Номер провадження: 22-ц/813/1254/19
Головуючий у першій інстанції Нікітіна С.Й.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Виноградової Н.В. 16 березня 2017 в м. Одесі,

встановила:

У жовтні 2016 року ПАТ «ОТП Банк» звернулося до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (т. 1 а.с. 3-5).

В обґрунтування позову посилалося на те, що 13 грудня 2005 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк», який змінив свою назву на ПАТ «ОТП Банк», був укладений кредитний договір № МL-501/221/2005. Відповідно до умов кредитного договору, банк зобов`язався надати відповідачу грошові кошти у розмірі 62 400,00 дол. США строком до 13 грудня 2025 року зі сплатою за користування кредитом плаваючої процентної ставки з фіксованою складовою у розмірі 5,00%. Свої зобов`язання за цим кредитним договором банк виконав належним чином та кредитні кошти в сумі 62 400,00 доларів США, відповідно до кредитної заявки від 13.12.2005, були направлені на відкритий у банку поточний рахунок відповідача.

10.04.2009 року, 05.07.2013 року, 14.04.2014 року, 15.09.2014 року між позивачем та відповідачем укладалися додаткові угоди до кредитного договору, відповідно до яких позичальнику надавалися пільгові періоди щодо сплати процентів за кредитом.

Відповідач не виконував своєчасно зобов`язання за цим кредитним договором № МL-501/221/2005 та у відповідності з додатком 1 до додаткового договору №3 від 15.09.2014 року до кредитного договору платежі не вносив, у зв`язку з чим позивачем, на підставі умов договорів, було направлено відповідачу вимогу про дострокове виконання його зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі. Але станом на дату подання позову вимога відповідачем не виконана та відповідні суми позивачу не були сплачені, внаслідок чого станом на 07 червня 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 22 700,69 дол. США, що еквівалентно 567 191,68 грн.

Крім того, 14 лютого 2006 року між ОСОБА_1 та банком був укладений інший кредитний договір № МL-501/014/2006. Відповідно до умов даного договору банк зобов`язався надати відповідачу грошові кредитні кошти у розмірі 62 000,00 доларів США строком до 14 лютого 2021 року зі сплатою за користування кредитом процентної ставки у розмірі 11,00%. Свої зобов`язання за кредитним договором банк виконав належним чином та кредитні кошти в сумі 62 000,00 доларів США, відповідно до кредитної заявки від 15.11.2007, були направлені на відкритий у банку поточний рахунок відповідача.

10.04.2009 року, 14.10.2009 року, 05.07.2013 року, 14.04.2014 року, 15.09.2014 року між ЗАТ «ОТП Банк» та відповідачем укладалися додаткові угоди до кредитного договору № МL-501/014/2006, відповідно до яких позичальнику надавалися пільгові періоди щодо сплати процентів за кредитами.

Згідно із п. 2.1.5.1 та 2.1.5.2 Додаткового договору №3 від 15.09.2014 року до кредитного договору у разі неналежного виконання зобов`язань позичальником банк отримує право на дострокове стягнення, у такому випадку боргові зобов`язання мають бути виконані позичальником протягом 60 календарних днів з дня отримання вимоги. Відповідно до Застережень до п. 2.1.5.2. днем отримання вимоги вважається день її направлення банком на адресу боржників.

В зв`язку з тим, що відповідач не виконував своєчасно зобов`язання за останнім кредитним договором та у відповідності з додатком 1 до додаткового договору №3 від 15.09.2014 року до кредитного договору платежі не вносив, позивачем, на підставі зазначених вище пунктів договорів, було направлено відповідачу вимогу про дострокове виконання його зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі. Але станом на дату подання позову вимога відповідачем не виконана та відповідні суми позивачу не сплачені.

Станом на 07.06.2016 року сума заборгованості за кредитним договором № МL-501/014/2006 склала 49 919,50 дол. США, що еквівалентно 1 247 271,55 грн.

Позивач просив стягнути зі ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №МL-501/221/2005 від 13.12.2005 року у розмірі 22 700,69 дол. США, що еквівалентно 567 191,68 грн., та за кредитним договором № МL-501/014/2006 від 14.02.2006 року у розмірі 49 919,50 дол. США, що еквівалентно 1 247 271,55 грн.

Заочне рішення ухвалене у відсутність учасників справи.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2017 року позов ПАТ «ОТП Банк» задоволено, стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП БАНК» заборгованість за кредитним договором № МL- 501/221/2005 від 13.12.2005 року та за кредитним договором № МL-501/014/2006 від 14.02.2006 року в загальному розмірі 1 814 463,23 гривень (т. 1 а.с. 174).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2018 року у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення відмовлено (т. 2 а.с. 71-72).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити (т. 2 а.с. 75-78). Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач не повідомлявся належним чином про дату, час та місце слухання справи, а тому справу було розглянуто без нього всупереч вимогам законодавства, суд в свою чергу неповно дослідив обставини справи, а саме, ухвалюючи рішення, врахував лише сумнівні на думку апелянта розрахунки позивача однак не витребував у позивача ні належного розрахунку, ні доказів на його підтвердження.

Відзив на апеляційну скаргу матеріали справи не містять.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 грудня 2005 року між АКБ «Райффайзен Банк Україна» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №МL- 501/221/2005, за умовами якого Банк зобов`язувався надати відповідачу 62 400 дол. США строком до 13 грудня 2025 року (а.с. 82-116 т.1).

10 квітня 2009 року, 05 липня 2013 року, 14 квітня 2014 року, 15 вересня 2014 року до даного договору були укладені додаткові договори між ЗАТ «ОТП Банк» та відповідачем, згідно з умовами яких змінювалася фіксована процентна ставка.

14 лютого 2006 року між АКБ «Райффайзен Банк Україна» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №МL-501/014/2006, за умовами якого Банк надав відповідачу грошові кошти у розмірі 62 000 дол. США строком до 14 лютого 2021 року (а.с. 82-92 т.1)

10 квітня 2009 року, 14 жовтня 2009 року, 05 липня 2013 року, 14 квітня 2014 року, 15 вересня 2014 року між ЗАТ «ОТП Банк» та відповідачем були укладені додаткові договори, згідно з якими була змінювалася фіксована процентна ставка за кредитним договором.

Відповідач належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконував, внаслідок чого станом на 07 червня 2016 року за кредитними договорами утворилася заборгованість, що і стало причиною для звернення позивача до суду з метою захисту порушених прав.

У зв`язку з наявністю порушень боржником зобов`язань за кредитними договорами №МL- 501/221/2005 та №МL-501/014/2006 ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 12 вересня 2016 року направило відповідачу досудові вимоги за обома кредитними договорами (а.с.8; 10).

Таким чином, між учасниками справи склались цивільні правовідносини з-приводу неналежного виконання зобов`язання за кредитним договором та відшкодування грошових коштів в рахунок погашення заборгованості.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується факт того, що відповідач в порушення вимог законодавства щодо належного виконання зобов`язання, не виконав умови кредитних договорів, не повернув кредитні кошти, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з боржника.

Колегія суддів погоджується з такими доводами апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно положень ст. 1054 ЦК України, обов`язком Позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

У разі порушення зобов`язання відповідно до ст.611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

З матеріалі справи вбачається, що ОСОБА_1 13 грудня 2005 року отримав за умовами кредитного договору №МL-501/221/2005 грошові кошти у сумі 62400 дол. США., а за умовами кредитного договору №МL-501/014/2006 14 лютого 2006 року отримав 62 000 дол. США, що підтверджується розрахунками заборгованості за відповідними кредитними договорами, які містяться в матеріалах справи (а.с.29-32 т.2). Факт отримання коштів відповідачем не заперечувався.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором №МL-501/221/2005 вбачається, що боржник погашав заборгованість за договором до 14 липня 2014 року, внаслідок чого станом на 07 червня 2016 року утворилася заборгованість за тілом кредиту у розмірі 19036,44 дол. США та заборгованість за відсотками у розмірі 3664,25 дол. США., тобто на загальну суму 22 700,69 дол. США, що еквівалентно 567 191,68 грн. (а.с. 29-30 т.2).

Згідно змісту розрахунку заборгованості за кредитним договором №МL-501/014/2006 боржник погашав заборгованість за договором до 14 липня 2014 року, однак зобов`язання не було виконано в повному обсязі, внаслідок чого станом на 07 червня 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 43144,77 дол. США за тілом кредиту та 6774,73 дол. США за відсотками за користування кредитом, тобто на загальну суму 49 919,50 дол. США, що еквівалентно 1 247 271,55 грн.(а.с. 31-32 т.2).

За правилами ст. 2 ЦПК України однією з основних завдань цивільного судочинства є принцип змагальності сторін.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, кожна сторона повинна довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

В силу положень вказаної норми Закону позивач надав до суду докази в обґрунтування виконання кредитором зобов`язань за договором в частині надання суми грошових коштів, а також відомостей щодо погашення заборгованості боржником.

Відповідач в свою чергу заперечує проти наявності заборгованості саме в такому розмірі, як зазначено в розрахунках заборгованості, однак, доказів щодо спростування зазначеної інформації (наприклад: розрахунку погашення заборгованості, квитанцій касових ордерів про здійснення платежів в рахунок погашення заборгованості тощо) в силу вимог ст. 81 ЦПК України до суду на надав та матеріали справи не містять такого роду доказів.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ОСОБА_1 не виконав вимоги кредитних договорів, чим порушив правила виконання зобов`язання, а відтак суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в силу вимог ст. 611 ЦК України з боржника на користь кредитора підлягає стягненню вся непогашена сума заборгованості з урахуванням передбачених умовами договору обов`язкових платежів.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги стосовно того, що позивач не надав суду належного розрахунку заборгованості, а розмір непогашеної заборгованості є значно завищеним, оскільки відповідач в обґрунтування своїх спростувань суми заборгованості не надав суду достатніх доказів, які дозволяють в своїй сукупності дійти висновку про достовірність заявлених відповідачем заперечень.

Інших доводів щодо законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в апеляційній скарзі не наведено.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2017 року ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 27 червня 2019 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе