Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 285/3412/15-ц

провадження № 61-13339 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В., Лідовця Р. А.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»;

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ;

представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 ;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Апеляційного

суду Житомирської області у складі колегії суддів: Матюшенка І. В., Борисюка Р. М., Широкової Л. В., від 16 березня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України

у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду

з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за банком права власності на нежитлові приміщення.

Позовна заява мотивована тим, що 05 липня 2007 року між

акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі -

АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0, за умовами якого остання отримала кредитні кошти у розмірі 154 398 швейцарських франків

під 8,99 % річних на строк з 05 липня 2007 року до 05 липня 2018 року. Цього ж дня на забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за договором іпотеки передали банку в іпотеку належне їм на праві власності у рівних частках нежитлове приміщення, загальною площею 875,5 кв. м., що знаходиться по АДРЕСА_1 .

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу права вимоги за кредитами, відповідно до умов якого ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитними договорами, у тому числі й кредитним договором від 05 липня 2007 року, укладеним між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та договором іпотеки від 05 липня 2007 року, укладеним між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк»,правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк».

Оскільки ОСОБА_1 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, на вимоги банку не реагувала, утворилася кредитна заборгованість, яка станом на 31 липня 2015 року становила 6 148 930 грн 48 коп., з яких: 3 047 091 грн 24 коп. - тіло кредиту, 3 101 839 грн 25 коп. - проценти.

Посилаючись на викладене, ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» просило суд у рахунок виконання зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором від 05 липня 2007 року у розмірі 6 148 930 грн 48 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 05 липня 2007 року, а саме нежитлове приміщення, загальною площею 875,5 кв. м., що знаходиться по АДРЕСА_1 , яке належить на праві власності у рівних частках ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , шляхом визнання права власності на нього за ПАТ «Дельта Банк».

У вересні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 11 червня 2007 року між

АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого ПАТ «УкрСиббанк»,

та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 0,

за умовами якого остання отримала кредитні кошти у розмірі 160 тис. швейцарських франків під 10,99 % річних на строк з 11 червня 2007 року до 11 червня 2018 року. Цього ж дня на забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за договором іпотеки передали банку в іпотеку належне їм на праві власності

у рівних частках нежитлове приміщення, загальною площею 875,5 кв. м., що знаходиться по АДРЕСА_1 .

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу права вимоги за кредитами, відповідно до умов якого ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитними договорами, у тому числі й кредитним договором від 11 червня 2007 року, укладеним між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та договором іпотеки від 11 червня 2007 року, укладеним між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк»,правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк».

Оскільки ОСОБА_2 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, на вимоги банку не реагувала, утворилася кредитна заборгованість, яка станом на 31 липня 2015 року становила 6 332 888 грн 87 коп., з яких: 3 130 456 грн 06 коп. - тіло кредиту,

3 202 432 грн 81 коп. - проценти.

Посилаючись на викладене, ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» просило суд у рахунок виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором від 11 червня 2007 року у розмірі 6 332 888 грн

87 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки

від 11 червня 2007 року, а саме нежитлове приміщення, загальною площею 875,5 кв. м., що знаходиться по АДРЕСА_1 , яке належить на праві власності у рівних частках ОСОБА_2 та

ОСОБА_1 , шляхом визнання права власності на нього за ПАТ «Дельта Банк».

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 06 січня 2016 року вищевказані позови ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» об'єднано в одне провадження та присвоєно їм спільний номер № 285/3412/15-ц.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області у складі судді Помогаєва А. В. від 06 січня 2016 року у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позичальники належним чином не виконували взяті на себе зобов`язання, унаслідок чого утворилась заборгованість за кредитними договорами. Проте банк звернувся з позовами до відповідачів із пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявили відповідачі, оскільки первинний кредитор змінив строк виконання основного зобов`язання, звернувшись у лютому 2009 року до боржників із письмовими вимогами, а новий кредитор позови до суду подав у серпні та вересні 2015 року. При цьому позивачем подано заяви про поновлення строку, проте причини пропуску строку позовної давності суду не повідомлялись.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 16 березня

2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково. Рішення Новоград Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16 січня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.

Скасовуючи рішення міськрайонного суду та відмовляючи у задоволенні позову з інших правових підстав, апеляційний суд виходив із того, що умови укладених із відповідачами договорів іпотеки не містять (і не могли містити в силу положень статті 37 Закону України «Про іпотеку», у редакції, чинній на час укладення договорів іпотеки від 11 червня 2007 року та 05 липня

2007 року) застережень про можливість задоволення забезпеченою іпотекою вимоги шляхом набуття права власності іпотекодержателем

на предмет іпотеки. Окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності іпотекодержателем на предмет іпотеки банком не надано. Відтак, обраний позивачем спосіб захисту свого права не відповідає умовам, укладених з відповідачами договорів іпотеки, а тому позовні вимоги банку є безпідставними.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального

права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 червня 2016 року ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» поновлено строк на касаційне оскарження рішення Апеляційного суду Житомирської області від 16 березня

2016 року, відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано її матеріали з Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2017 року справу за позовами

ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки призначено до судового розгляду.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді-доповідачу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» мотивована тим, що апеляційний суд дійшов до помилкового висновку про те, що банком обрано спосіб захисту свого права, який не відповідає умовам, укладених з відповідачами договорів іпотеки, а тому позов є безпідставним. Положення статті 36 Закону України «Про іпотеку» передбачають позасудовий спосіб врегулювання, що не позбавляє іпотекодержателя на захист свого права у судовому порядку, а саме звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

11 червня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого

ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний

договір № 0, за умовами якого остання отримала кредитні

кошти у розмірі 160 тис. швейцарських франків під 10,99 % річних на строк

з 11 червня 2007 року до 11 червня 2018 року.

Цього ж дня на забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за договором іпотеки передали банку в іпотеку належне їм на праві власності у рівних частках нежитлове приміщення, загальною площею 875,5 кв. м., що знаходиться по АДРЕСА_1 .

05 липня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого

є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір

№ 0, за умовами якого остання отримала кредитні кошти

у розмірі 154 398 швейцарських франків під 8,99 % річних на строк з

05 липня 2007 року до 05 липня 2018 року.

Цього ж дня на забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за договором іпотеки передали банку в іпотеку належне їм на праві власності у рівних частках нежитлове приміщення, загальною площею 875,5 кв. м., що знаходиться по АДРЕСА_1 .

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу права вимоги за кредитами, відповідно до умов якого ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитними договорами, у тому числі й кредитними договорами та договорами іпотеки відповідачів.

Отже, відповідно до положень статей 512-514, 516 ЦК України ПАТ «Дельта Банк» набуло права вимоги, як новий кредитор, до ОСОБА_2 за кредитним від 11 червня 2007 року № 0 та договором іпотеки

від 11 червня 2007 року, а також до ОСОБА_1 за кредитним від 05 липня 2007 року № 0 та договором іпотеки від 05 липня 2007 року.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 25 лютого 2010 року, що набрало законної сили, у рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами від 11 червня

2007 року та від 05 липня 2007 року задоволено вимоги акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» про звернення стягнення на належний у рівних частках предмет іпотеки, а саме нежитлові приміщення, загальною площею 875,5 кв. м., що знаходиться по

АДРЕСА_1 , шляхом надання банку права продажу предмета від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 будь-якій третій особі - покупцю.

На цей час зазначене рішення суду не виконане.

При цьому зі змісту вищевказаного рішення районного суду вбачається, що предметом судового розгляду були кредитні договори від 11 червня

2007 року № 0, від 05 липня 2007 року № 0,

від 10 жовтня 2007 року № 0, від 23 листопада 2007 року

№ 0 (а. с. 101-102).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване

рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального

та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, у тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову за безпідставністю, апеляційний суд виходив з того, що умови укладених із відповідачами договорів іпотеки не містять (і не могли містити в силу положень статті 37 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній на час укладення договорів іпотеки від 11 червня 2007 року та 05 липня

2007 року) застережень про можливість задоволення забезпеченою іпотекою вимоги шляхом набуття права власності іпотекодержателем

на предмет іпотеки. Банком не надано окремого договору про

задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності іпотекодержателем на предмет іпотеки. Відтак, обраний позивачем спосіб захисту свого права не відповідає умовам, укладених з відповідачами договорів іпотеки, а тому позовні вимоги банку є безпідставними.

Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду про те, що відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, щодоговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК Українивідповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду.

Умови двох спірних договорів іпотеки від 11 червня 2007 року та

від 05 липня 20007 року містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, у тому числі щодо добровільної передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателя (пункт 5 договорів).

Таким чином, апеляційний суд, ухвалюючи рішення про відмову

у задоволенні позову банку про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на обтяжене іпотекою майно в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань, дійшов правильного висновку про те, що з урахуванням вимог статей 328, 335,

392 ЦК України, статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем.

Зазначений правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 21 березня 2018 року у справі 760/14438/15-ц, провадження № 14-38цс18, від 07 листопада 2018 року у справі

№ 520/6819/14-ц № 14-343цс18.

Згідно з частиною четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доводи касаційної скарги не містять посилань на порушення судом норм матеріального права, так як судами застосовані ті норми права, про які йдеться у скарзі.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Житомирської області від 16 березня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк