у вчиненні злочинів, передбачених частиною другою статті 366, частиною третьою статті 212 КК України, затверджений прокурором прокуратури Орджонікідзевського району міста Запоріжжя.

Вказане кримінальне провадження розглядалося Вільнянським районним судом Запорізької області. Проте в ході судового розгляду прокурор в порядку статті 340 КПК України відмовився від підтримання державного обвинувачення, і за цих підстав ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 24 квітня 2014 року кримінальне провадження було закрито. Він тривалий час піддавався незаконному кримінальному переслідуванню, що суттєво змінило його звичний порядок життя та вплинуло на ділову репутацію.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив стягнути на свою користь 1 000 000 грн на відшкодування моральної шкоди, за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 жовтня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 700 000 грн. В задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовлено.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, місцевий суд врахував те, що ОСОБА_1 перебував під слідством і судом з 28 серпня 2012 року до 24 квітня 2014 року, тобто 19 місяців 27 днів, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, вимоги розумності, виваженості та справедливості, в результаті чого дійшов висновку, що саме визначений ним розмір моральної шкоди є достатнім і справедливим.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 17 лютого 2016 року апеляційні скарги ОСОБА_1 , Прокуратури Запорізької області та Державної казначейської служби України відхилено, а рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 жовтня 2015 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що докази та обставини, наведені в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і додаткового правового аналізу не потребують. При ухваленні рішення місцевим судом були дотримані норми матеріального та процесуального права. Порушень, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів апеляційного суду не встановлено. Відмова прокурора від обвинувачення, наслідком чого стало закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_1 , є реабілітуючою обставиною з точки зору кримінально-процесуального законодавства і дає право на відшкодування шкоди в порядку, визначеному позивачем, а саме за Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Короткий зміст вимог касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які подали касаційні скарги

15 березня 2016 року Державна казначейська служба України подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 17 лютого 2016 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції вирішено питання про права та обов`язки особи, яка не була учасником судового процесу. Одним з відповідачів у цій справі є Державна казначейська служба України, однак судом прийнято рішення по стягнення коштів з Державного казначейства України. Закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення не є підставою для виникнення у особи права на відшкодування шкоди на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

21 березня 2016 року заступник прокурора Запорізької області подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 17 лютого 2016 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив змінити рішення суду першої інстанції в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 700 000 грн та в частині визначення способу відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_1 і ухвалити в цих частинах нове рішення про стягнення на користь позивача 27 382 грн 20 коп. на відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій з порушенням принципів розумності і справедливості, положень частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» необґрунтовано визначено розмір відшкодування шкоди, яка підлягає сплаті за рахунок коштів державного бюджету. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували характер немайнових втрат, а саме неможливість відновлення попереднього стану та ступінь зниження престижу й ділової репутації позивача. Центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів є Державна казначейська служба України, яка, зокрема здійснює безспірне списання коштів державного бюджету на підставі рішення суду. Вирішуючи цей спір місцевий суд вищевикладеного не врахував.

06 квітня 2016 року Головне управління Державної фіскальної служби України у Запорізькій області подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 17 лютого 2016 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення.

Касаційна скарга мотивована тим, що закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення не дає підстав на відшкодування шкоди. Висновок психологічної експертизи не є достатнім і беззаперечним доказом у цій справі, оскільки її проведення було здійснено після того як минув достатній проміжок часу між закриттям кримінального провадження та її проведенням. Крім того, негативні зміни в емоційному стані ОСОБА_1 викликані не тільки обставинами кримінального переслідування, а й внаслідок незадовільних результатів виборів в кандидати в народні депутати України.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У червні 2016 року представник ОСОБА_1 - адвокат Мітасов М. І. подав заперечення на касаційні скарги, в якому просив їх відхилити, посилаючись на те, що факт незаконного кримінального переслідування ОСОБА_1 підтверджено ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 24 квітня 2014 року і не заперечується Прокуратурою Запорізької області. В результаті незаконного кримінального переслідування, яке тривало майже двадцять місяців позивач був позбавлений нормального життя, його родина, дружина разом з дітьми, змушена була виїхати за кордон, внаслідок чого він не мав можливості з ними спілкуватися, був позбавлений їхньої підтримки. За весь цей період позивач переживав тяжке психоемоційне страждання. Сума відшкодування моральної шкоди в розмірі 27 382 грн є принизливою та такою, що завдає ОСОБА_1 нових моральних страждань. Доводи касаційних скарг зводяться до переоцінки висновків судів попередніх інстанцій щодо наявності і переконливості доказів на підтвердження розміру відшкодування, тому не підлягають задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 12 квітня 2012 року слідчим з ОВС СУ ДПС в Запорізькій області було порушено кримінальну справу відносно службових осіб Фермерського господарства «Кривохатько В. В.» за ознаками злочину, передбаченого частиною третьою статті 212 КК України.

28 серпня 2012 року прокурором Запорізької області порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_1 за ознаками злочинів, передбачених частиною третьою статті 212, частиною другою статті 366 КК України.

Постановою Орджонікідевського районного суду міста Запоріжжя від 21 вересня 2012 року поданням слідчого з ОВС СУ ДПС у Запорізькій області про обрання запобіжного заходу у вигляді застави відносно ОСОБА_1 задоволено. Обрано відносно ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 2 247 986 грн. При цьому на ОСОБА_1 були покладені обов`язки: з`являтися на виклик до органу дізнання, досудового слідства, прокурора або суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває без дозволу посадової особи або органу, у провадженні якого знаходиться кримінальна справа; повідомляти службову особу або орган у провадженні якого знаходиться кримінальна справа, про зміну свого місця проживання та місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

15 листопада 2012 року постановою заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_1 було заборонено виїзд за межі України.

13 грудня 2012 року прокурором Запорізької області відносно ОСОБА_1 винесено повідомлення про підозру за ознаками злочинів, передбачених частиною другою статті 366, частиною третьою статті 212 КК України.

21 грудня 2012 року слідчим СВ ДПІ в Орджонікідзевському районі міста Запоріжжя складено обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_1 , який був затверджений прокурором прокуратури Орджонікідзевського району міста Запоріжжя.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 21 лютого 2013 року зменшено розмір застави, обраної як запобіжний захід ОСОБА_1 згідно з постановою Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 21 вересня 2012 року з 2 247 986 грн до 76 500 грн, а також скасовано частину обов`язків, покладених цією постановою на ОСОБА_1

24 квітня 2014 року прокурором прокуратури Орджонікідзевського району міста Запоріжжя було винесено постанову про відмову від підтримання державного обвинувачення у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_1 за частиною третьою статті 212, частиною другою статті 366 КК України.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 24 квітня 2014 року кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених частиною третьою статті 212, частиною другою статті 366 КК України КК України, закрито у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення.

Згідно з висновком судової психологічної експертизи від 17 березня 2015 року № 2896-14, проведеним Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз на виконання ухвали Вільнянського районного суду Запорізької області від 25 липня 2014 року, внаслідок перенесених негативних життєвих обставин у ОСОБА_1 дотепер спостерігаються психологічні зміни у вигляді зафіксованих почуттів недовіри, настороги, підозрілості у стосунках, очікування можливих неприємностей, страх повторення психотравмуючих подій, що перешкоджає активному соціальному функціонуванню його як особистості і виникли внаслідок впливу певних обставин (внесення повідомлення про підозру, проведення виїмок, обмеження конституційних прав внаслідок заборони перетину державного кордону, арешту особистого майна, проведення оперативно-розшукових заходів, судовий розгляд кримінальних справ впродовж майже 2 років та інше). Ситуація, що досліджувалася за справою, є психотравмувальною для ОСОБА_1 . Внаслідок ситуації, що досліджувалася за справою в житті ОСОБА_1 виникли значні перешкоди можливостям активної та повноцінної життєдіяльності, що обумовили тривалі негативні зміни психоемоційної та соціальної сфер існування особистості, чим ОСОБА_1 були завдані інтенсивні негативні психоемоційній переживання - моральні страждання (моральна шкода).

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 квітня 2016 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою Державної казначейської служби України та витребувано її матеріали із Вільнянського районного суду Запорізької області.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 квітня 2016 року прийнято до провадження касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби в Запорізькій області.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 травня 2016 року прийнято до провадження касаційну скаргу Прокуратури Запорізької області.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 листопада 2016 року справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до ГПК України, ЦПК України, КАС України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

15 березня 2018 року справу № 314/3982/14-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 червня 2019 року справу призначено до судового розгляду Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в кількості п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга Головного управління Державної фіскальної служби України у Запорізькій області не підлягає задоволенню, а касаційні скарги Державної казначейської служби України та заступника прокурора Запорізької області підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 213 ЦПК України 2004 року рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 214 ЦПК України 2004 року).

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення у повній мірі не відповідають.

Відповідно до статей 55, 56 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 просив стягнути за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на свою користь 1 000 000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності, внаслідок чого він перебував під слідством і судом протягом 1 рік 7 місяців 24 дні.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Частиною другою статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до пунктів 1-1, 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Пункт 2 частини другої статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відповідно до частин другої та третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, право на відшкодування моральної шкоди на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» виникає в особи у випадку повної реабілітації. Судами встановлено, що кримінальне переслідування позивача припинено з підстав, які його реабілітують, оскільки його вина у вчиненні злочину не була доведена у встановленому законом порядку.

Разом з тим згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади відшкодовується державою незалежно від вини цього органу.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Викладене узгоджується з правовими висновками, висловленими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 (провадження № 14-342цс18) та від 29 травня 2019 року у справі № 522/1021/16-ц (провадження № 14-136цс19).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Встановивши обставини справи, здійснивши системний аналіз правових норм, що регулюють спірні правовідносини, суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили з того, що згідно з положеннями Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» позивач має право на відшкодування моральної шкоди, яку необхідно визначати, виходячи з розрахунку мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом протягом 1 року 7 місяців 24 днів, який не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Крім того, судами з`ясовано чинники, які враховуються під час визначення розміру відшкодування, а саме негативні наслідки, які продовжувалися для позивача після закриття кримінального провадження стосовно нього, врахували характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, можливість відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Доводи касаційної скарги заступника прокурора Запорізької області про те, що розмір стягнутої на користь ОСОБА_1 моральної шкоди є необґрунтованим не заслуговують на увагу, оскільки зміна розміру відшкодування шкоди виходить за межі повноважень щодо розгляду справи судом касаційної інстанції, встановлених частиною першою статті 400 ЦПК України, оскільки потребує оцінки/переоцінки доказів у справі.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржувані судові рішення в означеній частині відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Проте Верховний Суд не може повністю погодитися з висновками судів попередніх інстанцій в частині стягнення моральної шкоди з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

Згідно з пунктом 23-1 частини першої статті 1 Бюджетного кодексу України єдиний казначейський рахунок - рахунок, відкритий центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України, на якому консолідуються кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування та кошти інших клієнтів, які відповідно до законодавства знаходяться на казначейському обслуговуванні.

Відповідно до пункту 9 Розділу VI «Прикінцеві та Перехідні положення» Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання. Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215 (далі - Положення), Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 Положення).

Казначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 9 Положення).

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Згідно з пунктом 35 Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Враховуючи, що в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України і управління наявними коштами Державного бюджету України, зокрема безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду входить до компетенції Державного казначейської служби України, висновки судів попередніх інстанцій про стягнення коштів з Державного бюджету України через Державне казначейство України є помилковими, оскільки постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2011 року № 346 ліквідовано урядові органи, зокрема Державне казначейство України, а Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011 затверджено Положення про Державну казначейську службу України та установлено, що Державна казначейська служба України є правонаступником прав та обов`язків Державного казначейства України - урядового органу державного управління, що діяв у системі Міністерства фінансів України.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Оскільки суди попередніх інстанцій помилково стягнули з Державного казначейства України, яке припинило свою діяльність 27 березня 2011 року, на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, то Верховний Суд дійшов висновку, що оскаржувані судові рішення слід змінити на підставі статті 412 ЦПК України, стягнувши з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача 700 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Інші наведені у касаційних скаргах доводи зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищевказаної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Державної казначейської служби України та заступника прокурора Запорізької області задовольнити частково.

Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 17 лютого 2016 року змінити.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково. Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 700 000 (сімсот тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди.

В решті рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 17 лютого 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Висоцька

Судді:А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко
В. В. Сердюк І. М. Фаловська