Провадження № 2/235/1326/19
Справа № 235/3517/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 липня 2019 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого - судді Назаренко Г.В.

за участю секретаря Полуянчик В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Селидіввугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Селидіввугілля» (далі ДП «Селидіввугілля») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що працював у ВП «Шахта 1/3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» з 06.10.2008р. по 31.10.2018р., звільнений за власним бажанням за ст.38 КЗпП України.

У жовтні 2018 року він перебував у відпустці. 31.10.2018р. він особисто прибув до відділу кадрів підприємства, де написав заяву про звільнення за власним бажанням за ч.1 ст.38 КЗпП України, в якій просив звільнити його 31.10.2018р. Також він просив розрахуватись з ним та видати йому трудову книжку.

В той же день був виданий наказ № 183к про його звільнення за ст.38 КЗпП України з 31.10.2018р. В той же день він отримав трудову книжку, однак розрахунок при звільненні з ним проведений не був.

Згідно довідки про нараховану та сплачену заробітну плату від 29.12.2018р. станом на 31.10.2019р.фактична сума боргу по заробітній платі за червень, вересень та жовтень 2018 року склала 25 895,05 грн.

В подальшому відповідач перерахував на його банківський рахунок суми, що належали йому при звільненні декількома платанами, останню виплату в сумі 2091,36 грн. відповідач здійснив 26.02.2019. (зарплата за вересень 2018р.).

Таким чином, відповідач несвоєчасно здійснив виплату належних при звільненні сум, наслідком чого є настання відповідальності за несвоєчасний розрахунок у вигляді стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період часу з 01.11.2018р. по 26.02.2019р. в сумі 52 350,40 грн., які просив стягнути з відповідача.

У встановлений судом строк відповідач подав відзив на позов, в якому зазначив, що позивач в день звільнення не працював, а знаходився у щорічній відпустці з 15.10.2018р. по 06.11.2018р., вимогу про розрахунок пред`явив роботодавцю тільки 18.12.2018р. Тому строк виконання зобов`язань ДП «Селидіввугілля» перед позивачем настав після пред`явлення ним вимог. За таких обставин, позовна заява про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в частині стягнення з 01.11.2018р. по 18.12.2018р. включно є безпідставною.

Відповідач просив застосувати правову позицію Верховного Суду України про співмірність при визначені розміру відшкодування працівникові серединного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що міститься у постанові від 12.01.2012р. № 6-54цс11.

На підставі цього відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в частині стягнення з 01.11.2018р. по 18.12.2018р., а суму стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні визначити з відрахуванням податків та всіх обов`язкових платежів.

У встановлений судом строк позивач подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що він особисто прибув на підприємство в день звільнення 31.10.2018р., де безпосередньо написав заяву про звільнення.

Коли він писав заяву йому сказали, що вже кінець робочого дня, і щоб він писав заяву наступним днем, тобто 01.11.2018р., так він і зробив. При цьому він попросив розрахунок, і йому сказали, що 01.11.2018р. розрахують, так як кінець робочого часу. При цьому його ознайомили з наказом про звільнення від 31.10.2018р., видали трудову книжку, в якій датою звільнення зазначене 31.10.2019р., яку він не оспорює.

Зазначив, що законодавством не передбачена обов`язкова письмова форма вимоги про звільнення.

Оскільки розрахунок в день звільнення, коли він був присутній на роботі, за його усною вимогою про розрахунок не було проведено, він вирішив додатково ще направити письмову вимогу, яку надіслав рекомендованим листом, однак відповідач проігнорував її.

Просив задовольнити його позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за період з 01.11.2018р. по 26.02.2019р. в повному обсязі.

Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідна суть спірних правовідносин.

Позивач перебував у трудових відносинах з ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» з 6 жовтня 2008 року (наказ № 177к від 09.10.2008) по 31 жовтня 2018 року (наказ № 183к від 31.10.2018), де працював в якості виконуючого, гірничого майстра підземного з повним робочим днем в шахті на дільниці гірничо-виїмкових робіт, помічника начальника дільниці підземного з повним робочим днем в шахті, звільнений за власним бажанням за ст.38 КЗпП України (а.с.5-14).

