Постанова

Іменем України

24 червня 2019 року

м. Київ

справа № 456/1460/16-ц

провадження № 61-34864св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 вересня 2016 року у складі судді Гулкевича О. В. та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 26 січня 2017 року у складі колегії суддів: Мельничук О. Я., Крайник Н. П., Савуляк Р. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації.

Свої вимоги обгрунтовувала тим, що вона зареєстрована та проживає у квартирі АДРЕСА_1 (далі - квартира), яка не приватизована.

Зазначала, що у квартирі, крім неї, зареєстровані ОСОБА_2 та її неповнолітні діти: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які з листопада 2013 року у ній не проживають.

ОСОБА_2 разом із дітьми проживає у свого чоловіка на АДРЕСА_2 .

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 26 січня 2017 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивач не довела факт відсутності відповідачів понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у спірному жилому приміщенні без поважних причин.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погодившись з таким вирішенням спору, ОСОБА_1 подала касаційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга аргументована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій неповно дослідили обставини справи, не надали належної правової оцінки її доводам і доказам, та дійшли неправильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу

ОСОБА_2 подала заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у яких просить залишити без задоволення касаційну скаргу та без змін оскаржувані судові рішення, які ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації.

Витребувано зі Стрийського міськрайонного суду Львівської області зазначену справу.

У червні 2018 року вказану справу передано до Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_2 народилася, зареєстрована та постійно проживала у квартирі АДРЕСА_1 як член сім`ї наймача. Квартира не приватизована.

Після одруження 01 червня 2010 року з ОСОБА_6 , відповідач, а у подальшому й їхні діти, що народилися, продовжували проживати у спірній квартирі.

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_6 (чоловік відповідача) склалися неприязні відносини з приводу спільного користування житловим приміщенням, внаслідок чого останні разом із дітьми не мали змоги проживати у спірній квартирі.

Наявність перешкод, які чинить позивач, встановлені рішеннями Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 липня 2014 року та від 25 жовтня 2013 року, рішеннями апеляційного суду Львівської області від 27 листопада 2014 року та від 07 травня 2014 року у справах щодо спірної квартири.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Суд перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно зі статтями 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад 6 місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням унаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Виходячи зі змісту вказаних положень, особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням,за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

При цьому, доведення факту відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин процесуальний закон покладає саме на позивача.

У абзаці 1 частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваних судових рішень) передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суди встановили, що на підтвердження заявлених вимог позивач не надала доказів відсутності відповідачівпонад встановленістаттею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні спірної квартири без поважних причин.

При цьому, судовими рішеннями встановлений факт відсутності можливості проживання відповідачів у спірній квартирі через перешкоди, які чинить їм позивач.

За таких обставин суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, зробив правильний висновок про відмову у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права, а зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 вересня 2016 року та ухвали апеляційного суду Львівської області від 26 січня 2017 року, оскільки судові рішення є законними та обґрунтованими.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 26 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук