Єдиний унікальний номер 233/5529/18 Номер провадження 22-ц/804/1779/19
Номер провадження 22-ц/804/1779/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2019 року Донецький апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Азевича В.Б., Кішкіної І.В.

за участю секретаря Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті в режимі відеоконференції з Краматорським міським судом апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 27 березня 2019 року (постановлену під головуванням судді Левченка А.М., повний текст судового рішення складено 27 березня 2019 року) у цивільній справі №233/5529/18 за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Донецької області, Держаної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та бездіяльністю прокуратури, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те,що 27 травня 2009 року слідчим відділом Костянтинівського МВ УМВС України в Донецькій області порушена кримінальна справа по факту вбивства ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за ознаками злочину, передбаченого п.1,6,12 ч.2 ст.115 КК України.

10 червня 2009 року в 23 год. 25 хв. в порядку ст.115 КПК України ( редакція 1960 року) його було затримано за підозрою в скоєнні злочину, передбаченого п.1,6,12 ч.2 ст.115 КК України.

13 червня 2009 року відносно нього обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

16 червня 2009 року йому пред`явлено звинувачення в скоєнні злочину, передбаченого п.1,6,12 ч.2 ст.115 КК України.

25 червня 2009 року слідчим управлінням МУ МВС України в Донецькій області порушено кримінальну справу по факту розбійного нападу на ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за ознаками злочину, передбаченого ст. 187 ч.4 КК України. Того ж дня вищевказані справи об`єднані в одну кримінальну справу.

Вироком Дружківського міського суду Донецької області від 20.03.2014 року його визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.187 ч.4 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 9 років з конфіскацією всього майна;

- визнано невинним у скоєнні злочину, передбаченого п.1,6,12 ч.2 ст.115 КК України та на підставі п.2 ст.6 КПК України ( ред.1960 року) виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 26 березня 2015 року вирок Дружківського міського суду скасовано, кримінальна справа повернута прокурору на додаткове розслідування.

Вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01 лютого 2017 року його визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ст.27 ч.5,ст.187 ч.4 КК України та призначено покарання у вигляді 9 років позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому на праві власності майна. Початок строку відбуття покарання обчислювати з моменту фактичного затримання, а саме з 10 червня 2009 року.

Відповідно до вироку йому зараховано в строк відбуття покарання попереднє ув`язнення в період часу з 10 червня 2009 року по 10 липня 2015 року включно з

розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі та ухвалено вважати призначене покарання за цим вироком фактично відбутим.

З 10 червня 2009 року по 10 липня 2015 року - 6 років 1 місяць він, перебуваючи під слідством та судом увесь цей час знаходився під вартою.

Вважає, що протягом 3 років 2 місяців незаконно знаходився під слідством та судом.

У зв`язку з кримінальним провадженням відносно нього він втратив посаду начальника торгівельного відділу ТОВ «Сонячне місце плюс», втратив єдиний заробіток і вимушений на теперішній час докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Він тривалий час був відсторонений від роботи без збереження заробітної плати, позбавлений засобів для існування та утримання своєї родини, змушений був докладати додаткових зусиль для підтвердження своєї невинуватості у вчиненні злочину, передбаченому п.1, 6 ,12 ч.2 ст.115 КК України та відновлення ділової репутації.

Звинувативши його в скоєнні злочину передбаченому п.1, 6 ,12 ч.2 ст.115 КК України, було кинуто тінь на порядність та його добре ім`я.

Вважає, що протиправними діями посадових осіб прокуратури Донецької області йому завдано моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню в силу ст.1176 ЦК України, ст.ст. 1,5 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Просив стягнути з Державного бюджету України на його користь 2 000000 грн. на відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду від 27 березня 2019 року у задоволені позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог у розмірі 1 000000,00 грн..

В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права; не повне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказує на те, що у вчинені злочину, передбаченого п.п.1.6.12 ч.2 ст. 115 КК України його виправдано вироком Дружківського міського суду від 20.03.2014 року та вироком Костянтинівського міськрайонного суду від 01.02.2017 року, а не перекваліфіковано його дії на іншу статтю КК України. Ці обставини на його думку є підставою для відшкодування моральної шкоди відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Крім того, під час знаходження під вартою протягом усього слідства, звинувачений за ст. 115 ч.2 КК України він знаходився у напруженому психологічному стані, постійних стресах, а також в період перебування у слідчому ізоляторі тримався у нелюдських умовах. Звинувачення у вбивстві негативно відобразилось на його здоров`ї, сімейному житті та трудовій діяльності.

На апеляційну скаргу відзив не надходив.

В судове засідання, проведене в режимі відеоконференції з Краматорським міським судом, з`явився представник Прокуратури Донецької області за дорученням-Сєрова Н.С.. Від ОСОБА_5 та його представника-адвоката Прокопцева С.В. надійшли заяви про слухання справи у їх відсутність. Представник Держаної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином,про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення повістки(а.с.212).

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 56 Конституції України закріплено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України N 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (стаття 1 зазначеного Закону).

Пунктом 1 статті 2 цього Закону встановлено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених ним, виникає, зокрема, у випадку постановлення виправдувального вироку суду. (незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян).

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно з пунктом 5 статті 3 Закону № 266/94-ВР у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода.

Тобто чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування моральної шкоди.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Константинівського міськрайонного суду від 13 червня 2009 року ОСОБА_6 обрано запобіжний захід в вигляді тримання під вартою, як такого, що підозрюється в скоєнні злочину, передбаченого ст.115 ч.2пп.1,6,12 КК України.

Вироком Дружківського міського суду від 20.03.2014 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, та виправдано у вчиненні злочину, передбачених п.п.1, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України. Вказаний вирок було скасовано ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 26.03.2015 року та справу направлено прокурору Донецької області для проведення додаткового розслідування зі збереженням запобіжного заходу .

Вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01.02.2017 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.27, ч.4 ст.187 КК України та призначено покарання у вигляді 9 років позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому на праві власності майна. Початок строку відбуття покарання ОСОБА_6 обчислено з моменту фактичного затримання - з 10 червня 2009 року, в строк відбуття покарання зараховано попереднє ув`язнення в період з 10 червня 2009 року по 10 липня 2015 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі та вважати призначене покарання за цим вироком фактично відбутим.

Згідно свідоцтва про шлюб 25 грудня 2015 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка - ОСОБА_7 .

Звертаючись із позовом про відшкодування моральної шкоди , позивач в обгрунтування посилався на те, що моральна шкода йому спричинена тим,що його звинувачували в злочині, передбаченому п.п.1, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України, якого він не скоював та був оправданим, що потягло за собою моральні страждання. Він оговорив себе підписавши явку з повинною,потім протягом всього слідства та суду знаходився у напруженому психологічному стані та постійних стресах. Перебуваючи за гратами він переживав за своє життя та життя своєї родини. Після відбуття покарання він вимушений був змінити прізвище та переїхати жити до іншого населеного пункту. Звинувативши його в скоєнні злочину, передбаченого п.п.1, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України, було кинуто тінь на порядність та добре його ім`я.

Однак, право на відшкодування моральної шкоди на підставі Закону № 266/94-ВР виникає в особи у випадку повної реабілітації.

Судом першої інстанції встановлено, що виправдувальний вирок Дружківського міського суду від 20.03.2014 року у вчиненні злочину, передбачених п.п.1, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України, на який посилається позивач, як на підставу своїх вимог щодо відшкодування моральної шкоди, було скасовано ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 26.03.2015 року та справу направлено прокурору Донецької області для додаткового розслідування.

Після повернення з додаткового розслідування справа завершилась постановленням 01.02.2017 року Костянтинівським міськрайонним судом обвинувального вироку, за яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.27, ч.4 ст.187 КК України та призначено покарання в вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

Таким чином, судом не встановлено постановлення виправдувального вироку відносно ОСОБА_6 чи встановлення в обвинувальному вироку суду факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_6 не був реабілітований, оскільки його було визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.5 ст.27, ч.4 ст.187 КК України та призначено

покарання в вигляді 9 років позбавлення волі, а тому відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до положень ст. 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що

здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» і правильно відмовив в задоволенні позовних вимог.

Доводи про те, що позивач незаконно знаходився під слідством і судом 3 роки 2 місяці також не знайшли свого підтвердження.

Костянтинівським міськрайонним судом 01.02.2017 року постановлено обвинувальний вирок, за яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.27, ч.4 ст.187 КК України та призначено покарання в вигляді 9 років позбавлення волі. У вироку зазначено, що початок строку відбуття покарання обчислювати з моменту фактичного затримання-з 10 червня 2009 року. Зараховано в строк відбуття покарання попереднє ув`язнення в період часу в період з10 червня 2009 року по 10 липня 2015 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі та вважати призначене покарання за цим вироком фактично відбутим.

Тобто фактичне знаходження під вартою не перевищувало строк призначеного судом покарання.

Таким чином, судом першої інстанції не встановлено дій з боку прокуратури, які давали б правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_5 про відшкодування йому моральної шкоди на підставі статті 1176 ЦК України.

Враховуючи те, що судом не встановлено підстав для відшкодування моральної шкоди та відсутність доказів, щодо незаконності тримання під вартою позивача, а також пропорційності строку відбуття покарання попередньому ув`язненню за період часу з 10 червня 2009 року по 14 липня 2015 року, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка.

Між тим, відмовляючи в задоволенні позовних вимог на підставі ст. 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення дійшов помилкового висновку про те, що положення ст. 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» на правовідносини, які є предметом даного спору не поширюються. За таких обставин судове рішення підлягає зміні шляхом виключення з його мотивувальної частини зазначеного висновку.

В іншій частині рішення суду першої інстанції відповідає вимогам законності і обґрунтованості, у зв`язку із чим колегія суддів залишає вказане рішення у цій частині без змін.

Керуючись ст. ст.367, 368, 376, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Добропільського міськрайонного суду від 27 березня 2019 року змінити шляхом виключення з його мотивувальної частини висновків про те, що положення ст. 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» на правовідносини, які є предметом даного спору не поширюються.

В іншій частині рішення Добропільського міськрайонного суду від 27 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 липня 2019 року.

Судді: