КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/8695/2019 Суддя-доповідач: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 липня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кулікової С.В.,

при секретарі Бондаренко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 квітня 2019 року у складі судді Журибеди О.М. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однієї сім`єю та поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що з початку 2007 року він та ОСОБА_1 почали тісно спілкуватись, та від травня 2007 року він ( ОСОБА_2 ) почав проживати з відповідачкою однією сім`єю, як чоловік та дружина, без реєстрації шлюбу.

Разом з ними проживала також неповнолітня донька ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , і жили вони за адресою: АДРЕСА_1 , де він ( ОСОБА_2 ), починаючи з цього часу власними силами та з допомогою найманих працівників - знайомих зробив ремонт для нормальних умов проживання.

З цього часу позивач з відповідачкою спільно вели господарство, підтримували шлюбні стосунки, піклувались один про одного, мали спільний сімейний бюджет та побут, займалися вихованням її дитини та їздили на відпочинок. На підтвердження вищевикладеного в матеріалах справи містяться копії спільних фотокарток позивача з відповідачкою. Спільне проживання однією сім`єю підтверджується також показами свідків.

24 січня 2009 року позивач зареєстрував шлюб з відповідачкою ОСОБА_1 в органах РАЦС і згодом у сторін народилася донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

14 липня 2008 року , проживаючи разом однією сім`єю позивач з відповідачкою придбали в кредит автомобіль марки ВАЗ 217030, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2008 року випуску, №шасі НОМЕР_2 , за кредитним договором №273/П/22/2008/980 з ПАТ «Комерційний Банк Надра». Поручителем за даним догором був він ( ОСОБА_2 ) та мати відповідачки. Після цього позивач з відповідачкою спільно виплачували кошти за кредитом, проживаючи разом.

18 лютого 2014 року згідно додаткового договору про внесення змін та доповнень №1 до кредитного договору №273/П/22/2008/980 від 14 липня 2008 року відбулася реструктуризація заборгованості. Також цього ж дня було підписано договір поруки, згідно якого він ( ОСОБА_2 ) та мати відповідачки були поручителями за кредитним договором №273/П/22/2008/980 від 14 липня 2008 року та додатковим договором про внесення змін та доповнень №1 від 18 лютого 2014 року. Хоча даний автомобіль був оформлений на ім`я відповідачки, але він ( ОСОБА_2 ) постійно ним керував по довіреності. Страховий поліс також був оформлений на його ім`я, про що свідчить його копія.

15 листопада 2017 року автомобіль ВАЗ 217030, державний номерний знак НОМЕР_1 , був відчужений та зареєстрований за громадянином ОСОБА_5 на підставі договору укладеного у СГ №352/17/006110 від 15.11.2017 року, що був виданий ТФ «Автолюбитель».

Дане авто було придбане сторонами під час спільного проживання і відповідачка здійснила відчуження автомобіля без згоди та відому позивача, а також одноособово отримала кошти від продажу.

Зазначав, що як слідує з акту експертної оцінки від 07.08.2018 року, середня ринкова вартість автомобіля ВАЗ 217030, 2008 року випуску, становить 120 914 грн., відповідно Ѕ частина вартості автомобіля становить 60 457 грн.

З березня 2017 року, як і встановлено у рішенні про розірвання шлюбу позивач з відповідачкою перестали вести спільне господарство, не підтримували шлюбні стосунки та стали проживати окремо.

Крім цього, за час спільного проживання сторонами було оформлено споживчий кредит згідно договору про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №014/0997/82/0384263 від 11 червня 2014 року.

Відповідно до даного договору у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» взято кредит в розмірі 18 000 гривень, страховий платіж - 2 510,48 гривень, а загалом - 20 510 грн. 48 коп., під процентну ставку - 39.93% річних та зі строком погашення до 20.06.2020 року.

Також 11.06.2014 року на його ім`я ( ОСОБА_2 ) було відкрито рахунок «Для виплат». Готівку в розмірі 14 000 грн. позивач та відповідачка отримали 13 червня 2014 року. Кошти були придбані в шлюб і витрачені в інтересах сім`ї, але значну їх частину позивач виплачував одноособово вже після припинення шлюбних стосунків, з власних коштів та коштів його батьків, які йому допомогли, що підтверджується квитанціями, на загальну суму 30 552 гривень, які були сплачені після березня 2017 року, тобто, після фактичного припинення стосунків та ведення спільного господарства з відповідачкою.

На підставі наведеного позивач ОСОБА_2 просив:

Стягнути з ОСОБА_1 на свою користь в рахунок грошової компенсації вартості Ѕ частини у праві спільної сумісної власності на автомобіль ВАЗ 217030, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2008 року випуску, №шасі НОМЕР_2 суму грошових коштів в розмірі 60 457 грн.;

стягнути з ОСОБА_1 в рахунок компенсації НОМЕР_3 частини сплачених ним коштів у період після березня 2017 року за погашення кредиту, згідно Договору про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/0997/82/0384263 від 11 червня 2014 року з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на свою користь в сумі - 15 276 грн.;

стягнути з ОСОБА_1 в рахунок компенсації НОМЕР_3 частини сплачених ним коштів у період після березня 2017 року за погашення кредиту згідно договору № 01239/04488ВССВ про відкриття банківського рахунку кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного у Platinum Bank від 18 лютого 2014 року в розмірі 670 грн.;

стягнути з ОСОБА_1 на свою користь витрати по оплаті судового збору у розмірі 764 грн. 03 коп. за майнові вимоги, 704 грн. 80 коп. за немайнову вимогу та 200 грн. за оплату проведення експертної оцінки автомобіля, а всього: 1668 грн. 83 коп.;

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10 квітня 2019 року позов задоволено.

Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з травня 2007 року по 24 січня 2009 року .

Стягнуто з ОСОБА_1 в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, на користь ОСОБА_2 в рахунок грошової компенсації вартості 1/2 частини у праві спільної сумісної власності на автомобіль ВАЗ 217030, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2008 року випуску, № шасі НОМЕР_4 , суму грошових коштів в розмірі 60 457 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя на користь ОСОБА_2 в рахунок компенсації 1/2 частини сплачених ОСОБА_2 у період від березня 2017 року коштів за погашення кредиту, згідно договору про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №014/0997/82/0384263 від 11.06.2014 року з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в сумі 15 276 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя на користь ОСОБА_2 в рахунок компенсації 1/2 частини сплачених ОСОБА_2 у період від березня 2017 року коштів за погашення кредиту, згідно договору №01239/04488ВССВ про відкриття банківського рахунку кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного у Platinum Bank від 18.02.2014 року в розмірі 670 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір 764 грн. 03 коп. за майнові вимоги, 704 грн. 80 коп. немайнову вимогу та 200 грн. оплату проведення експертної оцінки.

В апеляційній скарзі відповідачки з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до показів свідків, спільних фотокарток позивача та відповідачки, наявних в матеріалах справи, сторони проживали однією сім'єю, як чоловік та дружина, без реєстрації шлюбу від початку травня 2007 року до 24 січня 2009 року.

Встановлено, що 24 січня 2009 року позивач зареєстрував шлюб з відповідачкою ОСОБА_1 у органах РАЦС, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Шлюб зареєстровано Лівобережним Відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім`ї, а/з №64 і вже через чотири місяці у сторін народилась донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про народження дитини.

Відповідно до кредитного договору №273/П/22/2008/980 від 14 липня 2008 року, сторони, проживаючи разом однією сім`єю, придбали в кредит автомобіль марки ВАЗ 217030, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2008 року випуску, №шасі НОМЕР_2 , за кредитним договором №273/П/22/2008/980 з ПАТ «Комерційний Банк Надра». Поручителем за даним договором був позивач та мати відповідачки. Після цього сторони проживаючи разом спільно виплачували кошти за кредитом.

18 лютого 2014 року згідно додаткового договору про внесення змін та доповнень №1 до кредитного договору №273/П/22/2008/980 від 14 липня 2008 року відбулася реструктуризація заборгованості. Також цього ж дня було підписано договір поруки, згідно якого ОСОБА_2 та мати відповідачки були поручителями за кредитним договором №273/П/22/2008/980 від 14 липня 2008 року та додатковим договором про внесення змін та доповнень №1 від 18 лютого 2014 року. Хоча даний автомобіль був оформлений на ім`я відповідачки, але ОСОБА_2 постійно ним керував по довіреності. Страховий поліс також був оформлений на його ім`я, про що свідчить його копія.

15.11.2017 року автомобіль ВАЗ 217030, державний номерний знак НОМЕР_1 був відчужений та зареєстрований за громадянином ОСОБА_5 на підставі договору, укладеного у СГ №352/17/006110 від 15.11.2017 року, що був виданий ТФ «Автолюбитель».

Дане авто було придбане позивачем та відповідачкою під час спільного проживання, але відповідачка здійснила його відчуження без згоди та відому позивача, а також одноособово отримала кошти від продажу.

Як вбачається з акту експертної оцінки від 07.08.2018 року, середня ринкова вартість автомобіля ВАЗ 217030, 2008 року випуску, становить 120 914 грн., і відповідно Ѕ частина вартості автомобіля становить 60 457 грн.

З березня 2017 року, як і встановлено у рішенні про розірвання шлюбу позивач з відповідачкою перестали вести спільне господарство, не підтримували шлюбні стосунки та стали проживати окремо.

Також, за час спільного проживання сторонами було оформлено споживчий кредит згідно договору про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №014/0997/82/0384263 від 11 червня 2014 року.

Згідно даного договору у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» взято кредит в розмірі 18 000 грн., страховий платіж - 2 510 грн. 48 коп., а загалом - 20 510 грн. 48 коп., під процентну ставку - 39.93% річних та зі строком погашення до 20.06.2020 року.

Також 11.06.2014 року на ім`я ОСОБА_2 було відкрито рахунок «Для виплат». Готівку в розмірі 14 000 грн. сторони отримали 13 червня 2014 року. Кошти були придбані в шлюбі, витрачені в інтересах сім`ї, але значну їх частину позивач виплачував одноособово вже після припинення шлюбних стосунків, з власних коштів та коштів його батьків, які йому допомогли, що підтверджується квитанціями, на загальну суму - 30 552 грн., які були сплачені після березня 2017 року, тобто після фактичного припинення стосунків та ведення спільного господарства з відповідачкою.

Крім того, судом встановлено, що 18 лютого 2014 року, згідно договору №01239/04488ВССВ про відкриття банківського рахунку кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту сторонами у період ведення спільного господарства та перебування у шлюбі у Platinum Bank було взято споживчий кредит на 36 місяців на суму 12000 гривень, під 20% річних. В рахунок погашення даного кредиту позивачем було одноособово після фактичного припинення шлюбних стосунків сплачено 03.05.17 року - 1340 грн., Ѕ частина становить - 670 гривень, які також підлягали стягненню з відповідачки на користь позивача.

За ч.2 ст.3 СК сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно з ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

За ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 71 СК України встановлені способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і вказано, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ч.1 ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України.

Згідно з п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11від 21 грудня 2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до пункту 23 вказаної Постанови Пленуму ВСУ, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно з п.30 даної Постанови рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної приватної власності та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ майна подружжя буде встановлено, що один з них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно задоволено позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сім'єю та поділ спільного майна подружжя.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 04 липня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: