ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2798/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О.,

секретар судового засідання Кримчук Я.Р.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

розглянув в судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

В С ТА Н О В И В:

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

У червні 2018 р. ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі по тексту - ОСОБА_3 , відповідач) про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Позов обґрунтований такими обставинами.

Під час шлюбу сторін за спільні кошти подружжя було придбане нежитлове приміщення в літ. «А» (група приміщень № 4) загальною площею 48,3 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі рішення суду від 02.09.2013 шлюб сторін розірвано. Посилаючись на те, що нежитлове приміщення є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а відповідач зареєструвала право власності на нього за собою, позивач просить здійснити поділ нежитлового приміщення шляхом визнання за ним права власності на Ѕ його частину.

У відзиві на позов відповідач заявила про сплив позовної давності. Не оспорюючи факту укладення договору про участь у фонді фінансування будівництва в період шлюбу, відповідач зазначила, що строк позовної давності у цій справі повинен рахуватися з моменту розірвання шлюбу. Вказала також, що реєстрацію спірної нерухомості вона не робила, а ці дії були вчинені ОСОБА_4 , яка діяла на підставі довіреності, але без її згоди та не повідомила її про це. Під час реєстрації був присутній позивач, що може підтвердити нотаріус. До того ж позивач не надав підтвердження, що його право порушене, оскільки моменту введення майна в експлуатацію воно використовується виключно позивачем.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

?19.09.2018 позивачем подано документи на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху (а.с. ).

?19.11.2018 позивачем подано заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з неявкою позивача (а.с. 41).

?03.12.2018 позивачем подано заяву про забезпечення позову (а.с. 45-49).

?15.01.2019 позивачем подано заяву про приєднання доказів (а.с. 68).

?15.01.2019 позивачем подано заяву про виклик свідка (а.с. 78).

?16.01.2019 відповідачем подано заяву про внесення додаткових даних про неї до електронної справи (а.с. 79).

?18.01.2019 позивачем подано заяву про зміну місця проживання (а.с. 82).

?19.02.2019 відповідачем подано відзив на позовну заяву (а.с. 87-90).

?20.02.2019 відповідачем подано електронне клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 93)

?25.02.2019 відповідачем подано електронне клопотання про витребування доказів та електронну заяву про виклик свідків (а.с. 94-96, 97).

?03.05.2019 відповідачем подано електронне повідомлення про відсутність матеріалів в електронній справі (а.с.98).

?31.05.2019 представником позивача подано заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача (а.с. 105).

ІІІ. Процесуальні дії суду.

?27.07.2018 постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху (а.с. ).

?24.09.2018 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 32-33).

?19.11.2018 відкладено розгляд справи (а.с. 42).

?05.12.2018 постановлено ухвалу про забезпечення позову (а.с. 62-63).

?20.02.2019 перенесено розгляд справи у зв`язку хворобою судді (а.с. 83).

?31.05.2019 постановлено ухвалу про відмову у задоволенні заяв позивача та повернення заяв та клопотання відповідача без розгляду (а.с. 113-114).

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

06.11.2004 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб (а.с. 5).

У подружжя народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8, 9).

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 02.09.2013 шлюб сторін розірвано (а.с. 6-7).

24.07.2012 між ОСОБА_3 (Довіритель) та Публічним акціонерним товариством Акціонерний комерційний банк «Аркада» (ПАТ АКБ «Аркада», Банк) було укладено договір про участь у фонді фінансування будівництва № 1003-нп, предметом якого є передача Довірителем коштів в управління Банку з метою отримання у власність об`єкта інвестування - нежитлового приміщення, що споруджується ТОВ «Фірма «Девелопер» за адресою (будівельною): АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 на ділянці АДРЕСА_4 (а.с. 10-13).

На виконання умов вищевказаного договору в період з 24.07.2012 по 21.03.2013 ОСОБА_3 за три рази внесла на рахунок ПАТ АКБ «Аркада» грошові кошти в загальному розмірі 467 469,72 грн., що становить повну вартість об`єкта інвестування (а.с. 15, 16, 17).

21.03.2013 між ПАТ АКБ «Аркада» та ОСОБА_3 було укладено договір про уступку майнових прав № 1003-нп, відповідно до умов якого Банк уступив Довірителю майнові права на об`єкт інвестування - нежитлове приміщення АДРЕСА_5 (магазин непродовольчих товарів ) загальною площею 48,76 кв.м. за будівельною адресою: АДРЕСА_6 (а.с. 14).

Згідно з актом прийняття-передачі об`єкта інвестування (нежитлового приміщення) від 30.07.2014 ТОВ «Фірма «Девелопер» передала, а ОСОБА_3 - прийняла нежитлове приміщення АДРЕСА_8 на першому поверсі будівлі за адресою: АДРЕСА_9 (а.с. 18).

22.03.2016 державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Ніщенко А.П., здійснено реєстрацію права власності на нежитлове приміщення в літ. «А» (група приміщень № 4) загальною площею АДРЕСА_10 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_3 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 288892039 від 22.03.2018 15:16:25; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00) (а.с. 19-20)

V. Оцінка суду.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, яка знайшла своє вираження у статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України), відповідно до положень якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 3 статті 61 СК України визначено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно…, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За приписами статті 65 цього Кодексу дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Аналіз наведених норм сімейного законодавства та положень процесуального закону щодо обов`язку доказування обставин, на які сторони посилаються як підставу своїх вимог і заперечень (статті 12, 81 ЦПК України), дає підстави для висновку, що у разі придбання майна у період зареєстрованого шлюбу спільність майна презюмується, а тягар доказування відсутності спільного майна покладається на сторону, яка це оспорює.

Отже зважаючи на те, що договір про участь у фонді фінансування будівництва був укладений відповідачем в період зареєстрованого шлюбу з позивачем і кошти на його виконання теж були сплачені під час шлюбу сторін, при цьому жодних доказів відсутності спільного майна відповідачем не надано, суд визнає нежитлове приміщення в літ. «А» (група приміщень № 4) загальною площею 48,3 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , об`єктом права спільної сумісної власності.

Відповідно до частини 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

З огляду на те, що сторони не домовилися про поділ майна за взаємною згодою, що передбачено частиною 2 цієї статті, даний спір повинен вирішуватися судом.

Способи та порядок поділу майна подружжя визначені статтею 71 цього Кодексу, згідно приписів якої майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (частина 4 статті 71 СК України).

За загальним правилом, встановленим частиною 1 статті 70 СК України, при поділі майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом.

На наявність підстав для відступу від засади рівності часток подружжя сторони не посилались і згоди на отримання грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на нежитлове приміщення ні позивач, ні відповідач, не надали.

Доводи відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності при зверненні з даним позовом суд вважає необґрунтованими з таких підстав.

За приписом статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За правилом, встановленим частиною 2 статті 72 СК України, до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Зазначена норма кореспондує загальному положенню, встановленому частиною 1 статті 261 ЦК України, згідно якого перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини.

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї можливість знати про посягання на права.

Майном як особливим об`єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина 1 статті 190 ЦК України).

Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (частина 1 статті 179 ЦК України).

До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без знецінення та зміни їх призначення (частина 1 статті 181 ЦК України).

Водночас майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги.

Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, з яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 328 ЦК України передбачено що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами, встановленими статтями 331, 182 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

З наведеного вбачається, що об`єкт цивільних прав набуває статусу нерухомого майна при існуванні таких обставин: завершення будівництва; прийняття об`єкта нерухомого майна до експлуатації; здійснення державної реєстрації права власності на нього відповідно до порядку, встановленого Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Судом встановлено, що уклавши договори про участь у фонді фінансування будівництва (24.07.2017) та про уступку майнових прав (21.03.2013), відповідач вчинила дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних для отримання права вимоги переходу права власності на об`єкт будівництва, проте право власності на спірне нежитлове приміщення у неї не виникло, оскільки будівництво не було завершене, об`єкт не був прийнятий до експлуатації і не зареєстрований у встановленому законом порядку.

Статусу об`єкта нерухомого майна спірне нежитлове приміщення набуло лише в момент реєстрації права власності на нього, тобто 22.03.2016, що і є початковим моментом перебігу позовної давності у цьому спорі.

Позивач звернувся до суду з даним позовом 25.06.2018, тобто в межах трирічного строку позовної давності.

Та обставина, що реєстрація права власності на спірне майно за відповідачем була здійснена на підставі заяви її довіреної особи, не має жодного правового значення для вирішення спору про поділ майна подружжя, оскільки відповідно до положень статті 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Отже на підставі оцінки викладених у заявах по суті справи аргументів і наданих сторонами доказів та вищенаведених законодавчих норм суд дійшов висновку про доведеність і обґрунтованість вимог ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя шляхом визнання за ним права власності на Ѕ частину нежитлового приміщення в літ. «А» (група приміщень № 4), розташованого за адресою: АДРЕСА_9.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до вимог частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на результат розгляду справи, суд покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір в сумі 2 664,57 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 279, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину нежитлового приміщення в літ. «А» (група приміщень № 4) загальною площею 48,3 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстроване за ОСОБА_3 ; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 288892039 від 22.03.2018 15:16:25; державний реєстратор: приватний нотаріус Ніщенко Анастасія Петрівна, Київський міський нотаріальний округ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину нежитлового приміщення в літ. «А» (група приміщень № 4) загальною площею 48,3 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстроване за ОСОБА_3 ; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 288892039 від 22.03.2018 15:16:25; державний реєстратор: приватний нотаріус Ніщенко Анастасія Петрівна, Київський міський нотаріальний округ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2 664 гривні 57 копійок.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_11 , рнокпп НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_12 , рнокпп НОМЕР_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: