ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/640/19 Доповідач - Ткач З.Є.
Категорія - 351000000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Ткач З.Є.,

суддів: Гірський Б. О., Ткач О. І.,

з участю секретаря Романюк Х.Ю.,

з участю ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/10042/15-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 травня 2019 року, постановлену суддею Дзюбановський Ю.І., повний текст ухвали складено 10 травня 2019 року, у справі за заявою ОСОБА_1 , зацікавлені особи - Публічне акціонерне товариство "Альфа-Банк", Тернопільський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, ОСОБА_3 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із заявою за участю зацікавлених осіб ПАТ «Альфа-Банк», Тернопільський міський відділ ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, ОСОБА_3 , в якій просить визнати виконавчий лист Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 липня 2016 року у справі №607/10042/15-ц таким, що не підлягає до виконання.

В обґрунтування заяви посилається на те, що на виконанні у відділі ДВС перебуває виконавче провадження по виконанню виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду від 25 липня 2016 року №607/10042/15-ц про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» кредитної заборгованості за договором №1901/0308/71-029 від 20 березня 2008 року в сумі 353337,61 грн. та 3533,38 грн. судового збору.

На підставі Договору відступлення права вимоги №12-0319 від 12 березня 2019 року ТОВ Фінансова компанія «Укрфінанс груп» відступило право вимоги за кредитним договором №1901/0308/71-029 від 20 березня 2008 року ОСОБА_3

На виконання умов цього договору ОСОБА_3 оплатив ТОВ «Укрфінанс груп» визначену вартість права вимоги у розмірі 16400 грн. і набув статусу нового кредитора до боржника ОСОБА_1 .

Згідно довідки ПАТ «Альфа-Банк» від 28 березня 2019 року №29961-23.1 позичальник ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №1901/0308/71-029 від 20 березня 2008 року перед АТ «Альфа-Банк» немає у зв`язку із відступленням права вимоги до ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» на підставі Договору факторингу від 12 березня 2019 року.

Однак, виконавче провадження по виконанню виконавчого листа від 25 липня 2016 року №607/10042/15-ц, в якому вказаний попередній стягувач ПАТ «Альфа-Банк», продовжує перебувати на виконанні, у зв`язку з чим можуть неправомірно стягуватися грошові кошти із боржника ОСОБА_1 на користь стягувача ПАТ «Альфа-Банк».

Новий кредитор ОСОБА_3 не звертався до державного виконавця або ж до суду про заміну стягувача у виконавчому провадженні, оскільки це його право, а не обов`язок.

Вважає, що згідно ч. 2 ст. 432 ЦПК України є всі правові підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає до виконання, оскільки обов`язок боржника ОСОБА_1 відсутній повністю у зв`язку з його припиненням, або з інших підстав.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 травня 2019 року постановлено:

"В задоволенні заяви ОСОБА_1 , зацікавленні особи - ПАТ «Альфа-Банк», Тернопільський міський відділ ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, ОСОБА_3 від 19 березня 2019 року про визнання виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 липня 2016 року №607/10042/15-ц таким, що не підлягає виконанню - відмовити."

Не погодившись із даною ухвалою ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить дану ухвалу скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву про визнання виконавчого листа, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області від 25 липня 2016 року у справі №607/10042/15-ц таким, що не підлягає виконанню.

Вказує, що наявна пряма норма, яка дає правову підставу для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню (ч.2 ст. 432 ЦПК України), тобто відсутність обов`язку боржника перед ПАТ "Альфа-Банк".

Зазначає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права та не відобразив в оскаржуваній ухвалі визнання вимог ОСОБА_1 новим кредитором ОСОБА_3 . Так у судовому засіданні ОСОБА_3 наголосив, що не заперечує щодо задоволення поданої заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Наголошує на відсутності порушеного права стягувача ПАТ "Альфа-Банк".

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 травня 2019 року скасувати, а заявлені вимоги про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає до виконання задовольнити в повному обсязі. Зазначає, що судом першої інстанції не було враховано факт прощення боргу ОСОБА_1 стягувачем ОСОБА_3 , а тому у відповідності до норми ст. 432 ЦПК України обов`язок боржника відсутній повністю у зв`язку з його припиненням.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на доводи викладені в ній.

ОСОБА_3 не заперечує проти задоволення заяви про визнання виконавчого листа, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області від 25 липня 2016 року у справі №607/10042/15-ц таким, що не підлягає виконанню.

У судове засідання суду апеляційної інстанції представники ПАТ "Альфа-Банк" та Тернопільський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені у встановленому законом порядку.

У відповідності до вимог статей 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом першої інстанції установлено наступні обставини.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 вересня 2015 року по справі №607/10042/15-ц присуджено до стягнення із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за невиконання кредитного договору від 20 березня 2008 року №1901/0308/71-029 в сумі 353337,61 грн., 3533,38 грн. судового збору.

Згідно постанови головного державного виконавця Тернопільського міського відділу ДВС ГТУЮ у Тернопільській області від 13 січня 2017 року було відкрито виконавче провадження ВП №53235548 на виконання виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду №60710042/15-ц від 25 липня 2016 року про стягнення із боржника ОСОБА_1 на користь стягувача ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором та постановлено стягнути із боржника виконавчий збір в розмірі 10% від суми боргу.

Постановою головного державного виконавця Тернопільського міського відділу ДВС ГТУЮ у Тернопільській області від 14 березня 2017 року зупинено вчинення виконавчих дій із примусового виконання виконавчого листа №607/10042/15-ц від 25 липня 2016 року до закінчення касаційного провадження у справі.

Згідно Інформації про виконавче провадження, яка додана заявником, виконавче провадження №53235548 зупинене.

12 березня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» (кредитор) та ОСОБА_3 (новий кредитор) був укладений Договір відступлення права вимоги №12-03/19, за умовами якого кредитор відступає за плату новому кредитору належні йому права вимоги за кредитним договором №1901/0308/71-029 від 20 березня 2008 року разом з додатками, а також додатковими угодами до нього, що укладений між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 , а новий кредитор заміняє кредитора як сторону кредитора у кредитному договорі та приймає на себе всі його права та обов`язки за кредитним договором. Новий кредитор сплачує кредитору вартість прав вимоги, що відступаються (відчужуються) в порядку та на умовах, передбачених договором.

Як встановлено сторонами у Договорі про відступлення права вимоги, а саме у пункті 3, загальна вартість прав вимоги за договором становить 16400 грн. без ПДВ. Новий кредитор сплачує кредитору загальну вартість прав вимоги, вказану у пункті 3.1 договору шляхом переказу коштів на рахунок кредитора.

В пункті 5 Договору про відступлення права вимоги сторони передбачили, що після відступлення прав вимоги в разі необхідності за письмовим запитом нового кредитора кредитор може подати до судових органів та/або органів державної виконавчої служби відповідні заяви про заміну особи на сторону позивача/стягувача у справах щодо примусового стягнення заборгованості за кредитним договором та/або договорами забезпечення.

Як вбачається із Розрахунку заборгованості за кредитним договором №1901/0308/71-029 від 20 березня 2008 року, що є Додатком №1 до Договору відступлення права вимоги №12-03/19 від 12 березня 2019 року, ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» та новий кредитор ОСОБА_3 , підтвердили, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №1901/0308/71-029 від 20 березня 2008 року станом на 12 березня 2019 року - дату укладання Договору відступлення права вимоги №12-03/19 від 12 березня 2019 року без врахування штрафних санкцій становить 298 022,09 грн., що складається із заборгованості за кредитом - 296 551,78 грн., заборгованості по процентах - 1 407,31 грн. Також новий кредитор - ОСОБА_3 засвідчив, що наведений розрахунок заборгованості його повністю задовольняє, є належним підтвердженням суми грошових вимог до боржника, права за якими відступаються згідно Договору відступлення права вимоги №12-03/19 від 12 березня 2019 року.

Актом приймання-передачі документації за договором відступлення права вимоги від 12 березня 2019 року, який є Додатком №3 до Договору відступлення права вимоги №12-03/19 від 12 березня 2019 року, кредитор ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» та новий кредитор ОСОБА_3 засвідчили факт прийняття документації по кредитній справі ОСОБА_1 за кредитним договором №1901/030871-029.

Також, на адресу боржника ОСОБА_1 було надіслано повідомлення, яке є Додатком №2 до Договору відступлення права вимоги від 12 березня 2019 року №12-03/19, в якому боржника повідомлено, що 12 березня 2019 року всі права вимоги кредитора до ОСОБА_1 за кредитним договором №1901/0308/71-029 від 20 березня 2008 року були відступлені ОСОБА_3 на підставі Договору відступлення права вимоги №12-03/19 від 12 березня 2019 року та попередження про необхідність здійснення виконання всіх зобов`язань за кредитним договором від 20 березня 2008 року №1901/0308/71-029 на користь нового кредитора ОСОБА_3 .

Згідно квитанції від 12 березня 2019 року №1-578К ОСОБА_3 сплатив на рахунок ТОВ «ФК «Укрфінанс груп» 16 400 грн. як оплату за набуття права вимоги згідно договору відступлення права вимоги №12-03/19 від 12 березня 2019 року.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з того, що боржником не наведено підстав передбачених ст. 432 ЦПК України за наявності яких суд може визнати виконавчий лист таким, що не підлягає до виконання. При цьому зазначив, що новий кредитор ОСОБА_3 може на свій власний розсуд розпорядитися наданим йому правом грошової вимоги до позичальника (боржника) ОСОБА_1 , а саме: припинити стягнення по виконавчому документу - виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду, здійснивши заміну стягувача у виконавчому провадженні із вчиненням дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» та ЦПК України на припинення виконавчого провадження і повернення виконавчого документа новому стягувачу, або ж підтримувати виконання умов кредитного договору, набувши статусу стягувача у виконавчому провадженні згідно положень ст. 442 ЦПК України.

Вказаний висновок суду є законним та обґрунтованим, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України відповідно до ст. 18 Цивільного процесуального кодексу України.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб) врегульовано законодавцем у Розділі VI ЦПК України.

Частиною другою статті 432 ЦПК України встановлено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Суд апеляційної інстанції виходить з того, що сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.

Отже, за змістом ст. 432 ЦПК України суд постановляє ухвалу про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково або; 2) якщо у боржника повністю або частково відсутній обов`язок у зв`язку з його припиненням; 3) з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання (такий висновок сформульований Верховним Судом у постанові від 16 січня 2018 року у справі №755/15479/14-ц).

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 посилалась на те, що відповідно до Договору про відступлення права вимоги №12-03/19 від 12 березня 2019 року та норм ЦК України, новим кредитором по кредитному договорі №1901/0308/71-029 від 20 березня 2008 року є ОСОБА_3 , а тому ПАТ "Альфа-Банк" втратив статус стягувача у виконавчому провадженні №53235548 і наступне стягнення заборгованості в користь останнього буде незаконним.

На підтвердження цього надала виконавчий лист, стягувачем в якому значиться ПАТ "Альфа-Банк".

Також представником ОСОБА_2 в суді першої інстанції була долучена довідка ПАТ «Альфа-Банк» від 28 березня 2019 року №29961-23.1, з якої вбачається, що позичальник ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №1901/0308/71-029 від 20 березня 2008 року перед АТ «Альфа-Банк» немає у зв`язку із відступленням права вимоги до ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» на підставі Договору факторингу від 12 березня 2019 року.

Колегія суддів відхиляє доводи щодо визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню через відсутність порушеного права стягувача ПАТ "Альфа-Банк", оскільки дана обставина автоматично не скасовує борг перед новим кредитором ОСОБА_3 , який до того ж підтверджений розрахунком заборгованості від 12 березня 2019 року за кредитним договором №1901/0308/71-029 від 20 березня 2008 року. (т.3 а.с. 66)

Як вбачається з абз. 6 п. 4.2. Договору про відступлення права вимоги, новий кредитор ознайомлений з інформацією про подальші дії, які йому слід вчинити для реалізації права вимоги у виконавчому провадженні, а саме про необхідність звернення до суду з відповідною заявою для заміни особи на стороні стягувача у виконавчому провадженні.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що новий кредитор ОСОБА_3 може на свій власний розсуд розпорядитися наданим йому правом грошової вимоги до позичальника (боржника) ОСОБА_1 , а саме припинити стягнення по виконавчому документу - виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду, здійснивши заміну стягувача у виконавчому провадженні із вчиненням дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» та ЦПК України на припинення виконавчого провадження і повернення виконавчого документа новому стягувачу, або ж підтримувати виконання умов кредитного договору, набувши статусу стягувача у виконавчому провадженні згідно положень ст. 442 ЦПК України.

Однак, вчинення чи не вчинення таких дій новим кредитором не анулюють зобов`язання взятті ОСОБА_1 за кредитним договором №1901/0308/71-029.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 вересня 2015 року, на підставі якого видано виконавчий лист, ОСОБА_1 просить визнати таким, що не підлягає виконанню, не скасовано та є чинним. Допущення помилки при видачі виконавчого листа, судом не встановлено.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що заява ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню є безпідставною, оскільки підстави для звернення до суду з вказаною заявою в порядку ст. 432 ЦПК України з виконання даного виконавчого листа не настали, та судом не встановлені.

Безпідставними є доводи ОСОБА_3 , наведеними у відзиві на апеляційну скаргу, щодо визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у випадку, коли обов`язок боржника повністю відсутній у зв`язку з його припиненням через прощення боргу кредитором, виходячи з такого.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора (ст. 605 ЦК України).

У відповідності до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази додаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_1 в заяві про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню такої підстави, як прощення боргу не заявляла.

Новий кредитор ОСОБА_3 не є стороною виконавчого провадження.

Також в матеріали справи відсутні належні докази про документально оформлене прощення боргу новим кредитором ОСОБА_3 боржнику ОСОБА_1 .

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та дійшов обґрунтованого та законного висновку про відсутність належних підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржувана ухвала постановлена судом з додержанням вимог процесуального закону, а тому колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 382, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повна постанова складена 08 липня 2019 року.

Головуючий: Ткач З.Є.

Судді: Гірський Б.О.

Ткач О.І.