Провадження №2/760/367/19
Справа №760/5396/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2019 року Солом`янський районний суд міста Києва

у складі головуючого судді Усатової І.А,

при секретарях: Ковальській К.О., Мелешко О.С., Омелько Г.Т.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_2.,

представника відповідача - Натхи М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Український інститут по проектуванню об"єктів газової промисловості"Укргазпроект" про стягнення заборгованості по заробітній платі, оплати праці, стягнення вихідної допомоги, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення компенсації за порушення строків виплати заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

26.02.2018 ОСОБА_2 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Український інститут по проектуванню об`єктів газової промисловості"Укргазпроект" та з урахуванням уточнення позовних вимог від 08.04.2019 просить суд стягнути з відповідача на свою користь:

1.вихідну допомогу в порядку ст. 44 КЗпП України в розмірі 20 662,68 грн.,

2.суму компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати у розмірі 705,52 грн.,

3.заборгованість по заробітній платі за період з грудня 2014 року по 31 травня 2016 року,

4.заборгованість по компенсації оплати щорічних неоплачених відпусток за 39 днів невикористаної відпустки у розмірі 27 697,80 грн.,

5.середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 376 406,00 грн.,

6.заборгованість по заробітній платі за період 2012-2013 р.р.,

7.встановити розмір заробітної плати і заборгованості по ній за 2009-2016 р.р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач має 34 роки безперервного трудового стажу у Публічному акціонерному товаристві "Український інститут по проектуванню об`єктів газової промисловості" "Укргазпроект", останній трудовий контракт позивача із ПАТ "Укргазпроект" було укладено 22 березня 2013 року. 3 22 березня 2013 року до 29 квітня 2013 року позивач працював на посаді "Головного інженера проектів, Начальника бюро Головних інженерів проектів", далі з 29 квітня 2013 року по 31 травня 2016 року працював на посаді "Члена правління. Начальника бюро ГІПів". сторонами було укладено строковий трудовий договір у формі письмового контракту - контракт б/н від 22 березня 2013 року та додатковою угодою від 22 березня 2016 року дію трудового контракту подовжено до 22 березня 2017 року. Згідно з п. 4.1. договору посадовий оклад встановлено у розмірі 20000 гривень на місяць, що індексуються згідно чинного законодавства. Пунктом 4.2. передбачена у разі виходу у щорічну відпустку виплата працівникові матеріальної допомоги у розмірі однієї середньомісячної зарплати.

Позивач посилається на те, що починаючи з 2011 року відповідач порушував законодавство про працю - затримував заробітну плату. Зважаючи на системний характер, якого набуло це порушення та значну суму заборгованості, після численних марних звернень і переговорів 12 травня 2016 року позивач подав відповідачеві заяву про дострокове розірвання трудового контракту за власної ініціативи. Згідно з записом в трудовій книзі його звільнено з посади «Члена правління, Начальника Бюро ГІПів» з 31 травня 2016 року. Усупереч вимогам трудового законодавства, причиною дострокового розірвання вказано п. 8 ст. 36 КЗпП України «підстави передбачені контрактом», у той час як об`єктивно розірвання відбулося на підставі статті 39 КЗпП України - з ініціативи працівника, за його власною заявою, через порушення власником (відповідачем) законодавства про працю, тобто систематичну затримку оплати праці.

Вказує на те, що відповідач вважав, що на дату звільнення він заборгував позивачеві по заробітній платі за період з липня 2014 року по 06 червня 2016 року 135 882,83 грн., але виплатити її відмовився, мотивуючи відсутністю грошових коштів. Більше того, на дату звільнення не було проведено розрахунку із позивачем, не надано жодних документів на підтвердження іншої заборгованості по оплаті праці, крім заробітної плати (відшкодування невикористаних відпусток, компенсація за затримку виплат заробітної плати, вихідна допомога, індексаційні суми, тощо).

Позивачем зазначено, що зважаючи на порушення свого права на своєчасну і повну оплату праці встановлене ст.ст. 43 Конституції України, ст.ст. 21, 97, 115 Кодексу законів про працю України ("КЗпП") 28 серпня 2016 року він звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва із позовною заявою про приведення у відповідність із трудовим законодавством запису у трудовій книзі, стягнення заборгованості по оплаті праці, стягнення вихідної допомоги, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення компенсації за порушення строків виплати заробітної плати, а також про компенсацію моральної шкоди та рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 24.04.2017 його позов було задоволено частково. Змінено формулювання причини звільнення ОСОБА_2 31 травня 2016 року з посади члена правління - начальника бюро ГІПів на підставі заяви ОСОБА_2 та рішення Наглядової Ради відповідно до п. 8 ст. 36 КЗпП України «підстави передбачені контрактом» та вирішено вважати звільненим ОСОБА_2 відповідно до ч. 1 ст. 39 КЗпП України з приведенням запису в трудовій книжці у відповідності до змін. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Український інститут по проектуванню об`єктів газової промисловості «Укргазпроект» на користь ОСОБА_2 вихідну допомогу в розмірі 25144 гривні 32 копійки; компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати в розмірі 12960 гривень 69 копійок, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 50000 гривень, а всього - 88 105 гривень 01 копійку з утриманням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів, а також стягнуто на відшкодування моральної шкоди 500 гривень та 1432 гривні 25 копійок судового збору. У задоволенні інших позовних вимог було відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 29 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 24 квітня 2017 року скасовано в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з ПАТ «Український інститут по проектуванню об`єктів газової промисловості «Укргазпроект» на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 5 000,00 грн. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Також посилається на те, що ним подано касаційну скаргу на зазначене рішення суду, а тим часом, спираючись на поки що встановлені в оскаржуваних рішеннях фактах, звертається із зазначеним позовом до суду.

В обґрунтування стягнення вихідної допомоги в порядку ст. 44 КЗпП України в розмірі 20 662,68 грн., зазначає, що зазначеним вище рішенням суду першої інстанції встановлено, що в силу ст. 44 КЗпП України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вихідна допомога у розмірі 45 807,90 грн., однак, в силу ч. 1 ст. 11 ЦПК України ( в редакції, чинній на момент ухвалення рішення суду) ОСОБА_2 визначив розмір вихідної допомоги у сумі 25 144,32 грн., позовні вимоги в цій частині не збільшував, тому, враховуючи межі заявлених вимог, було стягнуто з відповідача на користь позивача вихідну допомогу у розмірі 25 144,32 грн.

Вимогу про стягнення суми компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, позивач обґрунтовує тим, що згідно ст. 34 ЗУ "Про оплату праці" та ст.ст. 1, 2 ЗУ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів в зв`язку з порушенням строків їх виплати" з відповідача на його користь підлягає сплаті 705,52 грн. з розрахунку: 73 666 грн. - 12 960,69 грн., оскільки вищевказаним рішенням суду було встановлено, що загальна сума компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати становить 13 666, 21 грн., однак, враховуючи межі заявлених позовних вимог, останню було стягнуто у розмірі 12 960,69 грн.

Щодо заявленої вимоги про стягнення компенсації оплати щорічних неоплачених відпусток за 39 днів невикористаної відпустки у розмірі 27 697,80 грн. позивач посилається на наступне.

Вказав, що з пункту 4.2. трудового контракту йому надавалася щорічна оплачувана відпустка тривалістю 31 календарний день, він працював за трудовим контрактом з 22 березня 2013 року по 31 травня 2016 року - 36 місяців, тобто, всього ним було зароблено 80 днів відпустки,однак, за період дії трудового контракту не використано 74 днів відпустки.

Посилався на те, що із розрахункового листка за травень 2016 року відповідач вважає, що компенсував позивачеві 35 днів, оскільки вважав, що саме стільки днів було не використано, а тому позивачу було нараховано компенсацію за дану кількість днів невикористаної відпустки, а за інші 39 днів не виплачувалась компенсація.

Таким чином, позивач вважає, що з відповідача на його користь підлягає стягненню заборгованість по компенсації оплати щорічних відпусток за 39 невикористаних днів у сумі 27 697,80 грн. згідно розрахунку: 39 днів * 710,20 грн. ( середньоденна заробітна плата, встановлена рішенням суду від 24.04.2017 у справі №760/14696/16-ц ).

В обгрунтування вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 376 406,00 грн., посилається на те, що, оскільки на дату подання зазначеного позову остаточний розрахунок при звільненні залишається не проведеним, а тому має місце затримка розрахунку з дати звільнення, 31.05.2016 по 05.04.2019. Водночас, судовим рішенням у справі №760/14696/16-ц від 24.04.2017 встановлено, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить на 21.02.2017 129 966,00 грн., при цьому, даним рішенням було присуджено на користь позивача 50 000 грн. Посилається на те, що з 21.02.2017, по яке середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні вже стягнуто, минуло 530 робочих днів, а тому позивач вважає, що на його користь підлягає стягненню з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.02.2017 по 29.01.2019 у сумі 376 406,00 грн. за період з 21.02.2017 по 29.01.2019 з розрахунку: 710,20 грн. * 530 днів.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі за період 2012-2013 р.р., останній зазначає, що згідно розрахункового листка за липень 2013 року на третій місяць дії трудового контракту заборгованість по заробітній платі вже складала 46 356,88 грн., а оскільки, відповідач не надав доказів того, за який саме період ця заборгованість, позивач виходить із того, що заборгованість накопичилася за січень 2011 року - березень 2013 року.

А тому, посилаючись на ст. 115 КЗпП України, позивач вважає, що стягненню з відповідача на його користь підлягають 46 356,88 грн. заборгованості по зарплаті за період січень 2011 року - березень 2013 року.

У своєму позові позивач посилається на те, що положеннями статті 21 КЗпП та 651 ЦК України передбачено, що матеріальні умови трудового договору (розмір зарплати, тощо) визначаються угодою сторін - трудовим Контрактом. Стаття 6.1. трудового контракту встановлює безальтернативний порядок внесення змін до нього сторонами, а саме: "зміни та доповнення до цього контракту вносяться тільки за згодою сторін у письмовій формі шляхом підписання додаткових угод."

Єдиною зміною, яку сторони внесли до трудового контракту за час його дії, була пролонгація до 22 березня 2017 року, встановлена додатковою угодою від 22 березня 2016 року, за місяць до розірвання контракту з ініціативи позивача 31 травня 2016 року. Дана додаткова угода чітко зазначає у пункті З, що всі інші умови контракту не змінені в цій угоді, залишаються чинними у попередній редакції, і сторони підтверджують їх обов`язковість для себе. Таким чином, на переконання позивача, на дату звільнення заробітна плата становила 20 000,00 грн. за вирахуванням податків, оскільки ст. 4.2 трудового контракту сторони визначили розмір окладу саме в цій сумі.

А тому, вважає, що відповідно виходячи зі статтей 21, 115, 233 КЗпП України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 30% визначеної трудовим контрактом заробітної плати і незаконно невиплачені відповідачем.

З огляду на наведене, позивач просить задовольнити позов.

Ухвалою судді від 05.03.2018 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

17.05.2018 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позов та 12.04.2019 від представника відповідача надійшов відзив на уточнення позовних вимог, у яких сторона відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог позивача, посилаючись на їх необгрунтованість та безпідставність, з огляду на наступне.

Зазначено, що позивач не погодився із рішенням Київського апеляційного суду м. Києва по справі №760/14696/16-ц від 29.11.2017 і подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення першої та другої інстанцій повністю, за виключенням частини щодо приведення у відповідність із вимогами закону запису в трудовій книзі ОСОБА_2 , передати справу на новий розгляд або для продовження розгляду в суд першої інстанції, встановити законний і об`єктивний розмір заробітної плати ОСОБА_2 згідно трудового контракту від 22 березня 2013 року, та наразі триває розгляд справи №760/14696/16-ц у суді касаційної інстанції.

Крім того, відповідач вважає, що рішення першої та другої інстанцій є законними, правомірними та такими, що прийняті з дотриманням норм законодавства.

Також сторона відповідача вважає, що даний позов ОСОБА_2 поданий з тих самих підстав та предмету, що і позов, поданий у справі №760/14696/16-ц, що, на переконання сторони відповідача, є порушенням норм визначених ст. 175 ЦПК України, а також є підставою для залишення позову без розгляду відповідно до ст. 257 ЦПК України.

Відповідач не погоджується з заявленими позивачем вимогами, з огляду на наступне.

Пояснено, що між сторонами було укладено контракт б/н від 22.03.2013, додатковою угодою від 22.03.2016 дію контракту подовжено до 22.03.2017, а 04.04.2016 у зв`язку з відсутністю обсягу робіт, а також з метою раціонального використання та економії фонду оплати праці, ПАТ «Укргазпроект» було видано Наказ №9-ш про скорочення чисельності штатних одиниць, де, зокрема, скорочується посада члена правління - начальника бюро ГіПів, яку займав ОСОБА_2 .

Посилається на те, що 08.04.2016 ПАТ «Укргазпроект» сповістило ОСОБА_2 щодо попередження про скорочення, яке було підписано останнім, проте, 12.05.2016 позивач подав заяву №01-10/197 про розірвання контракту у відповідності до п. 6.2.4. контракту.

Зазначено, що наказом №23-к (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) від 16.05.2016 відбулося відповідне звільнення ОСОБА_2 . Також, 06.06.2016 позивачу відповідачем було видано довідку №02/224, де згідно бухгалтерського обліку заборгованість по його заробітній платі станом на 31.05.2016 складає 135 882, 83 грн.

Відповідач звертає увагу на той факт, що наразі зазначена заборгованість позивачу повністю виплачена відповідачем, що не заперечується позивачем. Факт виплати її не оспорюється, тому вважає, що вимога позивача, щодо виплати йому заборгованості за період з грудня 2014 року по травень 2016 року є безпідставною, оскільки така заборгованість є виплаченою.

Крім того, посилається на те, що позивач вже звертався до суду із вимогою про стягнення вихідної допомоги в порядку ст. 44 КЗпП та суд задовольнив таку вимогу у повному обсязі, а тому, вважає повторне звернення з тою самою вимогу, з того самого предмету та підстав - є недопустимою та незаконною.

Як і вважає безпідставною вимогу щодо стягнення суми компенсації витрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, оскільки судами першої та другої інстанції у справі №760/14696/16-ц таку вимогу було задоволено у повному обсязі, заявленому позивачем.

Крім того, посилається на те, що щодо розміру посадового окладу, 13.10.2014 ПАТ «Укргазпроект» сповістило ОСОБА_2 щодо попередження про зміну істотних умов праці, відповідно до наказу №51-В від 15.08.2014, який останній відмовився підписувати, про що зроблено відповідний запис.

Вказав, що ОСОБА_2 вийшов на роботу після двомісячного терміну, встановленого ст. 32 КЗпП, продовжуючи свою трудову діяльність на посаді члена правління - начальника бюро ГІПів з окладом 14 000,00 грн. Будь-яких заяв, повідомлень чи скарг від позивача щодо розміру посадового окладу з кінця 2014 року до моменту звільнення ( травень 2016 року ) до ПАТ «Укргазпроект» не надходило.

Сторона відповідача наголошує, що 01.12.2014 відповідно до наказу №196-ш від 01.12.2014 введено штатну одиницю: Член правління-начальник бюро ГІПів з посадовим окладом 14 000 грн., яку і займав ОСОБА_2 . Відтак, зазначає, що доводи позивача, щодо сплати відповідачем заробітної плати у розмірі 20 000, 00 грн. є безпідставними.

Крім того, відповідач посилається на незрозумілість вимоги позовної заяви про встановлення розміру заробітної плати і заборгованості по ній за 2009-2016 роки, оскільки жодних розрахунків, та належних доказів, щодо встановлення такого розміру ним не надано, а тому є незрозумілим, з чого позивач будує таку вимогу, оскільки відповідач здійснював виплати заробітної плати відповідно до законодавства та внутрішніх документів підприємства.

Також пояснено, що усі виплати щодо компенсації оплати щорічної невикористаної відпустки були здійсненні позивачу за 35 днів невикористаної відпустки, відповідно до наказу 23-к (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) від 31.05.2016, що також вбачається і з розрахункових листів з 2013 року по 2016 рік, в яких зазначається зокрема, і оплата відпустки. Змістовних підтверджень з боку позивача щодо обґрунтованості даної вимоги наведено не було.

На спростування вимоги позивача про стягнення з ПАТ «Укргазпроект» на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, сторона відповідача зазначає наступне. Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 05 жовтня 2016 року в справі № 6-2405цс15, у разі непроведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь працівника або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, беручи до уваги спірну суму, на яку працівник мав право, частку, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інші конкретні обставини справи. Тому вважає, що суд першої та другої інстанцій по справі 760/14696/16-ц дійшов правомірного висновку щодо стягнення у цій частині 50 000 грн. на користь ОСОБА_2 .

Крім того, зазначає, що відповідачем були здійснені всі виплати практично одразу після набрання законної сили рішення Апеляційного суду міста Києва у справі 760/14696/16-ц від 29.11.2017, що вбачається з платіжних доручень від 07.12.2017. А тому вважає безпідставним посилання позивача на те, що останній дізнався, про порушення свої прав лише 16.12.2018, коли позивач отримав лист від відповідача щодо повідомлення про виконання рішення суду. Оскільки, очевидно те, що трудовий спір у справі 760/14696/16-ц був саме щодо порушення прав ОСОБА_2 , а тому дані твердження позивача є необгрунтованими та безпідставними.

Також сторона відповідача наголошує увагу суду на те, що не дивлячись на те, що ПАТ «Укргазпроект» перебуває в складному фінансовому становищі, та мало недостатній обсяг робіт та послуг, проте здійснює усі можливі заходи по оздоровленню фінансового становища, оптимізації витрат, відповідач систематично робив виплати по заборгованості із заробітної плати не тільки позивачу, а й іншим працівникам підприємства,також контролюються органами виконавчої влади, зокрема, Шевченківською районною в місті Києві державною адміністрацією. Так, ПАТ «Укргазпроект» з серпня 2016 року по лютий 2017 року суму заборгованості, що становила 3,8 млн. грн. зменшено на більше, ніж 2,8 млн. грн. та скоротило кількість осіб, яким підприємство мало здійснити виплату з 130 осіб до 32 осіб.

Протокольною ухвалою суду від 12.04.2020 у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

16.07.2019 на адресу суду від представника відповідача надійшли пояснення по справі.

Повідомлено, що відповідно до бухгалтерського обліку ПАТ «Укргазпроект», заяв, що мають силу наказу на надання відпусток, інформації щодо нарахування відпусток, розрахункових листків ОСОБА_2 вбачається, що йому надавалися щорічні відпустки за період: 20.09.2010-19.09.2011 - 31 день, 20.09.2011-19.09.2012 - 31 день, 20.09.2012 -19.09.2013 - 31 день, 20.09.2013 - 19.09.2014 - 31 день, 20.09.2014 -19.09.2015 - 31 день, 20.09.2015 - 20.05.2016 - 21 день, 21.05.2016 - 31.05.2016 - 1 день, не використано днів відпустки за зазначений період - 35 днів.

Сторона відповідача посилається на те, що відповідно до Наказу №23-к від 31.05.2016 було виплачено компенсацію при звільнені за 35 календарних днів на суму 17 364,20 грн.

Представник відповідача вважав за необхідне зазначити, що позивач був прийнятий на роботу в ПАТ «Укргазпроект» 20.09.1983.

Посилаючись на ст. 74 КЗпПУ, ст. 6 ЗУ «Про відпустки», розділу абз.1 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, вказав, що розрахунок середньої заробітної плати, зокрема, для оплати щорічної відпустки та компенсації за невикористані відпустки здійснювався виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців. Сторонами не оспорюється, що позивач мав безперервний трудовий стаж у ПАТ «Укргазпроект», починаючи з прийняття на роботу, 20.09.1983. Отже, виходячи з наведеного починаючи з 20.09.1983 періоди, за які надавалася щорічна відпустка встановлювалися з 20 вересня поточного року по 19 вересня наступного за поточним.

Крім того, з огляду до ч. 3 ст. 21 КЗпП України, п.17 ч.2 ст. 33 ЗУ «Про акціонерні товариства», ст. 51 ЗУ «Про акціонерні товариства», вказав, що укладання трудових контрактів з членами наглядової ради є обов`язковим для ПАТ «Укргазпроект», де відповідний обов`язок визначений також п. 10.1.2 Статуту.

Зазначено, що укладання трудового контракту з ОСОБА_2 є виконанням вимог законодавства України та Статуту ПАТ «Укргазпроект», який на момент його укладання не припиняв трудових відносин із позивачем починаючи з 1983 року. А відтак наголошує, що трудовий контракт не може виключити трудові відносини, що вже склалися між працівником та роботодавцем, а тому і розрахунки середньомісячної заробітної плати встановлювалися з урахуванням відпрацьованого попереднього робочого періоду, як того вимагає законодавство.

З огляду на наведене, сторона відповідача вважає, що позивачем помилково визначено, що нарахування середньої заробітної плати відповідно до визначеної у рішенні суду по справі 760/14696/14-ц від 24.04.2017 у розмірі 710,20 грн., де розрахунок складався за останні два місяці роботи, може бути застосоване до позовної вимоги щодо компенсації за невикористані щорічні відпустки, оскільки по-перше відповідач при нарахуванні таких виплат керувався відповідними нормами Порядку (абз.1 п.2, п.5, абз.1 п.7), а відтак вираховував кожну оплату щорічної відпустки, виходячи з розрахунку заробітної плати за останні 12 календарних місяців, а по-друге фактично здійснив усі виплати, що стосуються оплати щорічної відпустки.

З огляду на вказане, сторона відповідача вважає, що вимога щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є безпідставною та необгрунтованою, оскільки з наданих відповідачем розрахунків вбачається, що позивачу виплачувалася оплата відпусток за всі періоди та відповідно видано компенсацію за невикористану відпустку за 35 днів, що залишалися у ОСОБА_2 . Крім того, у судовій справі 760/14696/14-ц вже було вирішено питання щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а тому вимога щодо його стягнення на підставі невиплати компенсації щорічної відпустки є незаконною.

Зважаючи на викладене, ПАТ «Укргазпроект» з вимогами позовної заяви ОСОБА_2 не погоджується, вважає їх необгрунтованими та безпідставними.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позову, просила відмовити у його задоволенні.

Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Судом установлено, що ОСОБА_2 з 20 вересня 1983 року працював у ПАТ «Український інститут по проектуванню об`єктів газової промисловості «Укргазпроект».

22 березня 2013 року між ПАТ «Український інститут по проектуванню об`єктів газової промисловості «Укргазпроект» та ОСОБА_2 укладено контракт, згідно якого ОСОБА_2 прийнято на роботу в управління ПАТ «Укргазпроект» на посаду члена правління - начальника бюро ГІПів. Строк дії Контракту з 22 березня 2013 року до 21 березня 2016 року.

Відповідно до підпункту 6.2.4. п. 6.2. Контракту цей контракт припиняється з ініціативи працівника. Контракт підлягає розірванню достроково у разі невиконання або неналежного виконання сторонами зобов`язань, передбачених п. 2.1. контракту, або за власним бажанням згідно чинного законодавства України, з попередженням керівника не пізніше ніж за два тижні.

Згідно з п. 6.3. Контракту при розірванні контракту з підстав, не передбачених чинним законодавством України, звільнення провадиться за пунктом 8 статті 36 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до п. 4.1., 4.2. контракту позивачу встановлено посадовий оклад розмірі 20 000 грн. на місяць. У разі виходу у відпустку один раз на рік встановлена матеріальна допомога у розмірі однієї середньомісячної зарплати.

Відповідно до наказу ПАТ «Укргазпроект» №73-к від 29.04.2013, ОСОБА_2 , ГІПа-начальника бюро ГІПів, 29.04.2013, переведено на посаду Члена правління - начальника бюро ГІПів на підставі протоколу засідання Наглядової ради №11 від 21.03.2013, заяви ОСОБА_2 від 29.04.2013.

Додатковою угодою від 22 березня 2016 року внесено зміни до п. 7.1. контракту та викладено його у такій редакції: Строк дії контракту з 22 березня 2013 року до 21 березня 2017 року.

З матеріалів справи вбачається, що 12 травня 2016 року ОСОБА_2 було подано відповідачу заяву про дострокове розірвання контракту з 01 червня 2016 року з підстав невиконання керівником пунктів 4.1.а і 4.2.

Згідно з наказом № 23-к від 31 травня 2016 року позивача звільнено з посади члена правління - начальника бюро ГІПів на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України «підстави передбачені контрактом» за заявою ОСОБА_2 та рішення Наглядової Ради. Надано розпорядження видати йому компенсацію за 35 днів невикористаної відпустки за робочий період з 20 вересня 2014 року по 31 травня 2016 року.

Судом встановлено, що на момент звільнення ОСОБА_2 заборгованість з виплати заробітної плати становила 135 822,83 грн., що підтверджується розрахунковим листком за травень 2016 року.

Як вбачається з довідки ПАТ «Укргазпроект» №109 від 31.03.2017, за період з 01.07.2013 по 01.02.2017 заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_2 була відсутня, за даними підприємства за період 01.06.2016 - 01.02.2017 виплачено позивачу заробітну плату у розмірі 135 882,83 грн.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 24 квітня 2017 року у справі №760/14696/16-ц позов ОСОБА_2 до ПАТ «Укргазпроект» про приведення у відповідність з трудовим законодавством запису в трудовій книзі, стягнення заборгованості по оплаті праці, стягнення вихідної допомоги, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення компенсації за порушення строків виплати заробітної плати та відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Змінено формулювання причини звільнення ОСОБА_2 31 травня 2016 року з посади члена правління - начальника бюро ГІПів на підставі заяви ОСОБА_2 та рішення Наглядової Ради відповідно до п. 8 ст. 36 КЗпП України «підстави передбачені контрактом» та вважати звільненим ОСОБА_2 відповідно до ч. 1 ч.ст. 39 КЗпП України з приведенням запису в трудовій книжці у відповідності до змін.

Стягнуто з ПАТ «Укргазпроект» на користь ОСОБА_2 вихідну допомогу в розмірі 25144 гривні 32 копійки; компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати в розмірі 12960 гривень 69 копійок, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 50000 гривень, а всього - 88105 гривень 01 копійку з утриманням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з ПАТ «Укргазпроект» на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 500 гривень та 1432 гривні 25 копійок судового збору.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва від 29 листопада 2017 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 24 квітня 2017 року, в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Укргазпроект» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн. (п`ять тисяч грн.).

В решті рішення суду залишено без змін.

Постановою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 25 липня 2018 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 24 квітня 2017 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 29 листопада 2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ «Укргазпроект» про стягнення матеріальної допомоги за період 2013-2015 років скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 24 квітня 2017 року у не скасованій після апеляційного перегляду частині, та рішення Апеляційного суду м. Києва від 29 листопада 2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ «Укргазпроект» про стягнення заборгованості із виплати заробітної плати, матеріальної допомоги за період з 20 вересня 2015 року по 31 травня 2016 року, вихідної допомоги, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди залишено без змін.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 16 липня 2019 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ «Укргазпроект» про стягнення матеріальної допомоги за період 2013-2015 років.

Судом встановлено, що рішення суду у справі №760/14696/16-ц виконано відповідачем, що підтверджується листом ПАТ «Укргазпроект» №354 від 12.12.2017, виплачено позивачу присуджені суми, що підтверджується платіжними дорученнями від 07.12.2017 №№ 709, 710, 711.

Позивач, звертаючись до суду із зазначеним позовом, просить:

-стягнути з відповідача вихідну допомогу в порядку ст. 44 КЗпП України в розмірі 20 662,68 грн.,

-стягнути з відповідача суму компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати у розмірі 705,52 грн.,

-стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за період з грудня 2014 року по 31 травня 2016 року,

-стягнути з відповідача заборгованість по компенсації оплати щорічних неоплачених відпусток за 39 днів невикористаної відпустки у розмірі 27 697,80 грн.,

-стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 376 406,00 грн.,

-стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за період 2012-2013 р.р.,

-а також встановити розмір заробітної плати і заборгованості по ній за 2009-2016 р.р..

В обґрунтування зазначеного посилається на те, що при звільненні його відповідачем із займаної посади, останнім, не було здійснено всіх належних розрахунків, зокрема, компенсацію за невикористані 39 дні щорічної оплаченої відпустки, оскільки, відповідачем, на його думку, невірно було обраховано кількість невикористаних днів щорічної оплаченої відпустки. Крім того, вважає, що присуджені йому суми до сплати рішенням у справі №760/14696/14-ц не охоплюють дійсної суми, яка має бути стягнутою з відповідача на його користь.

Судом встановлено, що 26 серпня 2016 року ОСОБА_2 звертався в суд з позовом до ПАТ «Укргазпроект» (справа №760/14696/16-ц), в якому позивач просив:

зобов`язати відповідача привести у відповідність до норм Кодексу законів про працю України запис у трудовій книзі в частині підстав для припинення трудового договору, замінивши п. 8 ст. 36 КЗпП України на п. 4 ст. 36 та ст. 39 того ж кодексу;

стягнути з відповідача в порядку ст. 44 КЗпП України разову вихідну допомогу в розмірі середньомісячного заробітку в сумі 25144 гривні 32 копійки;

стягнути з відповідача в порядку ст. 34 Закону України «Про оплату праці» та статей 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати на загальну суму 12960 гривень 69 копійок за липень 2014 року - 5072 гривні 40 копійок; вересень 2014 року - 2908 гривень 31 копійку; серпень 2015 року 1330 гривень 62 копійки; вересень 2015 року - 1444 гривні 85 копійок; жовтень 2015 року - 563 гривні 10 копійок; листопад 2015 року - 565 гривень 81 копійку; грудень 2015 року - 371 гривню 64 копійки; січень 2016 року - 271 гривню 13 копійок; лютий 2016 року - 228 гривень 90 копійок; березень 2016 року - 133 гривні 15 копійок; квітень 2016 року - 23 гривні 12 копійок; травень 2016 року - 47 гривень 64 копійки;

поновити строк позовної давності по вимозі про виплату заборгованості з заробітної плати за період 01 січня 2013 року по 12 травня 2016 року;

стягнути з відповідача заборгованість по оплаті заробітної плати за період 01 січня 2013 року по 12 травня 2016 року у розмірі 50717 гривень;

стягнути з відповідача 233156 гривень 16 копійок у порядку ст. 117 КЗпП України;

стягнути з відповідача 100527 гривень 28 копійок на підставі п. 4.2. трудового контракту від 22 березня 2013 року;

стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 270000 гривень.

Як встановлено вище, рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 24 квітня 2017 року у справі №760/14696/16-ц позов ОСОБА_2 до ПАТ «Укргазпроект» задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Укргазпроект» на користь ОСОБА_2 вихідну допомогу в розмірі 25144 гривні 32 копійки; компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати в розмірі 12960 гривень 69 копійок, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 50000 гривень, а всього - 88105 гривень 01 копійку з утриманням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з ПАТ «Укргазпроект» на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 500 гривень та 1432 гривні 25 копійок судового збору.

Так, ОСОБА_2 , звертаючись до суду з зазначеним позовом, просить суд, зокрема, стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі за період з грудня 2014 року по 31 травня 2016 року, заборгованість по заробітній платі за період 2012-2013 р.р. та встановити розмір заробітної плати і заборгованості по ній за 2009-2016 р.р.

В обґрунтування вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі за період 2012-2013 р.р., позивачем надано розрахунковий лист за липень 2013 року, в якому зазначено про борг підприємства на серпень 2013 року у розмірі 46 356,88 грн.

Так, позивач вважає, що зазначена заборгованість накопичилася за січень 2011 - березень 2013 років та підлягає стягненню з відповідача на його користь.

Крім того, посилаючись на ст.ст. 21, 115, 233 КЗпП України, вказує, що з відповідача на його користь підлягає стягненню 30% визначеної трудовим контрактом зарплати.

Однак, в обгрунтування даних вимог позивачем довідки, яка б свідчила про наявність у відповідача перед ним заборгованості, як і відповідного розрахунку не надано, тому суд позбавлений можливості встановити чи існувала дана заборгованість і чи існує, крім того, позивачем не заявлялося клопотань про витребування зазначених доказів, наявний у матеріалах справи розрахунковий лист за липень 2013 року судом до уваги не приймається, оскільки, з нього неможливо зробити висновок, що заборгованість підприємства, що в ньому зазначена, не виплачена згідно рішення суду у справі №760/14696/16-ц, доказів витребувати позивач не просив.

Суд звертає увагу позивача на те, що наданими учасниками справи поясненнями, матеріалами справи, та зокрема, зазначеним вище рішенням суду у справі №760/14696/16-ц, підтверджується, що 01.02.2017 відповідачем було виплачено позивачу всю наявну заборгованість по заробітній платі у розмірі 135 882,83 грн.

А тому, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні зазначених вимог.

Крім того, позивач просить стягнути заборгованість по компенсації оплати щорічних неоплачених відпусток за 39 днів невикористаної відпустки у розмірі 27 697,80 грн., оскільки, відповідачем, на його думку, невірно було обраховано кількість невикористаних днів щорічної оплаченої відпустки.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог позивача, стверджує, що невикористані дні щорічної відпустки позивача було розраховано вірно, крім того, у відповідності до норм законодавства, враховуючи, що трудові відносини позивача з відповідачем розпочались з 20 вересня 1983 року, а не з 22 березня 2013 року ( з дати укладення контракту згідно якого ОСОБА_2 прийнято на роботу в управління ПАТ «Укргазпроект» на посаду член правління - начальник бюро ГІПів ).

З наданих стороною відповідача пояснень та розрахунку з приводу нарахування позивачу щорічних відпусток, який був досліджений у судовому засіданні та які суд вважає обгрунтованими, вбачається, що відповідно до бухгалтерського обліку ПАТ «Укргазпроект», заяв, що мають силу наказу на надання відпусток, інформації щодо нарахування відпусток, розрахункових листків ОСОБА_2 вбачається, що йому передбачено було щорічні відпустки за період: 20.09.2010-19.09.2011 - 31 день, 20.09.2011-19.09.2012 - 31 день, 20.09.2012 -19.09.2013 - 31 день, 20.09.2013 - 19.09.2014 - 31 день, 20.09.2014 -19.09.2015 - 31 день, 20.09.2015 - 20.05.2016 - 21 день, 21.05.2016 - 31.05.2016 - 1 день, не використано днів відпустки за зазначений період - 35 днів.

Так, ОСОБА_2 у зазначених періодах надавалися відпустки наступним чином:

Період відпусткиНомер і дата наказуКількість днів
20.09.2010-19.09.2011 №1362 від 28.12.2012 3
№70 від 01.03.2013 2
20.09.2011-19.09.2012№70 від 01.03.201310
№690 від 13.08.20135
№814 від 09.10.20135
№813 від 09.10.20133
№1096 від 26.12.20132
№1097 від 26.12.20131
№1098 від 26.12.20135
20.09.2012 -19.09.2013№1098 від 26.12.20139
№1126 від 26.12.20131
№585 від 13.08.20141
№586 від 13.08.20144
№685 від 24.09.201412
№839 від 18.12.20141
№840 від 28.12.20141
№970 від 29.12.20143
20.09.2013 - 19.09.2014№1014 від 31.12.201412
№107 від 21.04.20151
№140 від 28.04.20156
№301 від 14.09.201512
20.09.2014 -19.09.2015№412 від 25.12.20153
№2 від 04.01.201612
№85 від 20.04.20163

Таким чином, за період з 20.09.2014 - 19.09.2015 позивачем не було використано щорічну відпустку у кількості 13 днів, а також за періоди - 20.09.2015 - 20.05.2016 - 21 день, 21.05.2016 - 31.05.2016 - 1 день, а загалом - 35 днів.

