Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 711/2576/16-ц

провадження № 61-33697св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

представник відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана представником ОСОБА_3 , на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси, у складі судді Степаненка О. М., від 21 листопада 2016 року та рішення Апеляційного суду Черкаської області, у складі колегії суддів: Фетісової Т. Л., Вініченка Б. Б., Храпка В. Д., від 23 лютого 2017 року.

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що 28 жовтня 2013 року він передав ОСОБА_2 у позику 55 000, 00 грн, про що останнім написана розписка (без встановлення строку повернення позики). 05 грудня 2013 року на адресу позичальника ним була направлена письмова вимога про повернення коштів до 06 січня 2014 року, однак до теперішнього часу ОСОБА_2 кошти не повернув.

Посилаючись на зазначені обставини, з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просив суд стягнути із ОСОБА_2 на свою користь борг у розмірі 55 000, 00 грн, інфляційні збитки за період з 06 січня 2014 року по 14 березня 2016 року у розмірі 42 740, 00 грн та три проценти річних у розмірі 3 611, 92 грн за цей же період.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 листопада 2016 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики у розмірі 55 000, 00 грн, інфляційні збитки 42 740, 69 грн, три проценти річних у сумі 3 611, 92 грн. Позовні вимоги у частині стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пені у розмірі 43 883, 99 грн залишено без розгляду. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог. Факт отримання відповідачем коштів у позику підтверджено допустимими і належними доказами. Оскільки позичальником не виконано грошові зобов`язання, тому стягненню з нього на користь позикодавця підлягають заборгованість за договором позики, сума трьох процентів річних та інфляційні втрати.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 23 лютого 2017 рокурішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 листопада 2016 року змінено у частині вирішення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та трьох процентів річних. Зменшено розмір стягнутих інфляційних втрат та трьох процентів річних, стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 940, 00 грн інфляційних втрат та три проценти річних у сумі 1 148, 22 грн.У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував, що прострочення повернення заборгованості розпочалося з 13 березня 2016 року (зі спливом 30 днів із дня одержання вимоги),таким чином розмір інфляційних втрат та трьох процентів річних слід стягнути з позичальника за період часу з 13 березня 2016 року по 21 листопада 2016 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У квітні 2017 року представником ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 листопада 2016 року та рішення Апеляційного суду Черкаської області від 23 лютого 2017 року і ухвалити нове рішення у справі про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій повно і всебічно не з`ясовано обставини справи. Місцевий суд дійшов необґрунтованого висновку про наявність між сторонами боргових зобов`язань, так як на підтвердження цього факту позивачем не надано жодних доказів. Договір позики між сторонами не укладався, а сама по собі розписка не є таким правочином. Крім того, суд не встановив чи належить підпис у борговій розписці заявнику.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

13 липня 2017 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ представнику ОСОБА_2 - ОСОБА_3 поновлено строку на касаційне оскарження рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 листопада 2016 року та рішення Апеляційного суду Черкаської області від 23 лютого 2017 року та відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

Статтею 383 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 4 Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

01 червня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі № 711/2576/16-ц (провадження № 61-33967св18) було призначено повторний автоматизований розподіл.

11 червня 2019 року справу розподілено судді-доповідачу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Згідно з розпискою від 28 жовтня 2013 року ОСОБА_2 , як позичальник, позичив у ОСОБА_1 , як позикодавця, 55 000, 00 грн. Строк повернення коштів розписка не містить.

Претензією від 08 лютого 2016 року ОСОБА_1 просив ОСОБА_2 повернути одержані у позику кошти. Претензію позичальник отримав 11 лютого 2016 року, що підтверджується повідомлення про вручення поштового відправлення.

Позиція Верховного Суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з положеннями статті 57 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Аналогічні положення містить стаття 81 чинного ЦПК України.

Згідно з положеннями статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Права та інтереси позикодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У випадку, коли позичальник своєчасно не повертає борг, то згідно статті 625 ЦК України він має сплатити суму боргу, а також інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.

За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

У справі, яка переглядається, місцевий суд правильно виходив з того, що розписка від 28 жовтня 2013 року є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передання грошової суми позичальнику. Суд першої інстанції вірно встановив, що наявність між сторонами позикових відносин підтверджується наявним у позивача оригіналом розписки, яка підтверджує як факт отримання боржником коштів за договором позики, так і зобов`язання повернути ці кошти. Оскільки позику за вимогою повернуто не було - у позивача були підстави для звернення до суду з даним позовом.

Апеляційний суд, змінюючи рішення місцевого суду у справі, правильно вказав на те, що строк виконання грошових зобов`язань у силу положень частини першої статті 1049 ЦК України має відраховуватися зі спливом 30 днів з моменту отримання відповідної вимоги про повернення позики. Таким чином розмір інфляційних втрат та трьох процентів річних, слід стягнути з відповідача на користь позивача за період часу з 13 березня 2016 року по 21 листопада 2016 року.

Судами першої та апеляційної інстанцій, при вирішенні справи, правильно застосовано норми матеріального права на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами, виходячи із змісту заявлених позовних вимог (стаття 212 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи).

Доводи заявника про те, що місцевий суд не встановив чи належить підпис у борговій розписці позичальнику є безпідставними, під час розгляду справи заявником не оспорювався факт написання боргової розписки, питання про призначення експертизи для встановлення того, чи написано її саме заявником, останнім перед судом не порушувалося.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду першої та апеляційної інстанцій не спростовують, розрахунки заборгованості не спростовані.

За правилами частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Отже, оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси, у незміненій за результатами апеляційного перегляду частині, та рішення Апеляційного суду Черкаської області від 23 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. В. Сердюк
А. І. Грушицький
І. М. Фаловська