Постанова

Іменем України

04 липня 2019 року

м. Київ

справа № 361/7273/16-ц

провадження № 61-30732св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Комунальне підприємство Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня 2017 року у складі судді Петришин Н. М. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 14 листопада

2017 року у складі колегії суддів: Яворського М. А., Кашперської Т. Ц., Фінагеєва В. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У грудні 2016 року Комунальне підприємство Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія» (далі - КП Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та обслуговування внутрішньобудинкових систем.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі на цей час зареєстровано та проживає 2 особи. Уповноваженим власником квартири та власником особового рахунку є ОСОБА_1 Указана квартира знаходиться у багатоквартирному житловому будинку комунального житлового фонду, теплопостачання до якого здійснює позивач. Відповідач є інвалідом війни ІІ групи та відповідно до пункту 4 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на пільгу у вигляді 100-процентної знижки за користування житлом (квартирна плата) у межах норм, передбачених чинним законодавством (21 кв. м загальної площі житла на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку та додатково

10,5 кв. м на сім`ю). Опалювальна площа відповідача становить 64,3 кв. м, а тому площа, на яку розповсюджується пільга у цьому випадку становить 52,5 кв. м (чоловік 21 кв. м + жінка - 21 кв. м + 10,5 кв. м на сім`ю). Отже, послуга з теплопостачання на опалювальну площу 11,8 кв. м повинна оплачуватися відповідачем відповідно до діючих тарифів. Проте відповідач несвоєчасно здійснює оплату послуг, у зв`язку із чим у нього утворилася заборгованість за послуги з централізованого опалення за період із 01 жовтня 2013 року по 01 травня 2016 року у розмірі 1 879,70 грн, а за послуги з обслуговування внутрішньобудинкових систем за період із 01 квітня 2013 року по 01 червня 2016 року становить 198,02 грн.

Посилаючись на вказані обставини, КП Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія» просило стягнути з відповідача на свою користь зазначену заборгованість.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня

2017 року позов КП Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія» задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь

КП Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення у розмірі 1 879,70 грн та за обслуговування внутрішньобудинкових систем у розмірі 198,02 грн.

Рішення мотивоване тим, що відповідач не сплачує надані йому послуги у встановленому законом розмірі, розрахунки заборгованості за теплопостачання та за обслуговування внутрішньобудинкових систем є обґрунтованими. Додаткових підстав для звільнення від сплати заборгованості не вбачається.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 14 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня 2017 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 14 листопада 2017 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не звернули увагу на те, що відповідач як інвалід ІІ групи має пільги щодо сплати за послуги теплопостачання, так для сімей, що складаються лише із непрацездатних осіб, надається 100 % знижка за користування газом для опалювання житла на подвійний розмір нормативної опалювальної площі (42 кв. м на кожну особу, яка має право на знижку та 21 кв. м на сім`ю).

У січні 2018 року від КП Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія» надійшли заперечення на касаційну ОСОБА_1 , у яких заявник просить відхилити вказану касаційну скаргу та залишити без змін рішення суду першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано вказану цивільну справу до Верховного Суду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 10 серпня 2016 року Броварським міськрайонним судом Київської області за заявою КП Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія» виданий судовий наказ № 361/4510/16-ц, провадження № 2н/361/414/16, про стягнення із ОСОБА_1 на користь КП Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія» заборгованості за отримані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період із 01 жовтня 2013 року по 01 травня 2016 року в сумі 1 879,70 грн та за отримані послуги з обслуговування внутрішньобудинкових систем за період із 01 квітня

2013 року по 01 червня 2016 року в сумі 198,02 грн.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 вересня

2016 року вказаний судовий наказ скасовано.

Також судами встановлено, що, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають дві особи, у тому числі і власник квартири. Уповноваженим власником вказаної квартири та власником особового рахунку є ОСОБА_1 .

Вказана квартира знаходиться у багатоквартирному житловому будинку комунального житлового фонду, теплопостачання якого здійснює КП Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія», яке надає послуги з централізованого опалення, постачання підігрітої води та проводить щомісячні нарахування відповідно до тарифів, затверджених рішеннями Виконавчого комітету Броварської міської ради.

Із договору від 07 червня 2010 року № 3987/4, укладеного між КП Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія» та ОСОБА_1 про надання послуг із централізованого опалення та підігріву води, вбачається, що КП Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія» надає споживачу

( ОСОБА_1 ) послуги з централізованого опалення та підігріву води.

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 01 березня 2013 року № 94 КП Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія» визначено виконавцем послуг із утримання будинків, споруд та прибудинкових територій у частині технічного обслуговування внутрнішньобудинкових систем гарячого і холодного водопостачання, водовідведення, централізованого опалення і зливної каналізації та ліквідації аварій у внутрішньобудинкових мережах у житловому фонді територіальної громади

м. Бровари.

Із розрахунку заборгованості вбачається, що у відповідача виникла заборгованість за отримані послуги з централізованого опалення за період із 01 жовтня 2013 року

по 01 травня 2016 року у розмірі 1 879,70 грн та за отримані послуги з обслуговування внутрішньобудинкових систем за період із 01 квітня 2013 року по 01 червня 2016 року у розмірі 198,02 грн.

Нормативно-правове обґрунтування

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно із статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, при цьому відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Згідно із пунктом 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), у разі відсутності у квартирі та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. м (куб. м) опалювальної площі квартири та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення згідно із законодавством.

Пунктами 4, 5 частини першої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачена 100-процентна знижка плати за користування житлом (квартирна плата) в межах 100-процентна знижка плати за користування житлом (квартирна плата) в межах норм, передбачених чинним законодавством (21 кв. мм загальної площі житла на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. м. на сім`ю); 100-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання. Площа житла, на яку надається знижка, при розрахунках плати за опалення становить 21 кв. м опалювальної площі на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. м на сім`ю. Для сімей, що складаються лише з непрацездатних осіб, надається 100-процентна знижка за користування газом для опалювання житла на подвійний розмір нормативної опалювальної площі (42 кв. м на кожну особу, яка має право на знижку плати, та 21 кв. м на сім`ю).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, правильним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, про відмову у задоволенні позову, оскільки загальна площа квартири становить 64,3 кв. м, при цьому пільгова опалювальна площа - 52,5 кв. м, отже, пільга не розповсюджується на послуги з теплопостачання на опалювальну площу 11,8 кв. м та підлягає оплаті згідно з діючими тарифами.

Наведені у касаційній скарзі доводи про те, що суди не звернули увагу на те, що відповідач як інвалід ІІ групи має пільги щодо сплати за послуги теплопостачання, так для сімей, що складаються лише із непрацездатних осіб, надається 100 % знижка за користування газом для опалювання житла на подвійний розмір нормативної опалювальної площі (42 кв. м на кожну особу, яка має право на знижку та 21 кв. м на сім`ю), є необґрунтованими, оскільки відповідачем неправильно тлумачаться норми матеріального права. Так зазначена опалювальна площа передбачена для розрахунку пільги особам, які використовують газ для опалювання житла, проте відповідач користується послугами комунального підприємства, яке надає послуги з теплопостачання (централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води), а отже, на нього пільги у такому розмірі не розповсюджуються.

Інші доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до переоцінки доказів, а відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України,

№ 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

При цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не дають підстав вважати, що судами порушені норми матеріального та процесуального права, тому суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою та підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишенню без змін.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня

2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 14 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик