Справа № 357/1934/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

03 липня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Сінчук О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 23.06.2017 на автодорозі Київ-Одеса 83 км +800 м, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «КІА SPORTAGE», д.н.з. НОМЕР_1 , та автомобіля «DAF FT XF 95.480» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , що спричинило механічні пошкодження зокрема транспортного засобу «КІА SPORTAGE», д.н.з. НОМЕР_1 . Відповідач ОСОБА_4 , допустив порушення ПДР, оскільки керуючи автомобілем «DAF FT XF 95.480», рухаючись заднім ходом, не переконався, що це буде безпечно, здійснив зіткнення з припаркованим автомобілем позивача «КІА SPORTAGE», д.н.з. НОМЕР_1 , після чого залишив місце вчинення ДТП. Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 07.11.2017 було закрито провадження по справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч,1 ст. 124, ст. 122-4 КУпАП, оскільки на момент розгляду справи закінчилися строки притягнення його до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 38 КУпАП. Проте, встановлено факт заподіяння шкоди та вину ОСОБА_3 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 124, ст. 122-4 КУпАП. Згідно висновку експертного автоварознавчого дослідження №10 від 03.07.2017 року, власнику автомобіля «КІА SPORTAGE», д.н.з НОМЕР_1 , було завдано матеріального збитку на суму 23 434 грн. 02 коп. Крім цього, позивачем понесено додаткові витрати в сумі 1800 грн. на проведення експрентного дослідження транспортного засобу та заподіяну моральну шкоду - 10 000 грн. Уточнивши позовні вимоги, позивач, просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 на його користь 23 434 грн. 02 коп., кошти в рахунок відшкодування майнової шкоди, 1800 грн.- витрати на проведення автотоварознавчого дослідження та заподіяну моральну шкоду - 10 000 грн.

В судовому засіданні позивач підтримав уточнені позовні вимоги.

В судове засідання відповідач повторно не з`явився, про дату, час та місце проведення розгляду справи був повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома, жодних клопотань чи заперечень, відзиву на позов не подав, та відповідно до положень ч.6 ст. 128 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлений належно про розгляд справи.

Відповідача ПАТ «Просто-страхування» в підготовчому судовому засіданні було виключено з учасників процесу за клопотанням позивача.

На підставі ст.ст. 280-282 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд даної справи, про що не заперечувала позивач.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

В судовому засіданні було встановлено, що 23.06.2017 на автодорозі Київ-Одеса 83 км +800м, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів за наступних обставин, а саме: ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «DAF FT XF 95.480» д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись заднім ходом, не переконався, що це буде безпечно, здійснив зіткнення з припаркованим автомобілем позивача «КІА SPORTAGE», д.н.з. НОМЕР_1 , після чого залишив місце вчинення ДТП, внаслідок цього ДТП автомобіль позивача «КІА SPORTAGE», д.н.з. НОМЕР_1 , отримав механічні пошкодження та матеріальні збитки.

Відповідно до постанови Ірпінського міського суду Київської області від 07.11.2017 було закрито провадження по справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч,1 ст. 124, ст. 122-4 КУпАП, оскільки на момент розгляду справи закінчилися строки притягнення до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 38 КУпАП. Проте, встановлено факт спричинення ДТП та вину ОСОБА_3 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 124, ст. 122-4 КУпАП.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до Висновку № 10 експертного автотоварознавчого дослідження про визначення матеріального збитку, заподіяного ушкодженням колісного транспортного засобу автомобіля «КІА SPORTAGE», д.н.з. НОМЕР_1 , вартість матеріального збитку в результаті вказаної ДТП на дату оцінки складає 23 434 грн. 02 коп. (а.с.12-38).

Встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «DAF FT XF 430» д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована у АТ «Просто-страхування» на підставі полісу №АІ/9914199 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, терміном дії з 13.08.2016 по 12.08.2017 року.

Позивач суду пояснив, що внаслідок вказаної ДТП належний йому автомобіль «КІА SPORTAGE», д.р.н. НОМЕР_1 , отримав механічні ушкодження. Позивач вимушений був власним коштом замовити висновок експертного автоварознавчого дослідження про вартість матеріального збитку свого автомобіля. Позивач працює директором ТОВ «Хімагроторг», яке знаходиться в смт. Маньківка Черкаської області, кожного дня відстань до роботи становить близько 100 км і відсутність, ремонт автомобіля спричиняє ряд незручностей, додаткових витрат. Крім того, для забезпечення господарської діяльності свого підприємства він часто вимушений на власному авто їздити у відрядження по всій Україні. Таким чином, в зв`язку з ДТП позивач був позбавлений можливості виконувати свої трудові обов`язки. Крім того, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди позивач просив врахувати ту обставину, що ОСОБА_4 не лише допустив зіткнення з його автомобілем, але бажав уникнути наслідків своїх протиправних дій, залишив місце ДТП.

При вирішенні вказаного спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 22 Цивільного Кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до п.1 ч.І ст.1188 ЦПК, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

А згідно ч. 1,2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 р. за №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до статті 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе та обов`язкове за умови, зокрема, коли розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, що узгоджується із позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 4 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц провадження №14-176 цс 18.

Однак, в даному випадку, суд враховує, що відповідач залишив місце ДТП і даний факт є встановленим за постановою Ірпінського міського суду Київської області від 07.11.2017 було у справі № 367/5671/17. Позивач не знав винуватця ДТП та його страховика, а тому не повідомив вчасно страхову компанію про страховий випадок. Також, відповідач, як водій ТЗ причетного до ДТП не надав страховику повідомлення про ДТП, відомості про місцезнаходження ТЗ, контакти та інше.

Згідно п. 35.1. ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно п.37.1.3., п. 37.1.4. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є : - невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; - неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, суд вважає, що саме винуватець ДТП має відшкодовувати позивачу майнову шкоду в сумі 23 434,02 грн., а також, витрати понесені позивачем на проведення експертного автотоварознавчого дослідження. Відповідачем не надано жодного заперечення чи доказу в спростування таких висновків суду.

Суд відмовляє у стягненні з відповідача на користь позивача моральної шкоди, оскільки дана вимога необґрунтована, а також, суд зазначає, що особа, яка керує джерелом підвищеної небезпеки має враховувати всі ризики, пов`язані з експлуатацією ТЗ. Та обставина, що позивач був позбавлений можливості певний час користуватися своїм авто не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди.

У відповідності до положень ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а відповідно до п.4 Постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995р. за №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи _розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір.

На підставі викладеного та керуючись ст.22,23,979,1166,1187 ЦК України, 12, 81, 141, 259, 263-265, 268,280--282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 23 434 грн. 02 коп. в рахунок відшкодування майнової шкоди та 1800 грн. - витрати на проведення автотоварознавчого дослідження.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути скасоване Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яку може бути подано до суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду буде виготовлено не пізніше 08.07.2019 року.

СуддяО. Я. Ярмола