Згідно довідки ВП «Шахта «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» № 362/12р від 29.12.2018р. станом на 31.10.2018р. ОСОБА_1 нарахована зарплата за червень 2018р. 11661,91 грн., за вересень 2018р. 12479,82 грн., за жовтень 2018р. 28846,06 грн. Всього сума заборгованості становить 45 895,05 грн.

Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати № 100 від 08.02.1995р. середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 654,38 грн. (а.с.7).

18 грудня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до ДП «Селидіввугілля» із заявою про проведення з ним повного розрахунку, виплативши середній заробіток за весь час затримки розрахунку (штам реєстрації вхідної кореспонденції ДП «Селидіввугілля» вхідний № 2672 від 18.12.2018р.).

Згідно ч.ч.1, 2 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначеній у цій статті строк виплатити не спотворювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Так, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч.1).

При наявності спору про розміри належних працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ч.2).

Як зазначено у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999р., установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коди ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідно до наказу ВП Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» від 17.09.2018р. № 10-отп. Та витягу з Табелю використання робочого часу з дільниці ІТР за жовтень 2018 року в період часу з 15.10.2018р. 06.11.2018р. ОСОБА_2 знаходився у щорічній відпустці, тобто в останній день роботи не працював.

Відповідач здійснив з позивачем повний розрахунок по заробітній платі 26.02.2019р., що підтверджується випискою по картковому рахунку Ємця ОСОБА_3 № 0040-0146 за період 01.04.2018 01.04.2019 (а.с.8-14).

Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначеній у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Так, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч.1).

При наявності спору про розміри належних працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ч.2).

Як зазначено у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999р., установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коди ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний вплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Зазначена правові позиція викладені в постанові Верховного Суду України від 29 січня 2014 року у справі № 6-144цс14, яка згідно зі статтею 360-7 ЦПК України (з подальшими змінами і доповненнями) має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

Отже, судом встановлено, що в порушення вимог ст.ст.116, 117 КЗпП України з вини відповідача позивачу були виплачені належні йому суми лише 26 лютого 2019 року.

Згідно довідки ВП Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» № 362/128 від 29.12.2018р. середньоденна заробітна плата позивача становить 654,38 грн. (а.с.7).

Таким чином, середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 31.10.2018р. по 25.02.2019р. включно становить 53 004,78 грн. (654,38 грн. х 81 робочий день), де 654,38 грн. - середньоденний заробіток позивача, розрахований на підставі п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995р. № 100, 81 - кількість робочих днів затримки розрахунку.

Однак, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, що міститься в ст.13 ЦПК України, згідно якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом в передбачених цим Кодексом випадках, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 52 350,40 грн.

Посилання відповідача на те, що в день звільнення позивач не працював так як знаходився у щорічній відпустці, і вимоги про розрахунок пред`явив роботодавцю лише 18.12.2018р., а тому підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 01.11.2018р. по 18.12.2018р. немає, суд знаходить безпідставними з огляду на те, що закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Крім того, в день звільнення позивач знаходився на території підприємства, в якому працював, де власноруч писав заяву про звільнення, отримав копію своєї трудової книжки, в цей же день був виданий наказ про його звільнення з роботи за власним бажанням. Отже, відповідач мав можливість виплатити заборгованість позивачу в строки, визначені ст.116 КЗпП України.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України у зв`язку з задоволенням позову підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Відповідно до ст.ст.115-117 КЗпП України, керуючись ст.ст.4, 19, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Селидіввугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства «Селидіввугілля» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 52 350 (п`ятдесяти двох тисяч трьохсот п`ятдесяти) гривень 40 копійок.

Зобов`язати Державного підприємства «Селидіввугілля» при виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі.

Стягнути з Державного підприємства «Селидіввугілля» в дохід держави судовий збір в розмірі 768 (семисот шістдесяти восьми) гривень 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, повністю або частково до Донецького апеляційного суду через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарг подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Державне підприємство «Селидіввугілля», м. Селидове Донецької області, .

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні 1 липня 2019 року. Повне рішення складене 8 липня 2019 року.

Суддя Г.В. Назаренко