Справа № 369/9326/16-ц
Провадження № 2/369/1396/19
РІШЕННЯ

Іменем України

26.06.2019 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Дубас Т.В.,

при секретарі Мазурик Д.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення в жиле приміщення,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом. Мотивуючи свої вимоги тим, що з 16.06.2007р. по 04.03.2016р. позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, ОСОБА_2 , що підтверджується рішенням Солом`янського райсуду міста Києва від 18.02.2016р. по справі 2-1050/16 ун. №760/21274/15-ц та свідоцтвом про шлюб НОМЕР_1 від 16.06.2007р.

Від шлюбу позивачка має 2-х малолітніх дітей, які проживають разом із позивачкою.

Рішенням Солом`янського райсуду міста Києва від 23.02.2016р. по справі №760/272/16-ц провадження №2/760/2189/16, яке набуло законної сили 09.03.2016р. з відповідача стягуються аліменти у розмірі 1/3 частини доходу, що підтверджується виконавчим листом від 23.02.2016р., заявою до ВДВС від 07.04.2016р. та довідкою про доходи від 04.04.2016р. Відповідач добровільно рішення суду від 23.02.2016р. не виконав. Наразі триває виконавче провадження по примусовому стягненню аліментів.

Спільне майно сторін складається з 3-х об`єктів нерухомого майна. Однокімнатна квартира АДРЕСА_1 площею 38,80 кв.м., житловою площею 20,70 кв.м. (далі - Однокімнатна квартира), придбана на ім`я відповідача за 116000,00 доларів США, що підтверджується договором від 11.01.2008р. Трикімнатна квартира АДРЕСА_2 загальною площею 69,1 кв.м., придбана на ім`я позивачки за 90 000,00 доларів США, що підтверджується договором №174 від 06.02.2013р., посвідченим приватним нотаріусом КМНО Первушиною Наталією Юріївною, оригінал якого необхідно витребувати у відповідача. Трикімнатну квартиру використовує позивачка для проживання з дітьми.

Садиба за адресою: АДРЕСА_3 (далі - Садиба ), що складається із: Земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_6 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1124 га, придбана на ім`я позивачки згідно договору від 24.12.2009р. на підставі акту НОМЕР_3 від 17.12.2009р. зареєстрована в реєстрі, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру. Житловий будинок АДРЕСА_3 (далі - Будинок) житловою площею 122,3 кв.м. загальною площею 292,7 кв.м., характеристики якого визначені технічним паспортом від 21.03.2014р. (Додаток15), введений в експлуатацію Декларацією про готовність об`єкту до експлуатації від 29.04.2014р.

Однокімнатна квартира зареєстрована на ім`я відповідача та використовується ним особисто, що може бути підтверджене свідками.

Трикімнатна квартира зареєстрована на ім`я позивача та використовується нею особисто та для проживання двох малолітніх дітей, що може бути підтверджене свідками.

Садиба зареєстрована на ім`я позивачки, використовується відповідачем особисто, що може бути підтверджене сторонами та свідками.

Відповідач не допускає позивачку до Садиби, незважаючи на доцільність використання заміського будинку для відпочинку дітей, що може бути підтверджене сторонами та свідками. Стан здоров`я дітей підтверджується довідками. Відповідач недостатньо дбав про потреби сім`ї, будівництво Садиби, що підтверджується довідкою про доходи позивача, товарними чеками на будівельні матеріали, придбані позивачкою.

14.07.2016р. Позивач звернулася до Києво-Святошинського відділу поліції та Шевченківського УП ГУНП України в м. Києві із заявами про правопорушення, що полягає у невиконанні рішення про аліменти, чиненні перешкод у користуванні та вселенні у будинок АДРЕСА_3 (Додаток23), що підтверджується фіскальними чеками про відправлення 341, 333 та рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. Вказані звернення були залишені без відповіді.

Тому позивач просила суд визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер платника податків НОМЕР_4 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_5 ) наступні об`єкти нерухомого майна: однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 38,80 кв.м., житловою площею 20,70 кв.м.; трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 69,1 кв.м., земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_6 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1124 га, за адресою: АДРЕСА_3 , житловий будинок АДРЕСА_3 житловою площею 122,3 кв.м. загальною площею 292,7 кв.м.

Відступити від засади рівності часток подружжя, збільшити частку ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер платника податків НОМЕР_4 ) в зв`язку із тим, що з нею проживають діти, розмір аліментів недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування, відповідач не достатньо дбав про матеріальне забезпечення сім`ї.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер платника податків НОМЕР_4 ) в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на: трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 69,1 кв.м.; 2/3 частину земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_6 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1124 га за адресою: АДРЕСА_3 ; 2/3 частину житлового будинку АДРЕСА_3 житловою площею 122,3 кв.м. загальною площею 292,7 кв.м.

Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_5 ) в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на: однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 38,80 кв.м., житловою площею 20,70 кв.м.; 1/3 частину земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_6 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1124 га за адресою: АДРЕСА_3 ; 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_3 житловою площею 122,3 кв.м. загальною площею 292,7 кв.м.

Винести рішення про вселення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 у житловий будинок АДРЕСА_3 .

18.04.2019 року до канцелярії суду надійшла заяву від представника позивача ОСОБА_5 про уточнення позовних вимог (зменшення та збільшення позовних вимог), відповідно до якої він просить суд в порядку поділу майна подружжя відступити від засади рівності часток подружжя та визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 38,80 кв.м., житловою площею 20,70 кв.м.; в порядку поділу майна подружжя відступити від засади рівності часток подружжя та визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини трикімнатної квартири АДРЕСА_2 загальною площею 69,1 кв.м.; визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер НОМЕР_6 , що була придбана за договором купівлі-продажу земельної ділянки між ОСОБА_6 та Позивачкою від 04.12.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу; визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 24; кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_6 ».

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.06.2019 року відмовлено в прийнятті уточненої позовної заяви про зменшення та збільшення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, набутого під час шлюбу, встановлення порядку користування та вселення в жиле приміщення. Повернуто представнику позивача ОСОБА_5 уточнену позовну заяву про зменшення та збільшення позовних вимог.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.606.2019 року провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, набутого під час шлюбу, встановлення порядку користування житловим приміщенням - закрито.

Представник позивача подала до суду письмову заяву згідно якої просила розгляд справи провести у її відсутності вимог позову підтримала та просила їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 подав до суду письмові пояснення в яких зазначив, що ніколи не здійснював перешкод у користуванні садибою ні Позивачу, ні своїм власним дітям: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Вимога Позивача про винесення рішення про вселення її та дітей у будинок є безпідставною та необґрунтованою, оскільки Відповідачем таке право Позивача не порушується та він не створює перешкоди у користуванні садибою ні Позивачу, ні своїм дітям. Тому відповідач просив відмовити у вимогах позову.

Представник відповідача подав до суду заяву згідно якої просив розгляд справи провести у його відсутності, у вимогах позову відмовити в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 16 червня 2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_1 від 16.06.2007р.

Рішенням Солом`янського районного суд м. Києва від 18 лютого 2016 року шлюб між сторонами було розірвано.

13 квітня 2016 року на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 29 квітня 2014 року, виданої Інспекцією Державного архітектурно - будівельного контролю у Київській області, на ім`я ОСОБА_2 зареєстрований житловий будинок, загальною площею 293, 6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , який розташований на належній сторонам земельній ділянці площею 0,1124 га (кадастровий номер: НОМЕР_6).

Рішенням Солом`янського районного суду Київської області від 17 серпня 2018 року в порядку розподілу майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 293, 60 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 293, 60 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Постановою Київського апеляційного суду від 19 березня 2019 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва в даній частині залишено без змін.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло та ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною третьою статті 9 ЖК УРСР визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплено положення про те, що громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska andKryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Стаття 76 ЦПК України передбачає що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

В силу ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002р. у справі за заявою №48553/99 „Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 р. у справі за заявою №28342/95 „Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі „Шмалько проти України" (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина „судового розгляду".

Звертаючись до суду за захистом своїх прав, позивач ОСОБА_1 не надала до суду жодних письмових належних, допустимих доказів на підтвердження того що відповідачем чиняться перешкоди у здійсненні нею права власності щодо 1/2 будинку АДРЕСА_3 . Позивачем не надано доказів того що відповідач перешкоджає їй у вселенні в житлове приміщення за адресою АДРЕСА_3 .

Тобто, позивачем не виконано свій обов`язок щодо доведення тих обставин на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у вимогах позову необхідно відмовити.

Відповідно до ст.. 47 Конституції України, ст. 9, 150 ЖК УРСР, та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 76-81, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення в жиле приміщення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області або безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено удень його складення,має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Дубас Т.В.