Вищенаведеним розрахунком та наданими відповідачем доказами, а саме: копіями заяви на відпустку №1362 від 28.12.2012, записки про надання відпустки до заяви на відпустку №1362 від 28.12.2012, розрахункового листа за січень 2013 року, заяви на відпустку №70 від 01.03.2013, запискою про надання відпустки до заяви на відпустку №70 від 01.03.2013, розрахункового листа за березень 2013 року, заяви на відпустку №690 від 13.08.2013, записки про надання відпустки до заяви на відпустку №690 від 13.08.2013, розрахункового листа за серпень 2013 року, заяви на відпустку №813 від 09.10.2013, записки про надання відпустки до заяви на відпустку №813 від 09.10.2013, розрахункового листа за жовтень 2013 року, заяви на відпустку №814 від 09.10.2013, записки про надання відпустки до заяви на відпустку №814 від 09.10.2013, розрахункового листа за жовтень 2013 року, заяви на відпустку №1096 від 26.12.2013, записки про надання відпустки до заяви на відпустку №1096 від 26.12.2013, розрахункового листа за січень 2014 року, заяви на відпустку №1097 від 26.12.2013, записки про надання відпустки до заяви на відпустку №1097 від 26.12.2013, розрахункового листа за січень 2014 року, заяви на відпустку №1098 від 26.12.2013, записки про надання відпустки до заяви на відпустку №1098 від 26.12.2013, розрахункового листа за січень 2014 року, заяви на відпустку №1126 від 26.12.2013, записки про надання відпустки до заяви на відпустку №1126 від 26.12.2013, розрахункового листа за січень 2014 року, заяви на відпустку №585 від 13.08.2014, нарахування відпустки №3 від 18.08.2014, розрахункового листа за серпень 2014 року, заяви на відпустку №586 від 13.08.2014, нарахування відпустки №4 від 26.08.2014, розрахункового листа за серпень 2014 року, заяви на відпустку №685 від 24.09.2014, нарахування відпустки №9 від 29.09.2014, розрахункового листа за вересень 2014 року, заяви на відпустку №839 від 18.12.2014, нарахування відпустки №9 від 22.12.2014, розрахункового листа за грудень 2014 року, заяви на відпустку №840 від 18.12.2014, нарахування відпустки №0 від 22.12.2014, розрахункового листа за грудень 2014 року, заяви на відпустку №970 від 29.12.2014, нарахування відпустки №7 від 12.01.2015, розрахункового листа за січень 2015 року, заяви на відпустку № 1014 від 31.12.2014, нарахування відпустки №6 від 21.01.2015, розрахункового листа за січень 2015 року, заяви на відпустку №107 від 21.04.2015, нарахування відпустки №2 від 24.04.2015, розрахункового листа за квітень 2015 року, заяви на відпустку №140 від 28.04.2015, нарахування відпустки №3 від 20.05.2015, розрахункового листа за травень 2015 року, заяви на відпустку №301 від 14.09.2015, нарахування відпустки №5 від 14.09.2015, розрахункового листа за вересень 2015 року, заяви на відпустку №412 від 25.12.2015, нарахування відпустки №1 від 11.01.2016, розрахункового листа за січень 2016 року, заяви на відпустку №2 від 04.01.2016, нарахування відпустки №4 від 28.01.2016, розрахункового листа за січень 2016 року, заяви на відпустку №85 від 20.04.2016, нарахування відпустки №6 від 20.05.2016, розрахункового листа за травень 2016 року, наказу №23-к (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) від 31.05.2016, розрахунку при звільненні №7 від 31.05.2016 невикористаної відпустки (копія), розрахункового листка за травень 2016 року, підтверджується вірне нарахування відповідачем належних розрахунків виплат по компенсації оплати щорічних неоплачених відпусток за 39 днів невикористаної відпустки позивачу у зв`язку зі звільненням останнього.

У зв`язку з вищевикладеним, суд не приймає до уваги розрахунок позивача та вважає зазначену вимогу позивача необґрунтованою, та такою, що задоволенню не підлягає.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.02.2017 по 29.01.2019 у сумі 376 406,00 грн., оскільки, вважає, що має місце затримка розрахунку з дати звільнення, 31.05.2016 по 05.04.2019, на що суд не вбачає підстав для задоволення вказаної вимоги, оскільки, як встановлено вище, розрахунок з позивачем був проведений, а тому заявлені вимоги не ґрунтуються на вимогах законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Частиною 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що обов`язковість врахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом

Згідно преамбули та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії. У такому випадку суд після ухвалення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції Конституційного Суду України. У разі невідповідності правового акта правовому акту вищої юридичної сили суд застосовує норми правового акта вищої юридичної сили. У разі невідповідності правового акта міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір України. Якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

За приписами ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В свою чергу за положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Приймаючи рішення по суті спору, суд має зазначити про застосування положень цивільного процесуального законодавства щодо змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства.

Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, згідно до ст. 79 ЦПК України.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем будь-яких доказів, які б відповідали вимогам ст.ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження зазначених ним обставин не надано, а також враховуючи, що з позивачем було здійснено повний розрахунок, суд приходить до висновку про необґрунтованість позову та відмову в його задоволенні.

Суд, керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 76-82, 89, 259, 263-265, 268, 273, 259, 353 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: