Дата документу 27.06.2019 Справа № 554/5696/18
Провадження № 2/554/34/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2019 року Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого судді Савченко Л.І.

при секретарі Гаврись В.В.

за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача Орихівської Т. ОСОБА_3 ., представника відповідача Ніколаєвої І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя та

за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання автомобіля особистою приватної власністю та визнання права власності,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 23 липня 2018 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 нерухомого майно Ѕ частку у праві спільної сумісної власності, що належить ОСОБА_4 , на трикімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 60, 0 кв.м. та розділ спільного сумісного майно подружжя, визнавши за ним право приватної власності на ј частину спільного сумісного майна трикімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 60,0 кв.м., визнавши за ОСОБА_4 право власності на ј частину спільного сумісного майна трикімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 60,0 кв.м.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 08 жовтня 1999 року з відповідачем був укладений шлюб, під час якого за спільні кошти подружжя 07 травня 2008 року в інтересах сім`ї на ім`я відповідача була придбана Ѕ частки квартири АДРЕСА_2 , інша Ѕ частка є приватною власністю їхньої доньки ОСОБА_5 . Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 07 липня 2010 року шлюб між сторонами розірвано, питання щодо визначення часток подружжя не вирішувалося. У зв`язку із погіршенням стосунків між подружжям та тим, що вони не дійшли згоди стосовно порядку користування спільним сумісним майном, вирішив звернутися до суду з позовом.

Ухвалою суду від 23 липня 2018 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 25 липня 2018 року забезпечено позов шляхом заборони на відчуження Ѕ частки спірної квартири.

Ухвалою суду від 03 вересня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення зустрічного позову відмовлено.

Представник відповідача надіслала до суду відзив на позов, в якому проти позову заперечувала, не погодилася із визначеною позивачем вартістю квартири, заявила про пропуск строку позовної давності, який необхідно рахувати з дня розірвання шлюбу 18.07.2010 року, а із заявою про поновлення строку позивач не звертався. До моменту подання позову позивач жодного разу не заявляв про свої права на частку у спірній квартирі, а навпаки стверджував, що права на неї належать колишній дружині та донькам і він не претендує на неї. До грудня 2016 року позивач проживав у квартирі спільно із колишньою дружиною та доньками, мотивуючи це бажанням зберегли родинні відносини і стверджуючи, що претензій на квартиру не має. Відповідач весь час проживала у квартирі, утримувала її своїм коштом, а тому прав позивача не порушувала та не оспорювала. При купівлі квартири позивач наполягав, щоб вона була зареєстрована на відповідача, як подарунок за народження другої доньки ОСОБА_6 . Також зазначила, що всі доводи у позовній заяві є неправдивими. Крім того, вказала, що визнання за позивачем права власності на ј частку квартири може привести до порушення прав неповнолітньої доньки сторін ОСОБА_6 , оскільки позивач у 2017 році зареєстрував інший шлюб і ОСОБА_4 з ОСОБА_7 можуть бути позбавлені нормальних умов проживання.

19 вересня 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання автомобіля Volkswagen Golf, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 ?), зареєстрованого на ОСОБА_1 12.03.2015 року її особистою приватною власністю, придбаною нею під час шлюбу, але за кошти, які належали їй особисто; визнання за нею права власності на вказаний автомобіль та стягнення 12 500 грн. вартості Ѕ частини придбаного за спільні кошти майна.

В обґрунтування зустрічного позову зазначила, що під час перебування у шлюбі з ОСОБА_1 , нею у 2007 році в кредит було придбано автомобіль «Деу Ланос» 2007 р.в., за 90 000 грн. Повне погашення кредиту відбулося у 2012 році, вже після розірвання шлюбу. До грудня 2013 року автомобілем користувався ОСОБА_1 для загальних потреб сім`ї, оскільки вона як інвалід не може керувати автомобілем. 13.12.2013 року ОСОБА_1 продав автомобіль за 55 000 грн., позичив у її матері ОСОБА_8 2000 доларів США, та придбав автомобіль Volkswagen Golf, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 ?) за 8 000 доларів США, що еквівалентно на той час 64 000 грн. Також у 2014 році вона дала позивачу 500 доларів США на встановлення газового устаткування. У грудні 2016 року позивач виїхав з квартири та забрав автомобіль. Вважає, що автомобіль куплений на її власні кошти і знаходився у користуванні позивача, як компенсація за відсутність претензій на її частку. Прохала зустрічний позов задовольнити.

Ухвалою суду від 17 вересня 2018 року накладено арешт на автомобіль марки Volkswagen Golf, 2006 року випуску, із забороною відчуження вказаного автомобіля, який ухвалою Полтавського апеляційного суду від 27.11.2018 року було скасовано частково в частині накладення арешту на майно, в решті ухвалу залишено без змін.

Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якому вказав, що ціна позову позивачем визначена вірно, про що свідчить ухвала суду про відкриття провадження по справі. Строк позовної давності позивачем не порушено, початок його перебігу співпадає із моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Конфлікту щодо спільного нерухомого майна між сторонами не виникало до липня 2018 року, доки за заявою ОСОБА_4 не було відкрито виконавче провадження по стягненню з ОСОБА_1 аліментів. Позовна давність обраховуюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. У липні 2018 року старша донька повідомила позивачу інформацію про намір відповідача продати спільну Ѕ частки у праві власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку із погіршенням відносин між сторонами станом на 23.07.2018 року, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом. Також зазначив, що відповідачем не надано доказів, що Ѕ частка спірної квартири була оформлена на неї як подарунок, а тому Ѕ частка квартири є спільною сумісною власністю, що вона визнає у своєму відзиві, де вказує, що квартира придбавалася за спільні кошти подружжя. Доводи відповідача про ненадання матеріальної допомоги на утримання дітей та квартири не відповідають дійсності, а можливе порушення права користування квартирою донькою ОСОБА_7 є припущенням.

Представником позивача подано до суду відзив на зустрічну позовну заяву, яку вважає необґрунтованою. Так, шлюб між сторонами розірвано 07 липня 2010 року, а автомобіль Volkswagen Golf, 2006 року випуску, придбаний ОСОБА_1 через п`ять років після розірвання шлюбу, тому є його особистою приватною власністю. Продати автомобіль Део Ланос він не міг, так як він належав ОСОБА_4 Підтвердження позики у розмірі 2000 доларів США у матері відповідача суду не надані. Крім того, факту спільного проживання сторін однією сім`єю після розірвання шлюбу рішенням судів встановлено не було, тому підстав для визнання права власності на автомобіль за ОСОБА_4 не вбачається. Також сама відповідач у відзиві на первісний позов зазначала, що ОСОБА_1 з моменту розірвання шлюбу практично не проживав з нею, спільного господарства вони не вели, спільних коштів не мали.

Відповідач ОСОБА_4 подала до суду уточнену зустрічну позовну заяву, в якій уточнила дані щодо кредитного договору № 206/ФКВ-07 укладеного 31.10.2007 року із ТОВ «Укрпромбанк» на суму 12 600 доларів США, з датою повернення кредиту 29.10.2013 року, та укладеного договору застави автомобіля DAEWOO FSO LANOS TF696. Право вимоги за кредитним договором та договором застави було уступлено первісним кредитором АТ «Дельта Банк». Повне погашення кредитного договору відбулося після розірвання шлюбу 31.01.2013 року. Також зазначила, що автомобіль Volkswagen Golf, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , був придбаний за її кошти від проданого Ланосу та позичених у її матері 2000 доларів США, однак оформлений на ОСОБА_1 Остаточно прохала визнати автомобіль Volkswagen Golf, 2006 року випуску, об`єм двигуна 1598, д.н.з. НОМЕР_2 , зареєстрований на ОСОБА_1 18.12.2013 року її особистою приватною власністю, придбаною нею під час шлюбу (спільного проживання), але за кошти, які належали їй особисто; визнати за нею право власності на вказаний автомобіль та стягнути із ОСОБА_1 12 500 грн. вартості Ѕ частини придбаного за спільні кошти під час спільного проживання майна.

Ухвалою суду від 13 грудня 2018 року зустрічний позов об`єднано із первісним позовом, по справі призначено підготовче засідання.

Представником позивача подано відзив на зустрічну позовну заяву, в якому зазначено, що вимога ОСОБА_4 про визнання автомобіля особистою приватною власністю є необґрунтованою та такою, що не відповідає вимогам закону. Також недоведеними є вимоги про стягнення вартості Ѕ частини придбаного під час шлюбу майна. Щодо укладення кредитного договору на ім`я відповідача зазначила, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права і обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Враховуючи, що кредитний договір та договір застави були укладені в інтересах сім`ї, то ОСОБА_1 має право на частину майна за вказаними договорами, так як вони укладені та частково виконані за час перебування сторін у шлюбі. Жодних доказів, що ОСОБА_1 користувався автомобілем DAEWOO FSO LANOS до грудня 2013 року позивачем за зустрічним позовом не надано. Не відповідають дійсності і доводи, що ОСОБА_1 поміняв з доплатою DAEWOO FSO LANOS на Volkswagen Golf, оскільки останнього він придбав за власні кошти після розірвання шлюбу. Боргові відносини між відповідачем та зустрічним позовом та матір`ю позивача не підтверджені належними доказами. У зустрічному позові прохала відмовити.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_4 надіслала до суду заяву про зменшення розміру зустрічних позовних вимог, прохала позовні вимоги про стягнення вартості Ѕ частини придбаного за спільні кошти під час спільного проживання майна у розмірі 12 500 грн. залишити без розгляду.

Позивач ОСОБА_1 надіслав до суду заяву про збільшення позовних вимог, прохав також визнати спільною сумісною власністю подружжя автомобіль «DAEWOO FSO LANOS» об`єм двигуна 1596 см3, номер кузова НОМЕР_3 , державний номер НОМЕР_4 , та стягнути із ОСОБА_4 на його користь 45 000 грн., що є еквівалентом вартості Ѕ частки зазначеного автомобіля. Посилався на те, що у жовтні 2007 року в інтересах сім`ї був укладений кредитний договір на відповідача та придбано автомобіль «DAEWOO FSO LANOS» об`єм двигуна 1596 см3, за 90 000 грн. Про продаж даного автомобіля дізнався із зустрічного позову та відзиву, а тому вважає за необхідне захистити своє порушене право .

Відповідач ОСОБА_4 подала до суду відзив на заяву про збільшення позовних вимог, в якому збільшені позовні вимоги не визнає, оскільки позивачем пропущений строк позовної давності для звернення з такою вимогою. Крім того, автомобілем «DAEWOO FSO LANOS» фактично володів та користувався сам ОСОБА_1 , який у 2013 році обміняв його на Volkswagen Golf, тому твердження про те, що про продаж автомобіля він дізнався із відзиву не відповідає дійсності. Вказала, що повне погашення заборгованості за кредитним договором відбулося 31.01.2013 року, вже після розірвання шлюбу із ОСОБА_1 та за її кошти. Прохала відмовити у позові.

Позивач ОСОБА_1 подав до суду відповідь на відзив на заяву про збільшення позовних вимог, в якій не погодився із пропущеним строком позовної давності, оскільки з моменту фактичного припинення шлюбних відносин у 2016 році він залишив автомобіль у користування відповідачу, а тому дізнався про порушене своє право з відзиву. Не відповідає дійсності твердження ОСОБА_4 про самостійне виконання зобов`язань, оскільки у відзиві вона визнає факт їхнього спільного проживання до грудня 2016 року. Також розмір її доходів в період з 2010 по 2013 роки становить 1 131 грн. 71 коп. за місяць, а тому вона не могла самостійно погасити кредит у розмірі 6 300 доларів США, на включаючи відсотків.

Ухвалою суду від 02 квітня 2019 року закрито підготовче провадження по справі.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали у повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову заперечували, надали пояснення аналогічні викладеним у позові, відзиві на зустрічним позов, відповіді на відзив. ОСОБА_1 додатково пояснив, що між подружжя погіршилися відносини у 2010 році і вони офіційно розлучилися. У 2012 році він придбав Фольксваген, а автомобіль Ланос залишив у дворі, так як дружина говорила, що викличе поліцію, так як він користується її автомобілем. Таким чином, автомобілем Ланос він користувався з 2007 року осінь 2013 року, а остаточно пішов із квартири у 2016 році.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_9 позов не визнали, зустрічний позов підтримали, надавши пояснення, аналогічні викладеним у зустрічному позові, відзиві, відповіді на відзив на зустрічний позов.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні показала, що ОСОБА_1 є другом її чоловіка, знає його років 16. Останній неодноразово позичав у них гроші, в тому числі років 5-6 тому 2 800 доларів США у зв`язку із покупкою автомобіля. На той час у шлюбі він уже не був. Позивач кошти на 2 роки, але через 1,5 роки вже повернув. Автомобіль купляв тому, що колишня дружина говорила йому, що подасть заяву про викрадення автомобіля ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_12 показав, що знає ОСОБА_1 з першого класу, він є його другом дитинства. Років 5-6 тому позичав йому чи 2 800, чи 2 900 доларів США, які останній повернув. У шлюбі тоді ОСОБА_1 вже не був. Коли пересів на ОСОБА_13 , то на ОСОБА_14 вже не їздив.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_15 показала, що у неї із ОСОБА_1 із 2010 року були відносини і він приїжджав до неї на Ланосі в м.Іллічівськ. Колишня дружина лякала його, що подасть на викрадення автомобіля, і тоді вона запропонувала йому позичити 5 000 доларів США і він купив ОСОБА_13 . Вона розуміла, що у них на той час були відносини, а тому розуміла, що у них буде сім`я.

Свідок ОСОБА_8 , яка є матір`ю ОСОБА_4 , у судовому засіданні показала, що квартиру АДРЕСА_2 у 2007 році ОСОБА_16 і ОСОБА_17 купили разом. Гроші на квартиру давав батько ОСОБА_18 . Пів квартири оформили на старшу доньку ОСОБА_19 , а іншу Ѕ частину на ОСОБА_4 , так як ОСОБА_1 сказав, що це подарок за другу доньку. Після розірвання шлюбу вони продовжували жити разом. Пізніше старша донька ОСОБА_20 захотіла продати свою Ѕ частку квартири та запропонувала їй переписати на неї свою однокімнатну квартиру, а вона б переїхала до доньки з молодшою онукою ОСОБА_7 у трикімнатну. Вона не відповіла нічого. Тоді ОСОБА_1 пропонував відмовитися від аліментів, а взамін він залишить свою частину у квартирі молодшій доньці ОСОБА_21 . Автомобіль Ланос сторони брали у кредит, потім ОСОБА_16 вирішив поміняти його на Фольксваген. Вона давала йому 2 000 доларів для доплати, а її колега Крячун давав йому ще 500 доларів. Це було 13.12.2013 . Автомобіль Ланос використовували в інтересах сім`ї. Все було нормально, поки позивач не зійшовся з іншою жінкою. Останній раз вона бачила автомобіль Ланос у 2013 році, в дворі позивач його не залишав.

Свідок ОСОБА_22 , яка є рідною сестрою відповідача, у судовому засіданні показала, що батько ОСОБА_1 отримав квартиру, туди прописали ОСОБА_4 , щоб у майбутньому розширити житлову площу. Коли зайшла мова про продаж квартири, нову квартиру відписали ОСОБА_4 та доньці сторін ОСОБА_23 . ОСОБА_1 був прописаний у їхньої матері. Коли позивач пішов із сім`ї, він сказав, що залишив квартиру дітям. Потім ОСОБА_20 запропонувала обмін, свою частку у квартирі на квартиру бабусі. Також показала, що коли сторони купували Ланос, вона повернула 2, 5 тис. доларів ОСОБА_24 за належну їй частку у квартирі, яку їй придбали батьки. Ці кошти вона витратила на сплату кредиту. Також їй відомо, що ОСОБА_1 поміняв автомобіль Ланос на Фольксваген із доплатою. Потім у нього появилася жінка і він у 2014 році пішов остаточно.

Свідок ОСОБА_25 у судовому засіданні показав, що є знайомим ОСОБА_4 з того часу, як вона вийшла заміж за ОСОБА_1 Раніше товаришували сім`ями. Знає, що вже років 4 як вони разом не живуть, а квартира наскільки йому відомо належить дітям. Одного разу бачив ОСОБА_1 на Ауді центрі, де вони обслуговуються, і останній повідомив, що поміняв ОСОБА_11 на Фольксваген.

Свідок ОСОБА_5 , яка є донькою сторін, у судовому засіданні показала, що після розлучення їхні батьки проживали одній квартирі, але батьком то йшов з дому, то повертався. Останній раз він пішов у грудні 2016 року. Батько давав гроші на потреби сім`ї, але разом вони не обідали, не вечеряли. Як був живий дідусь, батько ОСОБА_1 , він стверджував, що квартира двом онучкам. Як оформлялися документи на автомобіль вона не знає. З матір`ю вона не вживалася, тому були розмови про продаж квартири. Мати виставила квартиру на продаж, але потім видалила оголошення. Потім оголошення розмістила вона на ОЛХ, після того як звернулася до матері і вона погодилася. Ці розмови відбувалися у 2017-2018 роках. Потім про це дізнався батько.

Заслухавши сторони та їх представників, свідків, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд дійшов до висновку про часткове задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що з 08 жовтня 1999 року сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 07 липня 2010 року, про що видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_5 Шевченківським районним у м.Полтаві відділом ДРАЦС ГТ УЮ в Полтавській області від 30 червня 2017 року, а/з 68 (а.с.5).

Від шлюбу мають двох доньок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

07 травня 2008 року на підставі договору купівлі продажу ВКК/186226, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полєжаєвою О.Є., № 2176, сторони придбали Ѕ частку квартири АДРЕСА_2 , іншу Ѕ частину квартири було придбано на ім`я неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , що вбачається із Інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 1273 НОМЕР_6 (а.с.6-7).

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Зі змісту ч.1 ст. 68 СК України слідує, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, що слідує із ч.1 ст. 70 СК України.

Враховуючи, що Ѕ частина квартири АДРЕСА_2 була придбана сторонами під час шлюбу за спільні кошти, суд приходить до висновку, що вона є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тому позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання вказаного нерухомого майна спільною сумісною власністю є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Також суд вважає такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача про поділ спільного сумісного майна подружжя та визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 права власності на ј частку спірної квартири за кожним, оскільки їхні частки у праві спільної сумісної власності є рівними.

Доводи відповідача, що позивач неодноразово говорив, що квартира належить дітям і він на неї претендувати не буде, не є правовою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки не спростовують права останнього на належну йому частку у спільному майні подружжя.

Не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні доводи ОСОБА_4 про пропуск ОСОБА_1 строку позовної давності, виходячи з наступного.

Згідно зі статтями 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України ).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до положень ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно ч.2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 16 вересня 2015 року у справі № 6-12762св15 зазначив, що вирішуючи питання початку перебігу строку позовної давності, судом апеляційної інстанції не враховано, що при цьому слід виходити не з часу, коли відбулося розірвання шлюбу, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки саме по собі припинення шлюбу не є свідченням порушення права власності когось із подружжя. Неподання позову про поділ майна, в тому числі після спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б свідчили про заперечення права одного з подружжя на набуте в період шлюбу майно, яке зареєстроване за іншим з подружжя, не може свідчити про порушення права одного з подружжя і вказувати на початок перебігу строку позовної давності.

Суд вважає, що ОСОБА_1 довів той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права протягом трьох років після розірвання шлюбу до 07 липня 2013 року, а ОСОБА_4 не довела зворотнього, що він міг дізнатися про порушення свого права, оскільки порушення права спільної сумісної власності наступило у липні 2018 року, коли донька ОСОБА_20 повідомила батька про намір матері продати квартиру. До цього часу права позивача порушені не були, а тому він і не міг дізнатися про те, чого не відбулося. Відповідач не довела, що інформацію про порушення можна було отримати раніше, а її твердження, що строк позовної давності сплив 07.07.2013 року є неспроможним.

Таким чином підстав для застосування строку позовної давності, а тому і відмови у позові з цих підстав, судом не встановлено.

Разом з тим, суд вважає недоведеними позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання спільною сумісною власністю подружжя автомобіля «DAEWOO FSO LANOS» об`єм двигуна 1596 см3, номер кузова НОМЕР_3 , державний номер НОМЕР_4 , та стягнення із ОСОБА_4 на його користь 45 000 грн., що є еквівалентом вартості Ѕ частки автомобіля, виходячи з наступного.

Відповідно до довідки Територіального сервісного центру Регіонального сервісного центру в Полтавській області № 5341 від 22.11.2018 року за вих. № 5074, транспортний засіб DAEWOO FSO LANOS TF696, 2007 року випуску, був зареєстрований за ОСОБА_4 з 30.10.2007 року по 09.01.2014 року (а.с.145).

Згідно довідки ПАТ «ДельтаБанк» від 20.11.2018 року № 05-3404393 мід ТОВ «Укрпромбанк» (який відступив право вимоги «ДельтаБанку») та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір 31.10.2007 року на суму 12 600 доларів США, дата повернення 29.10.2013 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 31.10.2007 року був укладений договір застави, предметом якого був автомобіль DAEWOO FSO LANOS TF696, 2007 року випуску. У зв`язку із повним погашенням кредиту, вказані договори припинили свою дію 31.01.2013 року.

Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Враховуючи, що вказаний автомобіль придбаний подружжям у період шлюбу, внаслідок спільного виконання зобов`язань, суд приходить до висновку, що він є предметом спільної сумісної власності подружжя.

Разом з тим, суд враховує, що відповідач заявила про застосування строку позовної давності до даної вимоги і її заява є обґрунтованою.

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 про порушення свого права міг дізнатися у грудні 2013 року, коли залишив автомобіль DAEWOO FSO LANOS TF696 у дворі відповідача і більше його не бачив, про що сам вказав у судовому засіданні. Відповідач була власником автомобіля, а тому могла його продати без його відома, тим більше що, як він зазначав особисто, неодноразово погрожувала, що звернеться до поліції за викрадення ним автомобіля. До суду з позовними вимогами він звернувся 27 липня 2018 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності. Таким чином, його доводи про те, що про порушення свого права він дізнався із відзиву є неспроможними.

З огляду на те, що позивач звернувся до суду із вимогою про визнання автомобіля DAEWOO FSO LANOS TF696, 2007 р.в., спільним сумісним майном подружжя та стягнення компенсації за Ѕ частку від його вартості з пропуском строку позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у позові, суд приходить до висновку, що у задоволенні зазначених позовним вимог необхідно відмовити, у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Суд також вважає такими, що не підлягають задоволенню і позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_4 , з огляду на таке.

Встановлено, що автомобіль Volkswagen Golf, 2006 року випуску, був зареєстрований за ОСОБА_1 18.12.2013 року, про що свідчить лист ТСЦ № 5341 РСЦ в Полтавській області № 1932 за вих. 30.05.2019 року (а.с.19 том 2).

Згідно п.3 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Враховуючи, що сторони перебували у шлюбі з 08 жовтня 1999 року по 07 липня 2010 року, а автомобіль Volkswagen Golf, 2006 року випуску, був придбаний ОСОБА_1 18 грудня 2013 року, він не є майном, придбаним під час шлюбу.

До того ж, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні доводи ОСОБА_4 , що автомобіль, хоч і зареєстрований на ОСОБА_1 , але придбаний за її особисті кошти, а саме за кошти від продажу автомобіля DAEWOO FSO LANOS TF696, 2007 року випуску, та 2000 доларів США, позичених ОСОБА_1 у її матері.

Так, доводи позивача, що відповідач возив її знімати автомобіль DAEWOO FSO LANOS TF696 з реєстрації та обміняв автомобіль на Volkswagen Golf, 2006 року, не підтверджені жодними належними доказами.

Ці твердження також спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що DAEWOO FSO LANOS TF696, був знятий з реєстрації 09.01.2014 року, тобто пізніше, ніж зареєстрований Volkswagen Golf, 2006 року випуску, 18.12.2013 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також, у судовому засіданні свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_12 показали, що років 5-6 тому позичали ОСОБА_1 2800 -2900 доларів США, свідок ОСОБА_15 показала, що позичала йому 5 000 доларів США, оскільки у них були відносини, розписку не оформляли. Свідок ОСОБА_8 показала, що позичала йому 2 000 доларів, а її знайомий Крячун 500 доларів США. В цей час сторони були розлучені та хоча і проживали у одній квартирі, але однією сім`єю не були, що підтвердила у судовому засіданні їхня дочка допитана як свідок ОСОБА_5

Крім того, факту спільного проживання однією сім`єю осіб, які не перебувають у шлюбі, судом встановлено не було.

Суд зазначає, що у первісному позові ОСОБА_1 було відмовлено за пропуском строку позовної давності, однак визнано автомобіль DAEWOO FSO LANOS TF696 спільною сумісною власністю, а відтак грошові кошти одержані від реалізації цього майна не можуть бути особистою приватною власністю ОСОБА_4

Таким чином позивачем за зустрічним позовом не доведено, що автомобіль Volkswagen Golf, 2006 року випуску, є її особистою приватною власністю, зважаючи на що, позов задоволенню не підлягає.

Зустрічні позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 12 500 грн. як вартість 1/2 частини придбаного за спільні кошти майна позивач за зустрічним позовом залишила без розгляду.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення первісного позову в частині визнання Ѕ частини спірної квартири спільною сумісною власністю та визнання права власності за сторонами по ј частці на неї за кожним, та відмову у задоволенні позовним вимог про визнання спільною сумісною власністю автомобіля DAEWOO FSO LANOS та стягнення за нього компенсації, а також про відмову у задоволенні зустрічного позову про визнання права особистої приватної власності на автомобіль Volkswagen Golf та визнання на нього права власності за безпідставністю.

Враховуючи, що ОСОБА_4 від судового збору звільнена на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд вирішує питання про судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України та покладає їх у розмірі пропорційно задоволеним позовним вимогам на користь ОСОБА_1 за рахунок Держави. Судовий збір за зустрічний позов також необхідно віднести на рахунок Держави

Керуючись ст.ст.12, 81, 141, 229, 247, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 нерухоме майно Ѕ частку у праві спільної сумісної власності, що належить ОСОБА_4 , на трикімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 60, 0 кв.м.

Розділити спільне сумісне майно подружжя визнавши за ОСОБА_1 право приватної власності на ј частину спільного сумісного майна трикімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 60,0 кв.м., визнавши за ОСОБА_4 право власності на ј частину спільного сумісного майна трикімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 60,0 кв.м.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання автомобіля особистою приватної власністю та визнання права власності відмовити.

Судові витрати у вигляді судового збору у сумі 1315 грн., сплаченого ОСОБА_1 згідно квитанції № 0.0..1 від 20.07.2018 року до ПАТ КБ «Приватбанк», р/р НОМЕР_7 , код отримувача 38019510, МФО 899998, повернути ОСОБА_1 за рахунок Держави.

Судовий збір за зустрічний позов віднести на рахунок Держави.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 .

Відповідач ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_9 .

Повне рішення складено 08 липня 2019 року.

Суддя Л.І. Савченко