Справа № 487/6256/17
Провадження № 2/487/1331/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2019 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Кузьменка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Шоломона О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит ту ю» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

29.11.2017 року ОСОБА_1 звернулась до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до ТОВ «Кредит ту ю», в якому просила визнати недійсним договір фінансового кредиту №646 від 16.03.2017 року, укладений між ТОВ «Кредит ту ю» та ОСОБА_1 з моменту його укладення.

Свої вимоги мотивувала тим, що 16.03.2017 року між нею та ТОВ «Кредит ту ю» був укладений договір фінансового кредиту №646. У кредитний договір відповідач включив положення, які відповідно до ст.ст.11, 18 ЗУ "Про захист прав споживачів" є несправедливими, оскільки відсоток за користування кредитом суттєво збільшився, є дисбаланс зарахування відсотків, інших платежів та тіла кредиту, що ставить її як позичальника у тяжке, несправедливе становище, графік погашення кредиту складений недбало, які суми на які рахунки зараховувалися невідомо, що також є несправедливим відносно споживача, оскільки кредитор надав собі право проводити зарахування на рахунки на власний розсуд. Умови кредитного договору є несправедливими, а тому суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, що є підставою для визнання такого договору недійсним.

30.08.2018 року Заводським районним судом м. Миколаєва по даній справі було винесено заочне рішення.

Ухвалою суду від 31.01.2019 року заочне рішення скасовано, справу призначено в порядку загального позовного провадження.

В судове засідання позивачка не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Надала суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за своєї відсутності, відкладення судового засідання не надавав.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 16.03.2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Кредит ту ю» був укладений договір фінансового кредиту №646.

Відповідно до п. 1.1 договору предметом договору є надання Банком позичальникові разового кредиту у сумі тридцять тисяч гривень на споживчі потреби позичальника та на строк, зазначений у п. 1.2 договору, тобто, на 36 місяців, по 16.03.2020 року. Згідно п. 1.3 за користування кредитом позичальник сплачує проценти щомісячно, за фіксованою процентною ставкою у розмірі 0,0001% річних, починаючи з дня надання кредиту, згідно з п.2.2 договору до моменту повного погашення заборгованості за цим договором. Також позичальник сплачує плату за обслуговування кредиту, починаючи з дня надання кредиту до повного погашення заборгованості за договором, щомісячно у розмірі, який розраховується як сума базових умов та змінної складової, згідно п.2.5.2 договору. Базові параметри складають : перші 4 місяці - 3,9 % від суми кредиту, з 5 місяця - 3,9% від суми кредиту. Змінна складова, розмір якої затверджується відповідним рішенням кредитора за кожним кредитом окремо.

Згідно п. 2.5.2.1 договору частина базових параметрів сплачується авансом в день надання кредиту шляхом збільшення розміру кредиту на суму такої плати. На суму частини базових параметрів, яка сплачується авансом, нараховуються щомісячні проценти та щомісячна плата за обслуговування кредиту.

Частина базових параметрів, як складової плати за обслуговування кредиту у розмірі перші 4 місяці 0,42%, з 5 місяця 0,42 % від суми кредиту, сплачується авансом за весь строк кредитування в день надання кредиту шляхом збільшення розміру кредиту на суму такої плати та складає 4536 грн.

Згідно п. 1.4 договору сума кредиту, яка включає в себе частину кредиту на споживчі цілі позичальника та частину базових параметрів, як складової плати за обслуговування кредиту, яка сплачується авансом в день надання кредиту, складає 34 536 грн. Таким чином, у кредитному договорі приховано ще один кредит на суму 4 536 грн.

Згідно з п. 2.5.2.2 договору, частина базових параметрів та змінна складова нараховуються та сплачуються в такому порядку : Базові параметри складають за перші 4 місяці 3,48 %, з 5 місяця 3,48 % від суми кредиту, змінна складова складає 0,025 % від суми залишку заборгованості по кредиту за день. Таким чином, розмір платежів в рахунок сплати щомісячної плати за обслуговування кредиту складає 0,2 % від суми залишку заборгованості за кредитом вдень.

Відповідно до п. 1.5 договору орієнтовний щомісячний платіж складає 2 363 грн. протягом строку кредитування.

Згідно п. 2.9. договору погашення заборгованості за договором здійснюється таким чином : можливі штрафні санкції, прострочені проценти, прострочена щомісячна плата, прострочена заборгованість за кредитом, нараховані проценти за звітний період, нарахована щомісячна плата за звітний період, заборгованість за кредитом. Кредитор вправі на свій розсуд в будь-який час змінити порядок зарахування надходжень.

Згідно із ч.ч.1, 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки.

Особливості регулювання відносин про надання споживчого кредиту встановлюються Законом.

Оскільки відповідно до умов кредитного договору від 16.03.2017 що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

За положеннями ч. 5 ст.11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачем про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь - яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит; які містять умови про зміну у витратах зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність): відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно - правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року за № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22,23 ст. 1, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991. з наступними змінами, у взаємозв`язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником за договором про надання споживчого кредиту, що виникають під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Відповідно до частини першої ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України саме на момент вчинення правочину.

Частиною 1 ст.203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Таким чином, суд вважає незаконним встановлення у кредитному договорі сплату щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості, а саме за послуги, які супроводжують кредит як компенсація супутніх послуг банку за рахунок позивача, оскільки банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які той здійснює на власну користь.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині визнання п. 1.4 Договору фінансового кредиту №646 від 16.03.2017 року недійсним, в іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 потрібно відмовити із-за необґрунтованості.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.141, 263-265, 268, 280-284 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит ту ю» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору - задовольнити частково.

Визнати недійсним п.1.4 договору фінансового кредиту №646 від 16.03.2017 року, укладеного між ТОВ «Кредит ту ю» та ОСОБА_1 , з моменту його укладення.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Згідно з п.п.15.5 п.15 ч.1 перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається учасниками справи до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва.

У разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, апеляційна скарга подається у той же строк з дня виготовлення повного тексту рішення.

Суддя Заводського районного

суду м. Миколаєва: В.В. Кузьменко