Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 295/3401/17-ц

провадження № 61-34047св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - 643 Управління начальника робіт Міністерства оборони України,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу 643 Управління начальника робіт Міністерства оборони Українина рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24 квітня 2017 року в складі судді Слюсарчук Н. Ф. та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 05 липня 2017 року у складі колегії суддів: Трояновської Г. С., Миніч Т. І., Коломієць О. С.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до 643 Управління начальника робіт Міністерства оборони Українипро стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позовна заява мотивована тим, що 19 липня 2013 року ОСОБА_1 прийнято на роботу до 643 Управління начальника робіт Міністерства оборони України на посаду головного інженера з виконанням обов`язків ТВО начальника 643 Управління начальника робіт Міністерства оборони України, а 01 жовтня 2015 року його звільнено з роботи за статтею 38 КЗпП України (за власним бажанням). У день звільнення з ним не було проведено повного розрахунку.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 07 липня 2016 року із 643 Управління начальника робіт Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість із заробітної плати у сумі 800,00 грн, донараховану компенсацію відпускних у сумі 837,90 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 20 000,00 грн, моральну шкоду в сумі 500,00 грн, а всього 22 137,90 грн без урахування податків та обов`язкових платежів.

Оскільки після зазначеного рішення суду розрахунок з ОСОБА_1 проведено лише 15 березня 2017 року, позивач просив стягнути з 643 Управління начальника робіт Міністерства оборони України на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 34 800,00 грн за період з 08 липня 2016 року до 15 березня 2017 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 24 квітня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з 643 Управління начальника робіт Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 27 907,88 грн без урахування податків та обов`язкових платежів.

Стягнуто з 643 Управління начальника робіт Міністерства оборони України на користь держави судовий збір в сумі 1 378,00 грн, зарахувавши його до спеціального фонду Державного бюджету України.

Рішення мотивоване тим, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 07 липня 2016 року у справі № 295/1883/16-ц, яке набрало законної сили, стягнуто з 643 Управління начальника робіт Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати в сумі 800,00 грн, донараховану компенсацію відпускних в сумі 837,90 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 20 000,00 грн та моральну шкоду в сумі 500,00 грн, а всього 22 137,90 грн без урахування податків та обов`язкових платежів.

В подальшому ОСОБА_1 звернувся до Богунського відділу державної виконавчої служби м. Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області з виконавчим листом від 26 жовтня 2016 року № 295/1883/16-ц про стягнення коштів згідно з рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 07 липня 2016 року, за яким було відкрито виконавче провадження згідно з постановою державного виконавця від 28 жовтня 2016 року.

Досліджені судом докази свідчать про те, що кошти з рахунка 643 Управління начальника робіт Міністерства оборони України для погашення заборгованості за рішенням суду були зняті 30 січня 2017 року, про що свідчить довідка заступника керуючого Житомирського відділення ПАТ «Сведбанк» від 21 квітня 2017 року № 116/5/49-1.

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні визначено з 08 липня 2016 року до 30 січня 2017 року (день розрахунку) з розрахунку: 195,16 грн (розмір середньоденної заробітної плати позивача) х 143 дні (сумарна кількість робочих днів затримки розрахунку при звільненні).

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 05 липня 2017 року рішення районного суду залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу 643 Управління начальника робіт Міністерства оборони України, суд апеляційної інстанції зазначив, що суд першої інстанції при розрахунку середнього заробітку за весь час затримки обґрунтовано взяв за основу середньоденний заробіток у розмірі 195,16 грн, відповідно до розрахунку, який міститься в матеріалах справи, оскільки він визначений відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 1995 року № 100 та в контексті положень частини третьої статті 61 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи).

Суд першої інстанції також правильно визначив період затримки виплати заробітної плати з 08 липня 2016 року до 30 січня 2017 року, у якому було 143 робочі дні, та суму середнього заробітку за весь час затримки 27 907,88 грн (195,16 грн х 143 дні).

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, 643 Управління начальника робіт Міністерства оборони України, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційної інстанції скасуватиі ухвалити нове рішення про відмову в позові у повному обсязі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі № 295/3401/17і витребувано її з Богунського районного суду м. Житомира.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи.

06 червня 2019 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди неправильно застосували статтю 117 КЗпП України, а несвоєчасна виплата коштів відбулася з вини державного виконавця.

Доводи інших учасників справи

У червні 2018 року ОСОБА_1 надіслав заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначає, що касаційна скарга є надуманою та безпідставною, а рішення судів законними та обґрунтованими.

Відповідач не надав доказів на спростування наявності перешкод самостійно виконати рішення суду шляхом сплати заборгованих коштів.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що 19 липня 2013 року ОСОБА_1 прийнято на роботу до 643 Управління начальника робіт Міністерства оборони України на посаду головного інженера з виконанням обов`язків ТВО начальника 643 Управління начальника робіт Міністерства оборони України, а 01 жовтня 2015 року його звільнено з роботи за статтею 38 КЗпП України (за власним бажанням). У день звільнення повного розрахунку з ним проведено не було.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 07 липня 2016 року з 643 Управління начальника робіт Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість із заробітної плати у сумі 800,00 грн, донараховану компенсацію відпускних у сумі 837,90 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 20 000,00 грн, моральну шкоду в сумі 500,00 грн, всього 22 137,90 грн без урахування податків та обов`язкових платежів.

У подальшому ОСОБА_1 звернувся до Богунського відділу державної виконавчої служби м. Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (далі - Богунський ВДВС) з виконавчим листом від 26 жовтня 2016 року № 295/1883/16-ц про стягнення коштів за рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 07 липня 2016 року, за яким було відкрито виконавче провадження згідно з постановою державного виконавця від 28 жовтня 2016 року.

Постановою державного виконавця Богунського ВДВС від 16 березня 2017 року виконавче провадження № 52764782 закінчено у зв`язку з повним виконанням рішення Богунського районного суду м. Житомира від 07 липня 2017 року згідно з розпорядженням від 15 березня 2017 року.

Згідно з довідкою ПАТ «СБЕРБАНК» від 21 квітня 2017 року № 116/5/49-1 із рахунків 643 Управління начальника робіт Міністерства оборони України 30 січня 2017 року була здійснена повна виплата боргу за вказаним вище виконавчим листом на суму 24 467,69 грн.

Тобто 30 січня 2017 року 643 Управління начальника робіт Міністерства оборони України фактично і остаточно провело виплату на погашення боргу за виконавчим листом від 26 жовтня 2016 року № 295/1883/16-ц.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виходячи з предмета спору та суб`єктивного складу сторін, спірні правовідносини, які виникли між сторонами, є трудовими і регулюються нормами трудового законодавства.

Згідно зі статтею 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Результат аналізу зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» та абзацу третього пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 100 середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд першої інстанції обґрунтовано провів розрахунок середнього заробітку за весь час затримки з 08 липня 2016 року до 30 січня 2017 року, а не до дня винесення розпорядження державним виконавцем 15 березня 2017 року.

Відповідно до рішення Богунського районного суду м. Житомира від 07 липня 2016 року у справі № 295/1883/16-ц середньоденна зарплата позивача становить 195,16 грн.

При цьому суд обґрунтовано при розрахунку середнього заробітку за весь час затримки взяв за основу середньоденний заробіток у розмірі 195,16 грн відповідно до розрахунку, який міститься в матеріалах справи, оскільки він визначений відповідно до Порядку № 100.

Суд першої інстанції також правильно визначив період затримки виплати заробітної плати при звільненні починаючи з 08 липня 2016 року до 30 січня 2017 року (день розрахунку) в сумі 27 907,88 грн без урахуванням податків та обов`язкових платежів: 195,16 грн (розмір середньоденної заробітної плати позивача) х 143 дні (сумарна кількість робочих днів затримки розрахунку при звільненні).

Посилання 643 Управління начальника робіт Міністерства оборони України на ту обставину, що кошти позивачу не виплачені не з його вини, а внаслідок бездіяльності державного виконавця, який здійснював примусове виконання, не можуть бути враховані, оскільки до 30 січня 2017 кошти знаходились у розпорядженні відповідача, на його рахунках і лише 30 січня 2017 були фактично списані для здійснення виплат позивачу. Відповідач не був позбавлений можливості виконати рішення Богунського районного суду м. Житомира від 07 липня 2016 року в добровільному порядку до вчинення державним виконавцем виконавчих дій з його примусового виконання.

Доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки оскаржуваних рішення суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції, які обґрунтовано викладені у мотивувальних частинах судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав вважати, що рішення суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції можуть бути скасовані.

Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції залишити без змін, оскільки доводи касаційної скарги правильних висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу 643 Управління начальника робіт Міністерства оборони Українизалишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 05 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький
В. В. Сердюк
І. М. Фаловська