Дата документу 12.07.2019
Справа № 501/2976/18

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2019 року Іллічівській міській суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Пушкарського Д.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Тимко М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Іллічівського міського суду Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просить визнати за нею право власності на будівлю магазину-бару з літнім майданчиком за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.2-3).

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01.03.2017 між нею та ОСОБА_2 був укладений в простій письмовій формі договір купівлі-продажу нерухомого майна - будівлі магазину-бару з літнім майданчиком за адресою АДРЕСА_1 . Згідно п.2.1 договору позивач сплатила відповідачу вартість вказаного майна, а саме передала ОСОБА_2 в момент підписання договору 250000 грн. Згідно п.4.1 договір необхідно було нотаріально посвідчити не пізніше 01 червня 2017 року. Але у зв`язку з тим, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору, незважаючи на те, що позивач повністю виконала свої грошові зобов`язання по оплаті вартості майна, вона має перешкоди у реєстрації свого права власності на вказане майно, тому і була вимушена звернутися до суду з вказаним позовом.

Позивач надала суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с.24).

Відповідач також надав заяву в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с.23).

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом не встановлено підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову.

Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги заяви сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01 березня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений в простій письмовій формі договір купівлі-продажу нерухомого майна - будівлі магазину-бару з літнім майданчиком за адресою АДРЕСА_1 (а.с.8).

Вказане нерухоме майно належало ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 21 вересня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Слаєвою Р.К., зареєстрованого 23.01.2007 КП «Бюро технічної інвентаризації» м.Іллічівська (реєстровий номер 74, реєстрова книга ЧН 2, стор.109) (а.с.9).

Згідно п.2.1. договору купівлі-продажу від 01 березня 2017 року, укладеного між позивачем та відповідачем, вартість майна складає 250000 грн. А згідно п.2.2 підписанням цього Договору продавець підтверджує факт повного розрахунку покупцем на момент укладення цього Договору та відсутність будь-яких претензій фінансового характеру до покупця.

Згідно п.4.1 договору сторони домовились про нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу не пізніше 01 червня 2017 року.

У зв`язку з тим, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору, незважаючи на те, що позивач повністю виконала свої грошові зобов`язання по оплаті вартості майна, він перешкоджає позивачу в реєстрації її права власності на вказане майно.

Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.317, 319, 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до ч.1 ст.209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Згідно ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

У відповідності до ч.1 ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За таких підстав суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на будівлю магазину-бару з літнім майданчиком за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя