Постанова

Іменем України

27 червня 2019 року

м. Київ

справа № 490/11963/16-ц

провадження № 61-30343св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач -публічне акціонерне товариство «Альфа Банк»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 13 листопада 2017 року

у складі колегії суддів Лисенка П. П., Галущенка О. І., Самчишиної Н. В.

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом

до публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» (далі - ПАТ «Альфа Банк», банк), в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1929 від 30 січня 2015 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А., про стягнення з ОСОБА_1

на користь ПАТ «Альфа Банк» суми коштів 669 514 грн, 77 коп., з яких:

631 764, 33 грн - заборгованість за кредитом; 37 750, 44 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 3 500 грн - витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що між закритим акціонерним товариством «Альфа-банк», правонаступником якого є

ПАТ «Альфа Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір

№ SME0015142 від 03 липня 2008 року, відповідно до умов якого, банк зобов`язався надати йому кредит в сумі 50 тис. доларів США строком

на 180 місяців, із сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 18,38% річних.

Між банком та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки

№ SME0015142/1 від 03 липня 2008 року, який посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Яковлевою Н. П. та зареєстрований в реєстрі за № 3135, предметом якого є належна позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 03 липня 2008 року нежитлова будівля, а саме: гараж у будинку

АДРЕСА_1 , загальною площею 52 кв. м.

Позивач вважає, що сума заборгованості, вказана у виконавчому написі нотаріуса, є спірною, нотаріус самостійно змінив валюту зобов`язання та не звернув уваги на відсутність вимоги про повернення грошових коштів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 травня

2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 1929 від 30 січня 2015 року, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А., про звернення стягнення

на нерухоме майно - нежитлову будівлю, а саме: гараж у будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 52 кв. м, який належить ОСОБА_1 , таким, що не підлягає виконанню.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що приватний нотаріус

не дотримався норм матеріального права, а саме: Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про нотаріат», постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться

у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі - Перелік) та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, змінив валюту зобов`язання та не перевірив наявність вимоги.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 13 листопада

2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Альфа Банк» задоволено.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 травня

2017 року скасовано.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Альфа Банк» про визнання виконавчого напису від 30 січня 2015 року за № 1929, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А., таким, що не підлягає виконанню, відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про задоволення позовних вимог, оскільки при вчиненні виконавчого напису нотаріусом дотримані вимоги чинного законодавства, зокрема встановлено, що банк надав нотаріусу всі необхідні документи, передбачені Переліком. Також підтверджено факт направлення іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 13 листопада 2017 року

і залишити в силі рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 травня 2017 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що вчиняючи виконавчий напис, приватний нотаріус

у порушення вимог статті 654 ЦК України, без внесення у письмовому порядку змін до кредитного договору, у односторонньому порядку визначив заборгованість за кредитним договором у національній валюті - гривні. Також заявник вважає, що приватний нотаріус не мав всіх, передбачених законом документів, необхідних для вчинення виконавчого напису.

Заперечення (відзив) на касаційну скаргу не надходили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»

(далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

05 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 490/11963/16-ц передано судді-доповідачу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

03 липня 2008 року між ЗАТ «Альфа-банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № SME0015142, відповідно до умов якого, банк зобов`язався надати позичальнику кредит в сумі 50 тис. доларів США на строк користування 180 місяців, зі сплатою процентів в розмірі 18,38% річних.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 03 липня 2008 року між ОСОБА_1 та банком було укладено договір іпотеки № SME0015142/1, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Яковлевою Н. П. та зареєстрований в реєстрі за № 3135, предметом якого є нежитлова будівля, гараж, загальною площею 52 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Оскільки позичальником (майновим поручителем) вимога банку від 14 грудня 2014 року не була виконана, то 30 січня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки: нежитлову будівлю, гараж, загальною площею 52,0 кв.м, по АДРЕСА_3 , що належить на праві власності ОСОБА_1 . За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «Альфа-Банк» у розмірі: залишок заборгованості за кредитом 631 764,33 грн, заборгованість по відсоткам 37 750,44 грн та витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого провадження, - 3 500,00 грн.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що із заяви ПАТ «Альфа Банк» про вчинення виконавчого напису слідує, що борг позивача перед банком визначений як у іноземній валюті (долари США), так і у національній валюті, а також те, що у судовому засіданні боржник розмір заборгованості, визначений у виконавчому написі від 30 січня 2015 року, не заперечував. Доводи позивача зводились лише до можливого зменшення курсу долара США до гривні України, а, відповідно, і до зменшення розміру боргу.

Позиція Верховного Суду

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Статтею 18 Цивільного кодексу України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлено Законом України

«Про нотаріат» та іншими нормативно-правовими актами, зокрема,

Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року

та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року

за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій), постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172

«Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Так згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло

не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами

та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить подібні правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника-фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання

та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положення статті 50 Закону України «Про нотаріат» передбачають, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому,

що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або звернення стягнення на майно боржника. Це право існує допоки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який також має право

на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині тощо), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови

у задоволенні заявлених позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю, оскільки позивачем, з урахуванням заявлених підстав позову, не доведено, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом з порушенням вимог чинного законодавства. Суд апеляційної інстанції встановив, що звертаючись до нотаріуса за видачею виконавчого напису, банк надав документи, передбачені Переліком документів, за яким стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку. ПАТ «Альфа Банк» належним чином виконало умови договору іпотеки щодо направлення на адресу позивача досудової вимоги про усунення порушення, яка була направлена ОСОБА_1 18 грудня 2014 року. Боржник не усунув порушень умов кредитного договору від 03 липня 2008 року. Апеляційним судом враховано, що оспорюючи виконавчий напис з підстав недоведеності безспірності заборгованості за кредитним договором, в рахунок погашення якої звернуто стягнення на предмет іпотеки, позивач посилався значною мірою на зміну валюти зобов`язання з долара США на гривню, однак у заяві банку про вчинення виконавчого напису зазначена сума заборгованості у доларах США, з визначенням її еквіваленту у гривні. Отже, правильним є висновок суду апеляційної інстанції про те, що доводи позивача відносно того, що визначення у виконавчому написі нотаріуса суми заборгованості у гривні впливає на безспірність цієї суми є необґрунтованими.

Виходячи з характеру спірних правовідносин та підстав позову, суд апеляційної інстанції правильно застосував положення Закону України «Про нотаріат», Закону України «Про іпотеку» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року.

Вказані та інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 13 листопада

2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович