Справа № 132/2083/16-ц
Провадження № 22-ц/801/1214/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Аліменко Ю. О.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2019 рокуСправа № 132/2083/16-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого : Копаничук С.Г.

Суддів: Медвецького С.К. ,Оніщука В.В.

при секретарі: Богацькій О.М.

учасники справи : позивач - заступник прокурора Вінницької області

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши в судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Вінницької області на рішення Калинівського районного суду від 28.03.2019 року, постановлене в приміщенні Калинівського районного суду судом під головуванням судді Аліменка Ю.О. у цивільній справі за позовом - заступника прокурора Вінницької області в інтересах держави в особі Вінницької обласної ради, Калинівської районної ради, Павлівської сільської ради до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, заподіяних кримінальним правопорушенням,-

В с т а н о в и в :

Заступник прокурора Вінницької області ,посилаючись на ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» у липні 2016 року звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Вінницької обласної Ради, Калинівської районної ради Вінницької області, Павлівської сільської ради Калинівського району Вінницької області до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, заподіяних кримінальним правопорушенням. Зазначив, що ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 27.04.2016 року по справі №132/269/16-к ,що набрала законної сили 05.05.2016 року , ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України та звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 367 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення її до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження №0000091 від 03.04.2014 року відносно ОСОБА_1 закрито. Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлявся. В зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх службових обов`язків державі в особі: Вінницької обласної Ради, Калинівської районної ради Вінницької області, Павлівської сільської ради Калинівського району Вінницької області завдано матеріальну шкоду в розмірі 505473,84 грн., яку остання у добровільному порядку відмовляється відшкодувати. За вказаних обставин заступник прокурора Вінницької області звернувся в суд з даним позовом.

Через неналежне виконання ОСОБА_1 своїх обов`язків виконуючої обов`язки начальника Калинівського районного відділу земельних ресурсів, що є територіальним органом Держкомзему ,при підготовці проекту розпорядження Калинівської районної державної адміністрації про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення ПП «Власта Плюс» земельної ділянки в оренду , вказала невірну категорію площі земельної ділянки 14,7361 га , яка належала до земель лісового фонду, не обгрунтувала площу та розмір земельної ділянки ,що підлягала передачі в оренду ,що привело до ненарахування та не відшкодування втрат лісогосподарського виробництва в розмірі 505473,84 грн.

Справа раніше розглядалась судами.

Рішенням Калинівського районного суду від 01.08.2017 року позов було задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Вінницької обласної ради, Калинівської районної ради та Павлівської сільської ради Калинівського району Вінницької області шкоду завдану злочином в сумі 505473,84 грн. та 5054,73 грн. витрат по сплаті судового збору. Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 23.10.2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено ,рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 01.08.2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 28.03.2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 01.08.2019 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 23.10.2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення судів у справі та передаючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції , Верховний Суд зазначив, що суди не уточнили позовні вимоги і не звернули увагу, що оскільки за позовом прокурора Поліщук М.М. має відшкодувати шкоду державі в особі в тому числі органу, в якому відповідачка працювала ,то вона має нести ,у разі доведення, відповідальність за шкоду ,завдану при виконанні трудових обов`язків ,зокрема, за ст.134 КзПП, у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству ,установі, організації ,у випадках, зокрема, коли шкоди завдано діями працівника ,які мають ознаки діянь, переслідуваних в кримінальному порядку. Для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації ,встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, завданої працівником.

Рішенням Калинівського районного суду від 28.03.2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Вінницької області просить зазначене рішення суду скасувати через порушення судом норм матеріального і процесуального права, а по справі ухвалити нове рішення ,яким задовольнити позовні вимоги. Зазначив, що суд дійшов неправильного висновку про необхідність застосування до правовідносин із відшкодування шкоди , заподіяної злочином, строку позовної давності у трудових правовідносинах, оскільки відповідачка не перебувала з жодним із позивачів в трудових відносинах ,а тому судом безпідставно застосовано законодавство про працю. У рішенні безпідставно зазначено, що ОСОБА_1 має відшкодувати шкоду, завдану державі в особі у тому числі органу ,у якому вона працювала, як за шкоду заподіяну при виконанні трудових обов`язків, оскільки така шкода нею Калинівському районному відділу земельних ресурсів, де вона працювала , не причинена. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки затверджувався розпорядженням Калинівської районної державної адміністрації ,а не Павлівською сільською радою ,тому висновок суду про порушення у проекті не були відомі останній у 2006-2007 роках.

Заслухавши доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи ,рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню .

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону не відповідає.

Суд першої інстанції встановив, що ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 27 квітня 2016 року ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, та звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності її притягнення. Зазначеним судовим рішенням, що набрало законної сили, встановлено, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді виконуючого обов`язки начальника Калинівського районного відділу земельних ресурсів Вінницької області, а згодом виконуючого обов`язки начальника відділу земельних ресурсів у Калинівському районі Вінницької області, з грудня 2006 року по 31 серпня 2007 року неналежно виконувала свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, внаслідок чого ПП «Власта Плюс» отримало в оренду земельну ділянку площею 14,7361 га, що знаходиться на території Павлівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, з порушенням земельного законодавства, а саме без обов`язкового нарахування втрат лісогосподарського виробництва на суму 505 473 грн. 84 коп. Зазначене призвело до несплати ПП «Власта Плюс» вказаної суми в дохід держави при фактичному вилученні з державної власності у користування підприємству земель лісового фонду площею 10, 5543 га. Цивільний позов у вказаному кримінальному провадженні не заявлявся.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції послався на постанову Верховного Суду від 28.03.2019 року у даній справі ,у якій зазначено, що до даних правовідносин по відшкодуванню шкоди заподіяної злочином, що полягав в неналежному виконанні службовою особою своїх обов`язків необхідно застосовувати норми трудового законодавства щодо застосування строку давності звернення до суду. Тому суд, встановив, що вина відповідачки ОСОБА_1 за порушення нею службових обов`язків, які мали місце з грудня 2006 року по серпень 2007 року, доведена, крім ухвали суду у кримінальному провадженні від 27 квітня 2016 року, також і доказами, які були відомі Павлівській сільській раді Калинівського району Вінницької області у 2006-2007 роках, у вигляді затвердженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Проте, враховуючи, що з даним позовом прокурор звернувся через 10 років, у липні 2016 року, вважав, що прокурором пропущений річний строк для звернення до суду з вимогами , передбачений трудовим законодавством. Посилання прокурора, що строк позовної давності розпочався з часу набрання законної сили ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 27.04.2016 року, відповідно до якої відповідачка ОСОБА_1 свою вину у вчиненому злочині визнала повністю, не було прийняте судом, оскільки відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань по даному кримінальному провадженні внесені лише 03.04.2014 року, тобто через 8 років з часу коли Павлівській сільській раді Калинівського району Вінницької області стало відомо про завдану шкоду, а звернувся з позовом прокурор до суду через 10 років.

З таким висновком погодитись не можна, так як суд невірно встановив обставини у справі та застосував норми права.

Відповідно до ч.4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та позову прокурора, останнім заявлено позов до особи, кримінальне провадження щодо якої за вчинення кримінального правопорушення за ч.2 ст.367 КК України , що мало місце протягом 2006-2007 років, ухвалою Калинівського районного суду від 27.04.2016 року закрите за п.1 ч.2 ст.284 КПК в зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності через закінчення строку давності на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України. Правопорушення полягало у неналежному виконанні відповідачем ОСОБА_1 службових обов`язків , внаслідок чого при передачі з порушеннями в оренду земельної ділянки лісового фонду приватному підприємству ,останнє не компенсувало втрати від лісогосподарського виробництва на суму 505473,84 грн., які підлягали зарахуванню згідно до ст.69 Бюджетного Кодексу України до відповідних місцевих бюджетів органів місцевого самоврядування.

Факт виявлення шкоди та її розміру підтверджується висновками земельно- технічної експертизи Вінницького відділення КНІСЕ від 29.08.2014 року ,яким встановлено ,що проект відведення земельної ділянки ПП «Власта Плюс» повинен передбачати зміну цільового призначення земельної ділянки не міг бути реалізований без виправлення порушень ,а також встановлено необхідність нарахування та відшкодування втрат лісогосподарського виробництва та додаткової судової оціночно земельної експертизи Вінницького відділення КНІСЕ від 24.09.2014 року ,яка визначила розмір таких втрат лісогосподарського виробництва - 505 473,84 грн.

Як зазначено у вказаній ухвалі Калинівського районного суду від 27.04.2016 року, потерпілих від кримінального правопорушення немає ,цивільний позов не заявлявся.

З матеріалів справи не вбачається відшкодування цих збитків і компенсування втрат лісогосподарського виробництва органам місцевого самоврядування приватним підприємством чи державою в особі територіального органу Держкомзему, з яким перебувала у трудових відносинах ОСОБА_1 .

Остання вчинила кримінальне правопорушення у вигляді службового недбальства не перебуваючи в трудових відносинах з Павлівською сільською радою ,Калинівською районною радою чи Вінницькою обласною радою, тому доводи апеляційної скарги щодо вказаного частково заслуговують на увагу.

Відповідно до ст.209 ЗК України ( в ред. на час виникнення правовідносин )втрати сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, зумовлені вилученням

сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників, підлягають відшкодуванню і зараховуються на спеціальні рахунки відповідних місцевих рад у таких розмірах:

Автономній Республіці Крим, обласним радам - 25 відсотків; районним радам - 15 відсотків; міським, сільським, селищним радам - 60 відсотків, міським радам Києва та Севастополя - 100 відсотків.

Отже, від вчинення злочину збитки понесли відповідні органи місцевого самоврядування.

Разом з тим, заявляючи даний позов в інтересах держави ,прокурор вказав ,що діє на підставі ст.121 Конституції України та ст.23 ЗУ «Про прокуратуру».

Відповідно до положень ст. 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється шляхом її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України. У той же час згідно зі ст. 7 Конституції України в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування.

Відповідно до ст. 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів декількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції та законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, є районні та обласні ради.

Згідно зі ст. 121 Конституції України ( в редакції на час пред`явлення позову) прокуратура України становить єдину систему, на яку покладається в тому числі представництво інтересів громадянина та держави в суді у випадках, визначених законом (п. 2).

Про право прокуратури на представництво інтересів територіальних громад у зазначеній нормі Конституції не йдеться , що викликає сумніви у конституційності повноважень прокурорів представляти в суді інтереси саме місцевих рад.

Згідно ч.ч.3,4 ст.23 ЗУ «Про прокуратуру» (в ред. на час звернення до суду ) прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 45 ЦПК України з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор у межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєї ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, у позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Визначення поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні повноваження" надано в Рішенні Конституційного Суду України від 08.04.99 р. № 1-1/99. Згідно з цим Рішенням під таким органом слід розуміти орган державної влади або орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Враховуючи вимоги Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", місцеві ради як органи місцевого самоврядування не наділені жодними делегованими повноваженнями органів виконавчої влади.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" делегованими повноваженнями можуть наділятися лише виконавчі органи місцевих рад. Підтвердженням тому є положення глави 2 розділу II Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", в яких визначено повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Ці повноваження, відповідно до статей вказаної глави, розділені на власні повноваження виконавчих органів рад і на делеговані повноваження.

Разом з тим, стосовно повноважень місцевих рад поділ повноважень на власні та делеговані відсутній ,отже, місцеві ради не наділені делегованими повноваженнями органів виконавчої влади. Відтак, виходячи з вищевказаного Рішення КСУ від 08.04.99 р. № 1-1/99, органи прокуратури не мають повноважень на представництво інтересів органів місцевого самоврядування.

Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.23 ЗУ «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

В той же час органами місцевого самоврядування є не лише місцеві ради, але і їх виконкоми. Останнім, як уже зазначалось, з урахуванням положень Закону "Про місцеве самоврядування", можуть делегуватися повноваження органів виконавчої влади і в такому випадку вони дійсно можуть підпадати під визначення органу місцевого самоврядування , уповноваженого здійснювати відповідні повноваження держави. Про це вказано ще у вищезгаданому Рішенні КСУ від 08.04.99 р. № 1-1/99.

Проте, як було зазначено вище, місцеві ради, зокрема в інтересах яких прокурор заявив позов , делегованих повноважень органів виконавчої влади не мають.

Відповідно до ст.82 ЦПК України ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

При зверненні до суду в інтересах держави прокурор не зазначив орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах , не довів, що він звертався до органу, який представляє інтереси держави у даних правовідносинах та що цей орган погодився на таке представництво ,а також не довів позов - не зазначив і не надав доказів у чиїй власності на той час перебували земельні ділянки лісогосподарського призначення , у чому саме полягає шкода, заподіяна державі ,в той час як збитки отримали органи місцевого самоврядування .

Отже ,звертаючись до суду прокурор не довів як позовні вимоги ,так і наявність у нього права представляти у даній справі саме інтереси держави ,а тому доводи апеляційної скарги правового значення не мають.

Оскільки суд неповно з`ясував обставин, що мають значення для справи, допустив невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильно застосував норми права ,в силу ст.376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням судом нового судового рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав.

Керуючись ст.ст.374,376,382 ,384 ЦПК України ,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Вінницької області задовольнити частково.

Рішення Калинівського районного суду від 28.03.2019 року скасувати .

В задоволенні позову заступника прокурора Вінницької області ,який діє в інтересах держави в особі Вінницької обласної ради, Калинівської районної ради, Павлівської сільської ради до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, заподіяних кримінальним правопорушенням,- відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Головуючий : /підпис/ Копаничук С.Г.

Судді : /підпис/ Медвецький С.К.

/підпис/ Оніщук В.В.

Згідно з оригіналом

Суддя С.Г. Копаничук