Номер провадження: 22-ц/813/2354/19
Номер справи місцевого суду: 522/8510/18
Головуючий у першій інстанції Бойчук А. Ю.
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Черевка П.М.,

Суддів - Дрішлюка А.І., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 21 вересня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейсс», державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Мельник Тетяни Іванівни, ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, скасування рішень державного реєстратора, визнання договору недійсним, визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, яким просила суд визнати об`єктами спільної сумісної власності подружжя квартиру за адресою АДРЕСА_1 , земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2 , кадастровий номер НОМЕР_1 , автомобіль марки «AUDI А7», 2.8, частку у статутному капіталі ТОВ «Грейсс» у розмірі 100% вартістю 300000 грн.; визнати недійним та скасувати рішення загальних зборів ТОВ «Грейсс», оформлене протоколом загальних зборів від 04.06.2018 р. №1, яким внесено до статутного капіталу ТОВ «Грейсс» квартиру за адресою АДРЕСА_3 , та земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2 ; скасувати рішення державного реєстратора КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Мельник Т.І. № 41520865 від 08.06.02018 р. про державну реєстрацію права приватної власності ТОВ «Грейсс» на квартиру; скасувати рішення державного реєстратора КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Мельник Т.І. № 41521080 від 08.06.02018 р. про державну реєстрацію права приватної власності ТОВ «Грейсс» на земельну ділянку; визнати недійсним договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Грейсс» у розмірі 100%, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; повернути у спільну сумісну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 частку у статутному капіталі ТОВ «Грейсс» у розмірі 100%; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та на 1/2 земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , на частку у статутному капіталі ТОВ «Грейсс» у розмірі 50%, вартістю 150000 грн.; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 вартості легкового автомобіля марки «AUDIА7», 2.8; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на 1/2 земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , автомобіль марки «AUDI А7» 2.8, 2012 р.в., частку у статутному капіталі ТОВ «Грейсс» у розмірі 50%, вартістю 150000 грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначала, що майно, яке вона просить поділити, є спільним майном подружжя, оскільки було придбано в період шлюбу.

Посилаючись на ці обставини, ОСОБА_2 просила задовольнити позов.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21.09.2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ТОВ «Грейсс», ОСОБА_3 , державного реєстратора КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Мельник Т.І. задоволено частково.

Визнано об`єктами спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1

- квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ,

- земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер НОМЕР_1 ,

- легковий автомобіль марки «AUDI А7» 2.8.

Визнано недійним та скасовано рішення загальних зборів ТОВ «Грейсс», оформлене протоколом від 04.06.2018 р. №1, про внесення до статутного капіталу ТОВ «Грейсс» квартири та земельної ділянки. Скасовані рішення державного реєстратора КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Мельник Т.І. № 41520865 від 08.06.02018 р. та № 41521080 від 08.06.02018 р. про державну реєстрацію права приватної власності ТОВ «Грейсс» на квартиру та земельну ділянку. Визнано за ОСОБА_2 право приватної власності на 1/2 квартири та 1/2 земельної ділянки. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 вартості легкового автомобіля марки «AUDI А7», 2.8. Визнано за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 квартири та 1/2 земельної ділянки, визнано право приватної власності на легковий автомобіль марки «AUDI А7», 2.8, держномер НОМЕР_2 , 2012 р.в., номер шасі НОМЕР_3 .

В решті позовних вимог відмовлено.

Вважаючи рішення суду постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням судом обставин справи, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, якою просить скасувати рішення Приморського районного суду м.Одеси від 21.09.2018 року і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити повністю.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 01.11.2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21.09.2018 року.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м. Одесі.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 ст.31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 р. №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019 р., до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні Апеляційного суду Одеської області.

За результатами автоматичного розподілу після створення нового суду визначено склад колегії суддів: Черевко П.М. - головуючий суддя, судді -Дрішлюк А.І., Драгомерецький М.М.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.02.2019 року колегією суддів прийнято до свого провадження дану справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21.09.2018 року.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 , суд виходив з наступного.

12.09.2013 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 в шлюбі у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народилась дитина.

Під час перебування у шлюбі, 16.06.2016 р., на ім`я ОСОБА_1 зареєстрована квартира за адресою АДРЕСА_1 , а 21.02.2017 р. на ім`я ОСОБА_1 зареєстрована земельна ділянка за адресою АДРЕСА_2 , кадастровий номер НОМЕР_1 , площею 0,0421 га.

Також, в період шлюбу, 26.12.2013 р., на ім`я ОСОБА_1 зареєстровано легковий автомобіль «AUDI А7», 2.8, держномер НОМЕР_2 , 2012 р.в., номер шасі НОМЕР_3 .

05.06.2018 р. зареєстровано ТОВ «Грейсс», директором та єдиним учасником (засновником) якого став чоловік ОСОБА_2 - ОСОБА_1

04.06.2018 р. ОСОБА_1 як учасником ТОВ «Грейсс» підписано протокол загальних зборів №1, яким ОСОБА_1 передав у власність ТОВ «Грейсс» квартиру та земельну ділянку, які були придбані в період шлюбу.

Рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Грейсс» (протокол від 08.06.2018 р. №2) за наслідками укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_1 продав частку у статутному капіталі ТОВ «Грейсс» у розмірі 100% на користь ОСОБА_3 .

Таким чином, майно, придбане в період шлюбу, було передано ОСОБА_1 у власність створеного ним ТОВ «Грейсс».

Об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Річ це об`єкт матеріального світу, саме предмети якого є об`єктом права власності.

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою відповідно до положень ст. 65 СК України.

Апеляційний суд вважає обґрунтованим висновки суду першої інстанції про те, що укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово (ч. 3 ст. 65 СК України).За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого майна без письмової згоди одного з подружжя, за наявності згоди другого з подружжя, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність (правова позиція Верховного Суду України від 22.06.2017 р. по справі № 6-3058цс16).

Таким чином, принциповим є дослідження того, чи діяли той з подружжя, хто вчинив дії щодо спільного майна ( ОСОБА_1 ), та третя особа-контрагент (ТОВ «Грейсс»), добросовісно або недобросовісно, зокрема, що третя особа (ТОВ «Грейсс») знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, хто розпорядився спільним майном, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що при переданні квартири та земельної ділянки у власність створеної юридичної особи ОСОБА_1 та ТОВ «Грейсс» діяли недобросовісно.

Юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Від імені ТОВ «Грейсс» діяв директор товариства ОСОБА_1 .

Апеляційний суд погоджується з тим, що ТОВ «Грейсс», в особі директора ОСОБА_1 , знало та за обставинами справи не могло не знати про те, що майно - квартира та земельна ділянка, належать ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , придбані в період шлюбу, а отже за презумпцією ст. 60 СК України, є об`єктами спільної сумісної власності подружжя.

При переданні майна подружжя ОСОБА_1 , з одного боку, діяв як член подружжя, а з іншого боку, діяв як керівник ТОВ «Грейсс». Таким чином, як ОСОБА_1 , так і ТОВ «Грейсс» в особі ОСОБА_1 , були обізнані про те, що спірні квартира та земельна ділянка, є спільною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена (ч.3 ст.65 СК України).

Позивач стверджувала, що не надавала згоду на передання квартири та земельної ділянки до статутного капіталу ТОВ «Грейсс».

Під час розгляду справи ОСОБА_1 не було надано доказів того, що передання квартири та земельної ділянки у власність ТОВ «Грейсс» відбулось за згодою ОСОБА_2 Нотаріально посвідчений документ, який підтверджує відповідну згоду ОСОБА_2 , у справі відсутній.

Будь-які інші докази, які б свідчили про згоду ОСОБА_2 на передання майна до статутного капіталу ТОВ «Грейсс», у справі відсутні.

Суд встановлено, що передання майна у власність ТОВ «Грейсс» відбулось після пред`явлення ОСОБА_2 позову про поділ майна подружжя, що за своєю суттю виключає згоду ОСОБА_2 на передання спільного майна подружжя третій особі - ТОВ «Грейсс».

Передання квартири та земельної ділянки у власність ТОВ «Грейсс» відбулось з порушенням ст.ст. 61, 63, 65 СК України, що з урахуванням правової позиції Верховного Суду України від 22.06.2017 р. по справі № 6-3058цс16, має своїм наслідком повернення майна у спільну власність подружжя та його подальший поділ між членами подружжям.

Відповідно до вимог ч.1 ст.70 СК України слідує, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до вимог ч.1. ст.70 СК України судом першої інстанції правомірно визнано право власності за ОСОБА_1 та за ОСОБА_2 на 1/2 квартири за адресою АДРЕСА_1 , та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 , кадастровий номер НОМЕР_1 , за кожним.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. (ч. 1 ст. 19 ЦПК України).

Заявлені вимоги про скасування рішень державного про реєстрацію об`єктів нерухомого майна за ТОВ «Грейсс» є похідними від позовних вимог про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та вимог про його поділ.

Рішенням суду від 21.09.2018 року визнано право власності на квартиру та земельну ділянку за членами подружжя, а тому без зазначення у рішенні суду про скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на спірні квартиру та земельну ділянку за ТОВ «Грейсс»,не можна вважати, що відбувся реальний захист права власності позивача.

Суд першої інстанції обґрунтовано послався на правову позицію Верховного суду України від 01.2.2017р. по справі №3-1299гс16, за якою спори про визнання недійсним рішення загальних зборів, які порушують права осіб, які не є учасниками товариства не розглядаються за правилами господарського судочинства.

Посилання апелянта на Постанову Пленуму ВГСУ від 25.02.2016 р. №4 не є доречним, оскільки ОСОБА_2 не була учасником ТОВ «Грейсс», та не звертається за захистом своїх корпоративних прав, а просить скасувати рішення загальних зборів виходячи з того, що рішення стало підставою для переходу права власності на квартиру та земельну ділянку до ТОВ «Грейсс».

Разом з тим, колегія апеляційного суду не погоджується з висновками суду першої інстанції про скасування рішення загальних зборів учасників ТОВ «Грейсс» від 04.06.2018 р. №1 у повному обсязі.

Рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Грейсс» від 04.06.2018 р. №1 вирішувались наступні питання - про заснування (створення) ТОВ «Грейсс», про затвердження статуту товариства, про призначення директора товариства, про формування статутного капіталу товариства, про передачу майна до статутного капіталу товариства та про визначення місцезнаходження товариства.

Таким чином, відсутні підстави для скасування рішення загальних зборів від 04.06.2018 р. №1 у повному обсязі. Вказане рішення підлягає скасуванню в частині питання №4 стосовно формування статутного капіталу (частки ОСОБА_1 ) за рахунок спірних квартири та земельної ділянки та питання №5 стосовно передання квартири та земельної ділянки на баланс товариства.

В решті інших питань рішення загальних зборів учасників ТОВ «Грейсс» від 04.06.2018 р. №1 залишається без змін.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції не дослідив джерело походження коштів, за які придбана квартира, земельна ділянка та автомобіль.

Суд критично відноситься до доводів апеляційної скарги про те, що кошти на придбання квартири, земельної ділянки та автомобіля були передані ОСОБА_1 у борг гр. ОСОБА_4 до реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 та повернуті ОСОБА_1 ОСОБА_4 після реєстрації шлюбу.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 р. №14).

Апеляційний суд погоджується з тим, що відповідач ОСОБА_1 не довів, а у матеріалах справи відсутні належні та достатні докази, що квартира, земельна ділянка та автомобіль, які придбані в період шлюбу, дійсно були придбані саме за ті кошти, які належали ОСОБА_1 та передані у борг до реєстрації шлюбу.

Що стосується автомобіля «AUDI А7», 2.8, держномер НОМЕР_2 , 2012 р.в., придбаного в період шлюбу, суд зазначає про наступне.

Відповідно до ч.2 ст.71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Суд першої інстанції визначив вартість автомобіля на підставі звіту ТОВ «АМК Траст» від 07.08.2018 р. №1808-07, відповідно до якого вартість легкового автомобіля «AUDI А7» 2.8, держномер НОМЕР_2 , 2012 р.в., становить 987 890 грн.

Станом на дату винесення рішення (21.09.2018 р.) будь-якого іншого звіту про оцінку автомобілю, зокрема, наданого ОСОБА_1 , до справи подано не було.

Відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Разом з апеляційною скаргою до апеляційного суду ОСОБА_1 надано звіт, виконаний ПП «Агентство по експертній оцінці майна «Дисконт-К» від 04.10.2018 р. №0128-18, про оцінку легкового автомобілю AUDI А7» 2.8, відповідно до якого вартість автомобіля склала 304 626 грн.

ОСОБА_1 надано рецензію від 06.05.2019 р., виконану ТОВ «Росла», відповідно до якої звіт від 04.10.2018 р. №0128-18 відповідає вимогам нормативів в сфері оцінки.

В матеріалах справи наявна рецензія ТОВ «Ок Гудвіл» від 22.04.2019 р. на звіт, виконаний ПП «Агентство по експертній оцінці майна «Дисконт-К» від 04.10.2018 р. №0128-18, відповідно до якої звіт від 04.10.2018 р. не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки КТЗ, є неякісним та не може бути використаний. Серед недоліків звіту від 04.10.2018 р. №0128-18 зазначено про те, що стан автомобіля визначено як «незадовільний» при цьому відсутня фотофіксація КТЗ, яка б підтверджувала сам огляд та пояснювала його стан; у звіті оцінювач додатково не пояснює, що саме він розумів, вказуючи на незадовільний стан автомобіля; у звіті від 04.10.2018 р відсутня коректна методологія, що використовувалась при оцінці, що позначилось на розрахунковій частині - оцінювачем зроблено 2 корегування вартості автомобіля на 10% та на 50%, які не містять належного обґрунтування; розрахунок, зазначений у звіті, не відповідає методиці, має арифметичні помилки та не може використовуватись для розрахунку вартості КТЗ.

Суд погоджується в вищевикладеними зауваженнями до звіту «Дисконт-К» від 04.10.2018 р. №0128-18, та вважає, що вказаний звіт не може свідчити про дійсну ринкову вартість спірного автомобіля.

У матеріалах справи наявний висновок за результатами проведення автотоварознавчої експертизи від 24.04.2019 р. №90, складений судовим експертом Ткач С.А. Відповідно до вказаного висновку судового експерта вартість легкового автомобіля «AUDI А7» 2.8, держномер НОМЕР_2 , 2012 р.в., становить 943960,0 грн.

Під час розгляду справи апеляційним судом ОСОБА_1 надані документи, що свідчать про те, що спірний автомобіль 25.12.2017 р. потравив у дорожньо-транспортну пригоду.

ОСОБА_2 надано висновок за результатами проведення автотоварознавчої експертизи від 14.06.2019 р. №91, складений судовим експертом Ткач С.А., яким додатково досліджені документи, що свідчать про ДТП за участю спірного автомобілю, а саме, протокол про адміністративне правопорушення від 25.12.2017 р. №090015, схему місця ДТП від 25.12.2017 р., дані про пошкодження транспортного засобу, постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 21.08.2018 р. по справі №521/446/18 та матеріали фотофіксації пошкоджень автомобілю.

Відповідно до вказаного висновку судового експерта від 14.06.2019 р. №91 вартість легкового автомобіля «AUDI А7» 2.8, держномер НОМЕР_2 , 2012 р.в., становить 840 933,0 грн.

Суд вважає висновок судового експерта Ткач С.А. від 14.06.2019 р. №9 таким, що, порівняно з іншими висновками та звітами про оцінку автомобіля, найбільш об`єктивно відображає вартість спірного автомобілю.

Вказаний висновок відповідає вимогам ст.ст. 102, 106 ЦПК України. Судом не встановлено порушень судовим експертом Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України від 24.11.2003 р. № 142/5/2092 (Методика). Зазначена вартість автомобілю розрахована на підставі порівняльного підходу згідно з яким визначення ціни КТЗ проводиться на підставі цін продажу та поточних цін пропозиції, визначених у вітчизняних довідниках (п.п.3.1., 7.2. Методики). Судовим експертом при визначенні ціни використано «Бюлетень товарознавця». Зменшення вартості спірного автомобіля, пошкодженого та відновленого за наслідками ДТП, відбулось з застосування коефіцієнтів, визначених додатком 4 до Методики.

Суд критично ставиться до тверджень ОСОБА_1 про те, що експертом не було оглянуто автомобіль, оскільки на ім`я ОСОБА_1 направлявся лист з проханням сприяти проведенню експертизи та дати автомобіль для огляду. Вказаний лист отриманий особисто ОСОБА_1 , однак залишився поза увагою.

Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу та сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи (ч.2 ст.43 ЦПК України). Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається (ч.1 ст.44 ЦПК України).

Посилання ОСОБА_1 на те, що не було проведено огляд автомобіля, який знаходиться у його фактичному користуванні, враховуючи бездіяльність ОСОБА_1 (докази зворотного відсутні) стосовно надання автомобіля для огляду, розцінюються судом як такі, що не відповідають принципу добросовісності.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 від вартості спільного автомобіля, однак не зазначив в резолютивній частині розмір суми, що підлягає стягненню. Апеляційний суд вважає за необхідне виправити вказаний недолік відповідного пункту резолютивної частини рішення.

Відповідно до ч.2 ст.71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Оскільки автомобіль «AUDI А7», 2.8, зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 та, як пояснив представник, перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_1 , суд вважає необхідним залишити автомобіль у власності ОСОБА_1 , стягнувши на користь ОСОБА_2 1/2 вартості автомобіля, яка становить 420 466,50 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про те, що позов ОСОБА_2 розглянутий Приморським районним судом м. Одеси з порушенням правил про виключну підсудність.

Так, предметом позову ОСОБА_2 є два об`єкти нерухомого майна - квартира за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 142,2 кв.м, та земельна ділянка за адресою АДРЕСА_2 , кадастровий номер НОМЕР_1 , площею 0,0421 га.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою. Позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

У матеріалах справи наявні звіти про оцінку ринкової вартості спірних квартири та земельної ділянки, відповідно до яких вартість квартири, що знаходиться в Приморському районі м. Одеси (6 487 693, 00 грн.) є вищою, ніж вартість земельної ділянки (2 798 320, 00 грн.), що знаходиться у Лиманському (раніше - Комінтернівському ) районі Одеської області.

Оскільки вартість квартири, що знаходиться в Приморському районі м .Одеси, є вищою, Приморський районний суд м. Одеси правомірно розглянув дану справу.

Апеляційний суд звертає увагу на наступне.

ОСОБА_2 заявлялись позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Грейсс» у розмірі 100%, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; про повернення у спільну сумісну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 частки у статутному капіталі ТОВ «Грейсс» у розмірі 100%; про визнання за ОСОБА_2 та за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку у статутному капіталі ТОВ «Грейсс» у розмірі 50% за кожним.

З мотивувальної частини рішення від 21.09.2018 року вбачається, що суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні вищевказаних позовних вимог ОСОБА_2 , які стосувались статутного капіталу ТОВ «Грейсс», однак в резолютивній частині зазначив про визнання права приватної власності за ОСОБА_2 на «частку у статутному капіталі ТОВ «Грейсс» (65023, м.Одеса, вул.Новосельського, 100, ) у розмірі 50%, вартістю 150000 грн.».

В судовому засіданні з`ясовано, що ОСОБА_2 погоджується з висновками рішення суду першої інстанції, якими їй відмовлено у поділі статутного капіталі ТОВ «Грейсс» та визнання недійсним договору купівлі-продажу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Рішення суду в цій частині, як й в цілому, ОСОБА_2 не оскаржувала.

Враховуючи розбіжність між мотивувальною та резолютивною частинами рішення, враховуючи пояснення представників сторін, апеляційній суд дійшов висновку про те, що зазначення у резолютивній частині рішення речення «частку у статутному капіталі ТОВ «ГРЕЙСС» (65023, м.Одеса, вул.Новосельського, 100, ) у розмірі 50%, вартістю 150000 грн.» є опискою та підлягає вилученню з резолютивної частини.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що районний суд і цілому повно і всебічно дослідив обставини у справі, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює, однак припустився незначних помилок, які зумовлюють необхідність частково скасувати рішення суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 21 вересня 2018 року частково скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення.

Визнати недійним та скасувати рішення загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейсс» (65023, м.Одеса, вул.Новосельського, 100, ), оформлене протоколом загальних зборів від 04.06.2018 року №1, в частині питання №4 та питання №5 порядку денного.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ) 420466,50 (чотириста двадцять тисяч чотириста шістдесят шість гривень, 50 копійок) гривень, що становить вартість 1/2 легкового автомобіля марки AUDI А7, 2.8, державний номер НОМЕР_2 , 2012 р.в., номер шасі НОМЕР_3 .

Виключити з резолютивної частини рішення Приморського районного суду м.Одеси від 21 вересня 2018 року речення «частку у статутному капіталі ТОВ «Грейсс» (65023, м.Одеса, вул.Новосельського, 100, ) у розмірі 50%, вартістю 150000 грн.».

В іншій частині рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 липня 2019 року.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький