Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 202/38959/13-ц

провадження № 61-10295 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Посунся Н. Є., Баранніка О. П., Макарова М. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 09 листопада 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 76 006 грн 63 коп. зі сплатою 9,6 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом терміном до 07 листопада 2014 року. 20 жовтня 2010 року на забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором між банком та публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк») було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов`язався солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання ним зобов`язання по вказаному кредитному договору, розмір відповідальності поручителя встановлено 10 000 грн.

Позичальник та поручитель взяті на себе зобов`язання не виконували, на вимоги не реагували, унаслідок чого станом на 25 грудня 2012 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 57 363 грн 93 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 24 129 грн 32 коп., заборгованість за відсотками у розмірі 12 227 грн 18 коп., комісія за користування кредитом у розмірі 7 957 грн 02 коп., пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором у розмірі 13 050 грн 41 коп.

З урахуванням викладеного ПАТ «ПриватБанк» просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 10 000 грн; стягнути с ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 47 363 грн 93 коп.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2014 року, у задоволенні позову ПАТ «ПриватБанк» відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2015 року касаційну скаргу ПАТ «ПриватБанк» задоволено, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2015 року у складі судді Марченко Н. Ю. позов ПАТ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 09 листопада 2007 року у розмірі 10 000 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 09 листопада 2007 року у розмірі 42 455 грн 41 коп. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачами, як позичальником і поручителем, належним чином взяті на себе зобов`язання за спірним кредитним договором не виконано, унаслідок чого утворилась заборгованість за цим договором, яка не спростована останніми та підлягає стягненню з них, розмір заборгованості відповідає вимогам закону та умовам договору.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2015 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2015 року в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, провадження у справі в цій частині закрито. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2015 року у частині вирішення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, справу у цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Останнім рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2016 року апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2015 року скасовано. У задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що банком у порушення умов спірного кредитного договору та прав відповідача, як позичальника, в односторонньому порядку було збільшено відсоткову ставку за кредитом. Банком належними та допустимими доказами на підтверджено зазначений ним розмір заборгованість ОСОБА_1 за спірним кредитним договором.

Крім того, у наданому ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунку заборгованості вказано, що після продажу предмета застави на погашення заборгованості за кредитом сплачено 20 031 грн 61 коп., проте згідно з листом банку від 01 квітня 2011 року продаж автомобіля, який був предметом застави, було здійснено за 34 500 грн. Банком не надано інформації щодо продажу вказаного автомобіля та складових цієї суми (договір купівлі-продажу автомобілю, виписку банку про надходження грошових коштів від третьої особи, виписку банку щодо сплати відповідачем тіла кредиту, відсотків, комісії, пені, інформацію про сплату позивачем коштів третій особі за зберігання предмета застави). Доведення вказаних складових кредитної заборгованості було вимогою суду касаційної інстанції при попередньому скасуванні судового рішення суду апеляційної інстанції, яку банком не виконано.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати й залишити у силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач з моменту збільшення відсоткової ставки за спірним кредитним договором здійснював сплату відсотків за новою ставкою, що підтверджується розрахунком банку. Відповідачем не спростовано заборгованість за кредитним договором, а судам слід дослідити наданий розрахунок банку по заборгованості останнього за цим договором.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 202/38959/13-ц з Індустріального районного суду м. Дніпропетровська.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2018 року справа передана до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною третьою статті 10 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України 2004 року належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 59 ЦПК України 2004 року обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що банком не надано розрахунок, на підставі якого можливо було б перевірити правильність визначеної ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитної заборгованості, хоча ОСОБА_1 посилався на безпідставне нарахування банком заборгованості за відсотковою ставкою 21,0 % річних замість 9,6 % встановлених у кредитному договорі, починаючи з лютого 2009 року.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що безпідставними є посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на те, що вищевказаний розрахунок неможливо виконати з урахуванням відсоткової ставки у розмірі 9,6 %, оскільки автоматично відбудеться виконання розрахунку з відсотковою ставкою 21 %, так як спірний кредитний договір від 09 листопада 2007 року не містить умов про збільшення відсоткової ставки до 21 %. На вимогу суду належних доказів, у тому числі про повідомлення банком позичальника щодо таких змін, ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано.

При цьому згідно з частиною четвертою статті 338 ЦПК України 2004 року висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. Апеляційний суд, виконавши вказівки ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року звернувся до банку з вимогою про надання розрахунку кредитної заборгованості, проте банком такого розрахунку надано не було, а ухвалити рішення суду на припущеннях, без виконання вказівок суду касаційної інстанції є недопустимим і заборонено законом (частина четверта статті 60 ЦПК України 2004 року).

Таким чином, апеляційний суд дійшов вірного висновку про те, що банком було в односторонньому порядку збільшено відсоткову ставку за кредитним договором, чим порушено умови цього договору та права відповідача, як позичальника, належними та допустимими доказами розмір заборгованості ОСОБА_1 за спірним кредитним договором не підтверджено, що є його процесуальним обов`язком (статті 10, 60 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги про те, що відповідач з моменту збільшення відсоткової ставки за спірним кредитним договором здійснював сплату відсотків за новою ставкою, що підтверджується розрахунком банку, безпідставні, оскільки належного розрахунку заборгованості за цим договором, що підтверджувало б доводи про погодження відповідачем з новою процентною ставкою, банком не надано. При цьому необхідність надання банком таких доказів зазначено у судовому рішенні суду касаційної інстанції при попередньому скасуванні судового рішення.

Інші доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Д. Д. Луспеник