ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2019 року м. Чернівці

Справа № 714/177/18

Провадження №22-ц/822/511/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Одинака О.О., Перепелюк І.Б.,

секретар - Герман Я.І.

за участю - представника відповідача - Василатій О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 22 серпня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, головуючий у І-й інстанції - Козловська Л.Д.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в лютому 2018 року звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 розміром 1,30 га та Ѕ частки земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2 . ОСОБА_4 є власником земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_3 площею 1,30 га. ОСОБА_3 є власником земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_4 площею 1,30 га. Земельні ділянки розташовані на території Молиицької сільської ради Герцаївського району Чернівецької області. За усною згодою позивачів ОСОБА_1 з 2004 року користується вказаними земельними ділянками. У жовтні 2016 року позивачі звернулися до відповідача з вимогою звільнити їхні земельні ділянки, однак відповідач відмовився їх звільнити та став чинити перешкоди, а саме не дозволив орати, обробляти землі. З даного приводу позивачі неодноразово зверталися в органи національної поліції та в Молницьку сільську раду, однак їм пояснювали, що земельні спори вирішуються в судовому порядку.

Просили зобов`язати відповідача ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні вказаними земельними ділянками шляхом звільнення та повернення їх власникам.

Заочним рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 22 серпня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задоволено.

ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою: кадастровий номер НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_2 на праві власності згідно державного акту серії НОМЕР_5 від 03.08.2004 року розміром 1,30 га та земельною ділянкою: кадастровий номер НОМЕР_2 Ѕ частки якої належить йому на праві власності, розташовані на території Молницької сільської ради Герцаївського району Чернівецької області, шляхом звільнення та повернення власникові земельних ділянок та не чинити перешкоди у користуванні земельних ділянок.

ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, кадастровий номер НОМЕР_4 , яка належить ОСОБА_3 на праві власності згідно державного акту серії НОМЕР_6 від 03.08.2004 року, розміром 1,30 га, та розташована на території Молницької сільської ради Герцаївського району Чернівецької області, шляхом звільнення та повернення власникові земельної ділянки та не чинити перешкоди у користуванні земельної ділянки.

ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, кадастровий номер НОМЕР_3 , яка належить ОСОБА_4 на праві власності згідно державного акту серії НОМЕР_7 від 03.08.2004 року, розміром 1,30 га, та розташована на території Молницької сільської ради Герцаївського району Чернівецької області, шляхом звільнення та повернення власникові земельної ділянки та не чинити перешкоди у користуванні земельної ділянки.

На зазначене рішення відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Посилається на те, що висновки рішення суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи, не базуються на будь-яких доказах, які б свідчили про наявність підстав для задоволення позову.

Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази про зайняття відповідачем будь-якої земельної ділянки, чи перешкоджання позивачам у користуванні їхніми земельної ділянки.

На апеляційну скаргу ОСОБА_2 подав відзив, у якому просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач неправомірно чинить перешкоди у користуванні позивачами земельними ділянками, а позивачі, як власники земельних ділянок, мають право вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні ними права володіння та користування їхніми земельними ділянками.

Однак з таким висновком суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів апеляційного суду.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до частини 2 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом.

Згідно з частиною 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до положень статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом статті 391 ЦК України та статті 155 ЗК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Порушення, невизнання або оспорювання права власності особи на земельну ділянку є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані, обмежені або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно із статтею 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, що розташована в с. Молниця Герцаївського району Чернівецької області, площею 1,30 гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_1 , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_5 від 03 серпня 2004 року. Також вона є власником 1/2 частки земельної ділянки, розташованої в с. Молниця Герцаївського району Чернівецької області, площею 1.308 гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, яку він успадкував та оформив після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також встановлено, що ОСОБА_4 є власницею земельної ділянки, розташованої в с. Молниця Герцаївського району Чернівецької області, площею 1,30 гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_3 , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_7 від 03 серпня 2004 року.

ОСОБА_3 є власницею земельної ділянки, розташованої в с. Молниця Герцаївського району Чернівецької області, площею 1,30 гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_4 , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_6 від 03 серпня 2004 року.

Як видно з матеріалів справи, вказані земельні ділянки розташовані на території Молницької сільської ради Герцаївського району та є суміжними земельними ділянками, розташовані одна біля одної, що підтверджується технічними документаціями із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на вказані вище земельні ділянки.

Однак позивачами не надано доказів того, яка саме частина земельної ділянки в загальному масиві площею біля 10 гектарів в с.Молниця належить кожному з позивачів, оскільки дані ділянки не відокремлені межовими знаками.

З огляду на викладене, обгрунтованими є доводи апелянта про необхідність винесення земельної ділянки в натурі на місцевості з метою встановлення відповідних меж земельної ділянки позивачів, відповідача та третіх осіб, оскільки суду не надано доказів того, що такі межі встановлені в натурі.

Також колегія суддів приймає до уваги твердження апелянта про відсутність доказів, які б підтверджували обставини щодо чинення відповідачем перешкод позивачам у користуванні земельними ділянками.

Посилання апелянтів на докази неодноразових звернень до Герцаївського ВП Сторожинецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області не є підтвердженням дій відповідача щодо чинення перешкод у користуванні позивачами їхніми земельними ділянками.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову з огляду на те, що позивачами жодних доказів на підтвердження та обґрунтування позовних вимог не представлено.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що відповідач чинить позивачам перешкоди в користуванні належними їм земельними ділянками, а також те, що відповідач використовує зазначені земельні ділянки.

Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги про невідповідність вказаних висновків суду першої інстанції вимогам матеріального та процесуального права, є обґрунтованими, а тому рішення суду першої інстанції, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 376 ЦПК України, слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З огляду на викладене, з позивачів на користь відповідача ОСОБА_1 слід стягнути з кожного 1 057,50 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 22 серпня 2018 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 по 1 057 (одна тисяча п`ятдесят сім) гривень 50 копійок з кожного у рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 липня 2019 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: О.О. Одинак

І.Б. Перепелюк