Справа № 545/895/19
Провадження № 2/545/620/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2019 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Потетій А.Г.

при секретарі Кудря А.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,третя особа - Щербанівська об`єднана територіальна громада, про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до Полтавського районного суду Полтавської області з позовом до відповідача про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що починаючи з 2005 року позивач - ОСОБА_1 та відповідач - ОСОБА_2 почали проживати разом як чоловік та дружина та вести спільне господарство, в належному Позивачу будинку за адресою АДРЕСА_1 .

06 лютого 2013 року між позивачем та відповідачем Київським ВДРАЦС Полтавського МУЮ зареєстровано шлюб за актовим записом № 25.

Згідно рішення Київського районного суду м. Полтави від 23.05.18.року по справі №552/2285/18 даний шлюб розірвано (рішення набрало чинності 23.06.18.).

За весь час спільного проживання, Відповідач постійно перебував на її утриманні, офіційно ніде не працював, лише в період з 2013 по 2015 рік працював за кордоном.

З 2005 року по 2010 рік включно,позивач з відповідачем проживала в належному їй на праві приватної власності будинку в селі Рибці, будинок був умебльований та забезпечений побутовою технікою та всіма необхідними господарськими речами, належними позивачу на праві приватної власності та придбаними нею до шлюбу.

Починаючи з 2011 року, у зв`язку з певними життєвими обставинами, сторони почали орендувати житло за адресою АДРЕСА_2 , за даною адресою проживали включно до фактичного припинення шлюбних відносин (до травня 2018 року), всі витрати по сплаті орендних платежів за житло та оплата комунальних послуг здійснювалася позивачем одноособово.

За час спільного проживання ОСОБА_1 постійно офіційно працювала (підтверджується копією трудової книжки) та отримувала офіційний дохід який витрачався на спільні з Відповідачем потреби в той же час з боку Відповідача не було постійної фінансової підтримки сімейного бюджету.

25 квітня 2013 року під час перебування в шлюбі з Відповідачем, ними за спільні кошти, на підставі договору купівлі-продажу №609 від 25.04.13., було придбано житловий будинок загальною площею 47,9 м2, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 .

Земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 0,0952 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , на підставі договору купівлі-продажу №611 від 25.04.13., що знаходиться за адресою село Вищі Вільшани, Полтавського району, Полтавської області .

Земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , на підставі договору купівлі-продажу №610 від 25.04.13., що знаходиться за адресою село Вищі Вільшани, Полтавського району, Полтавської області.

Весь час після придбання вищевказаного нерухомого майна і по теперішній час всі витрати по догляду, обслуговуванню та утриманню житлового будинку та присадибної земельної ділянки здійснюються позивачем особисто, в житловому будинку знаходяться її особисті речі набуті до шлюбу, меблі, побутова техніка, вищевикладене підтверджується показами свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4

На даний час, у Позивача та Відповідача виник спір щодо нерухомого майна набутого у шлюбі, а саме житлового будинку за адресою АДРЕСА_3 та двох земельних ділянок за тією ж адресою. Враховуючи те, що неодноразово прохання Позивача здійснити поділ майна в позасудовому порядку Відповідач ігнорував, Позивачка змушена звернутися до суду за захистом своїх майнових інтересів.

Крім цього, в період спільного проживання з відповідачем без реєстрації шлюбу, позивач надавала Відповідачу її особисті кошти в розмірі 25 000,00 грн. (Двадцяту п`ять тисяч гривень) на придбання легкового автомобіля. Так зокрема 18.09.2011 року Відповідачем було придбано за 50 000,00 грн., легковий автомобіль седан Ford Orion 1.6. 1991 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 . Вищевказаний автомобіль був придбаний на підставі письмової розписки від 18.09.2011 року, та акту приймання - передачі транспортного засобу, оригінали документів знаходяться у Відповідача.

Підтвердженням вищевикладеного є рішення Полтавського районного суду Полтавської області, що набрало законної сили, від 31.05.16року по справі №545/1519/16-ц, яким визнано договір купівлі-продажу від 18.09.11. таким, що відбувся та зняття арешту з майна.

Враховуючи те, що вищевказаний транспортний засіб було придбано за рахунок спільних коштів, а на даний час виникла необхідність у поділі вказаного майна, але поділити реально його неможливо в зв`язку зі знищенням його Відповідачем внаслідок ДТП, яка сталася у травні 2018 року, прохає визнати за нею ОСОБА_1 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на 1/2 частину транспортного засобу, стягнути з відповідача на її користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди вартість 1/2 частини даного автомобіля в сумі 25 000,00 гривень.

На підставі викладеного, вважає, що є всі підстави для звернення до суду за захистом своїх прав на частину майна, що перебуває у нашій з відповідачем спільній сумісній власності.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та прохали його задовольнити з наведених в ньому підстав.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, надавши відзив на позовну заяву.

Від представника третьої особи на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, поклались на розсуд суду при вирішенні позову.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що починаючи з січня 2005 року позивач - ОСОБА_1 та відповідач - ОСОБА_2 почали проживати разом як чоловік та дружина та вести спільне господарство, в належному Позивачу будинку за адресою АДРЕСА_1 .

06 лютого 2013 року між позивачем та відповідачем Київським ВДРАЦС Полтавського МУЮ зареєстровано шлюб за актовим записом № 25.

Згідно рішення Київського районного суду м. Полтави від 23.05.18.року по справі №552/2285/18 даний шлюб розірвано (рішення набрало чинності 23.06.18.).

З 2005 року по 2010 рік включно,позивач з відповідачем проживала в належному їй на праві приватної власності будинку в селі Рибці, будинок був умебльований та забезпечений побутовою технікою та всіма необхідними господарськими речами, належними позивачу на праві приватної власності та придбаними нею до шлюбу.

Починаючи з 2011 року сторони почали орендувати житло за адресою АДРЕСА_2 , за даною адресою проживали включно до фактичного припинення шлюбних відносин (до травня 2018 року).

За час спільного проживання ОСОБА_1 постійно офіційно працювала та отримувала офіційний дохід який витрачався на спільні з Відповідачем потреби

Відповідач до 2001 року не мав постійного місця роботи.

З кінця літа 2011 року по 2014 рік Відповідач працював вахтовим методом на крайній півночі в Російській Федерації.

25 квітня 2013 року, під час перебування в шлюбі, за спільні кошти, на підставі договору купівлі-продажу №609 від 25.04.13., позивачем та відповідачем було придбано житловий будинок загальною площею 47,9 м2, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 .

Земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 0,0952 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , на підставі договору купівлі-продажу №611 від 25.04.13., що знаходиться за адресою село Вищі Вільшани, Полтавського району, Полтавської області .

Земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , на підставі договору купівлі-продажу №610 від 25.04.13р., що знаходиться за адресою село Вищі Вільшани, Полтавського району, Полтавської області.

Весь час після придбання вище вказаного нерухомого майна і по теперішній час всі витрати по догляду, обслуговуванню та утриманню житлового будинку та присадибної земельної ділянки здійснюються позивачем особисто.

Крім цього, в період спільного проживання з відповідачем без реєстрації шлюбу, позивач надавала Відповідачу її особисті кошти в розмірі 25 000,00 грн. (Двадцяту п`ять тисяч гривень) на придбання легкового автомобіля. Так зокрема 18.09.2011 року Відповідачем було придбано за 50 000,00 грн., легковий автомобіль седан Ford Orion 1.6. 1991 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 . Вище вказаний автомобіль був придбаний на підставі письмової розписки від 18.09.2011 року, та акту приймання - передачі транспортного засобу, оригінали документів знаходяться у Відповідача.

Підтвердженням вище викладеного є рішення Полтавського районного суду Полтавської області, що набрало законної сили, від 31.05.16року по справі №545/1519/16-ц, яким визнано договір купівлі-продажу від 18.09.11року таким, що відбувся та зняття арешту з майна.

Враховуючи те, що вище вказаний транспортний засіб було придбано за рахунок спільних коштів, а на даний час виникла необхідність у поділі вказаного майна, але поділити реально його неможливо в зв`язку зі знищенням його Відповідачем внаслідок ДТП, яка сталася у травні 2018 року.

На даний час, у Позивача та Відповідача також виник спір щодо нерухомого майна набутого у шлюбі, а саме житлового будинку за адресою АДРЕСА_3 та двох земельних ділянок за тією ж адресою.

У зв`язку з ігноруванням відповідачем пропозицій позивачки провести поділ майна в позасудовому порядку позивачка була змушена звернутися до суду за захистом своїх майнових інтересів.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 , пояснив суду, що він проживає в АДРЕСА_3 . Він познайомився з позивачем та відповідачем в 2013 році після того як вони придбали вказаний будинок у бабуся яка там жила. Знав їх як подружжя. Наскільки йому відомо на час знайомства в 2013 році Відповідач працював вахтовим методом в Російській Федерації. Останній раз відповідача бачив в с.Вищі Вільшани в кінці 2017 року. За чиї кошти придбавався будинок свідку не відомо.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 , пояснила суду, що вона проживає в с .Рибці , Полтавського району. Наскільки пам`ятає , що вона познайомилась в позивачкою та відповідачем в 2004 році а в 2005 році чи 2006 році вони переїхали жити в АДРЕСА_1 в будинок належний Позивачці. Чи були позивачка та відповідач в шлюбі свідку не відомо. Проживали по сусідству до 2010 року. Також у позивача та відповідача у власності був якийсь автомобіль вітчизняного виробництва . Вказала, що позивачка весь час працювала в різних ресторонах шефкухарем а відповідач не завжди працював і були випадки що був безробітнім. В 2010 році позивачка та відповідач переїхали жити в м.Полтаву. Наскільки свідку відомо сторони проживали разом до 2018 року.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 , пояснила суду, що вона жила по сусідству з ОСОБА_8 в АДРЕСА_4 десь з 2009 року. Про те чи були вони в зареєстрованому шлюбі свідку не було відомо поки не розповіла про це Позивачка оскільки вона- свідок вважала їх подружжям. Їй відомо , що коли проживали в Полтаві то придбали автомобіль «Форд» синього кольору. Позивачка постійно працювала в ресторані «Глухомань» і наскільки їй -свідку відомо утримувала сім`ю. ОСОБА_2 зловживав спиртним і не завжди працював. Їй відомо , що Відповідач років три чи чотири їздив на роботу вахтовим методом до Російської Федерації.Квартиру в якій жили позивач та відповідач в м.Полтава вони знімали. Був випадок коли позивачка позичала кошти у свідка в сумі 3000грн.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 , пояснив суду, що орієнтовно в 2009 році він познайомився з позивачкою остання попрохала допомогти з працевлаштуванням її чоловіку ОСОБА_2 на що він погодився. Наскільки пам`ятає в кінці літа 2011 року він допоміг ОСОБА_2 працевлаштуватись на Крайню Північ в Російську Федерацію на роботу фахтовим методом і вони там спільно працювали зі свідком. Бували випадки , що разом їздили на роботу. Відповідач пропрацював там до 2014 року а потім звільнився у зв`язку із зловживанням алкоголем. Коли ОСОБА_2 працював в Російській Федерації то мав гарні заробітки. Спочатку у подружжя був червоний автомобіль «Жигуль» а потім придбали у його сина автомобіль «Форд» синього кольору. Також коли позивач та відповідач хотіли придбати будинок в с.Вищі Вільшани Полтавського району то він свідок дав їм у борг три тисячі доларів США які подружжя повернули через деякий час. Вказав, що йому достеменно відомо, що відповідач до 2011 року в Російській Федерації не працював бо він свідок особисто працевлаштовував його в 2011 році в ту організацію де він-свідок працював та допомагав з оформленням всіх необхідних для цього документів.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка батько відповідача- ОСОБА_8 , пояснив суду, що йому відомо, що його син не проживав із позивачкою до реєстрації шлюбу. А протягом 2007-2011 років працював в Росії і коли приїздив то жив у нього. Після реєстрації шлюбу в лютому 2013 року син почав проживати з позивачкою до розірвання шлюбу в 2018 році. Під час перебування в шлюбі син спільно з позивачкою придбав старий занедбаний будинок по АДРЕСА_5 . На придбання будинку подружжя зайняло у свідка кошти в сумі 2000 доларів США, які не повернули. Після придбання будинку він- свідок бував там постійно та за свої кошти придбував строй матеріали для будівництва сараю , який він відбудував самостійно бо сарай був в розваленому стані. Також свідок повідомив, що в нього є три земельні паї в Машівському районі та кошти за оренду які він отримував, приблизно 75 тисяч гривень на рік віддавав подружжю ОСОБА_1 при цьому не зміг конкретно сказати хто в нього особисто брав ці кошти син чи позивачка. Також вказав, що тримав підсобне господарство і постійно давав подружжю продукти. Про те, чи був син прописаний в с.Рибці, Полтавського району йому не відомо але знає , що син там ніколи не жив а проживав постійно в м.Полтаві де і прописаний.

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 21 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

За приписами ч. 2, ч. 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Про те, що законодавець визнає можливість створення сім`ї чоловіком і жінкою, які не перебувають у шлюбі, свідчить положення ст. 74 СК України. Встановлення такого факту передбачено в судовому порядку (п.5 ч.1 ст.315 ЦПКУкраїни).

Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Отже, при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст..74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбане спірне майно.

Таким чином, з наведеного положення випливає головна ознака подружніх відносин: наявність факту спільного проживання, ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї.

Саме ця правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 р. у справі № 6-148цс12, яка є обов`язковою для застосування всіма судами України відповідно до ст. 360-7 ЦПК України.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Згідно ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Частиною 1 ст.369 ЦК України встановлено, що співвласники майна, що перебувають у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч.2 ст.370 ЦК України у разі виділу частки майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними.

Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, яка висвітлена в п. 22 постанови від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України.

Згідно до ст. 3 ЦК України, із змісту якої випливає неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та іншими законами.

Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою стороною, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд критично ставиться до показів свідка ОСОБА_8 , який є батьком відповідача та вважає їх неспроможними в тій частині, що свідок повністю заперечив факт проживання його сина з позивачкою, як подружжя без реєстрації шлюбу до 06.02.2013 року також щодо показів свідка, що його син працював вахтовим методом в Російській Федерації починаючи з 2007 року і до 2014 року. Також в тій частині , що відповідач кожного року давав подружжю ОСОБА_1 під час перебування їх у шлюбі кошти отримані від оренди належних йому земельних паїв в сумі 75 тисяч гривень оскільки свідок так і не зміг сказати кому ж саме він давав вказані кошти сину чи позивачці.

Покази свідка щодо зазначених обставин повністю спростовуються дослідженими в суді доказами та показами допитаних свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суд розцінює покази ОСОБА_8 як особисту зацікавленість в результаті розгляду справи оскільки відповідач є його сином.

З огляду на викладені обставини суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення.

Витрати по сплаті судового збору згідно ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» ст. ст. 3,319,328, 368-370,392, ЦК України, ст..3,21,60,69,70,71,72 СК України, ст.ст. 12,13, 78-80, 141, 258 - 268, 280-283, 284, 352 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити .

Встановити факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з січня 2005 року по 06 лютого 2013 року.

Визнати спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2 легковий автомобіль седан Ford Orion 1.6. 1991 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частини легкового автомобіля Ford Orion 1.6. 1991 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 у сумі 25 000,00 грн. (Двадцять п`ять тисяч гривень).

Визнати право власності за ОСОБА_1 на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 47,9 м2, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 та на 1/2 частину прилеглої до нього земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , що знаходиться за цією ж адресою.

Визнати право власності за ОСОБА_1 на 1/2 частину земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 0,0952 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою село Вищі Вільшани, Полтавського району, Полтавської області .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати в розмірі 2968,40 грн. сплаченого судового збору при зверненні з позовом до суду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського Апеляційного суду через Полтавський районний суд на протязі тридцяти днів з моменту проголошення, а учасниками, що не були присутні при його проголошенні у той же строк з моменту отримання копії рішення. В разі проголошення в судовому засіданні вступної та резолютивної частини рішення строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення віддруковане суддею власноручно та є оригіналом.

Суддя: А.Г.Потетій