У Х В А Л А

1 липня 2019 року

м. Київ

Справа № 752/2422/17

Провадження № 14-325 цс 19

Велика Палата Верховного Суду у складі

судді-доповідача Гудими Д. А.,

суддів Анцупової Т. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Данішевської В. І., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Пророка В. В., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.

ознайомилася з матеріалами справи за позовом ОСОБА_1 (далі також - позивач) до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства (далі також - ПАТ) «Старокиївський банк» Пантіної Любові Олександрівни (далі також - уповноважена особа Фонду), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі також - Фонд) про визнання рішення та бездіяльності протиправними і зобов`язання вчинити дії

за касаційною скаргою позивача на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 14 червня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 6 лютого 2019 року і

в с т а н о в и л а:

у січні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив:

- визнати протиправним і скасувати рішення уповноваженої особи Фонду щодо визнання договору банківського рахунку № 8051 від 16 травня 2014 року (далі також - договір) нікчемним;

- визнати протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду щодо невнесення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Старокиївський банк» за договором за рахунок коштів Фонду;

- зобов`язати уповноважену особу Фонду включити позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Старокиївський банк» за рахунок Фонду на підставі договору банківського вкладу;

- стягнути з Фонду на користь позивача 198 115,00 грн.

Позов мотивував такими обставинами :

- 16 травня 2014 року позивач уклав з ПАТ «Старокиївський банк» договір;

- відповідно до виписки відділення № 1 ПАТ «Старокиївський банк» станом на 23 червня 2014 року залишок на поточному рахунку, відкритому на підставі договору, становив 198 115,00 грн;

- на підставі постанови Правління Національного банку України від 17 червня 2014 року № 365 ПАТ «Старокиївський банк» віднесено до категорії неплатоспроможних;

- 17 червня 2014 року виконавча дирекція Фонду прийняла рішення № 50 щодо впровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду в ПАТ «Старокиївський банк»;

- 11 вересня 2014 року Правління Національного банку України прийняло постанову № 563 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Старокиївський банк»;

- 17 вересня 2014 року виконавча дирекція Фонду прийняла рішення № 92 про початок здійснення процедури ліквідації ПАТ «Старокиївський банк» і призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Старокиївський банк» Пантіної Любові Олександрівни;

- 13 жовтня 2014 року позивач подав заяву на ім`я уповноваженої особи Фонду про включення його в загальний реєстр вкладників і видачу коштів у розмірі гарантованої суми відшкодування за умовами договору;

- за результатами перевірки укладеного договору уповноважена особа Фонду вважає його нікчемним;

- уповноважена особа Фонду неправомірно визнала договір нікчемним, не визначивши для цього конкретної підстави відповідно до частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; позивачеві невідомо про існування будь-якого судового рішення, яким договір було визнано нікчемним;

- означена поведінка відповідача є протиправною та порушує права, гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (далі також - Конвенція) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

21 лютого 2017 року Голосіївський районний суд міста Києва постановив ухвалу про відкриття провадження у справі.

20 квітня 2017 року позивач подав заяву про залучення Фонду відповідачем у справі.

20 квітня 2017 року Голосіївський районний суд міста Києва постановив ухвалу, якою закрив провадження у справі в частині позовних вимог про:

- визнання протиправною бездіяльності уповноваженої особи Фонду щодо невнесення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Старокиївський банк» за договором за рахунок коштів Фонду;

- зобов`язання уповноваженої особи Фонду включити позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Старокиївський банк» за рахунок Фонду на підставі договору банківського вкладу.

Суд вказав, що ці вимоги слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.

12 вересня 2017 року Голосіївський районний суд міста Києва постановив ухвалу, якою закрив провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправним і скасування рішення уповноваженої особи Фонду щодо визнання договору нікчемним.

Мотивував ухвалу пунктом 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у чинній на той час редакції.

14 червня 2018 року Голосіївський районний суд міста Києва постановив ухвалу, якою закрив провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з Фонду на користь позивача 198 115,00 грн, вказавши, що зазначену вимогу слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.

2 серпня 2018 року Апеляційний суд міста Києва прийняв постанову, згідно з якою скасував ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 14 червня 2018 року, а справу направив для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Мотивував постанову тим, що лише Фонд за законом має забезпечувати відновлення платоспроможності банку або підготовку його до ліквідації. Спірні правовідносини випливають з укладеного договору, а уповноважена особа Фонду та Фонд діють як представники банку, який є стороною договірних відносин. Отже, відповідачем у цій справі є банк, від імені якого під час ліквідації діє уповноважена особа Фонду. Тому спір не є публічно-правовим, і його слід розглядати за правилами цивільного судочинства.

12 грудня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду прийняв постанову, згідно з якою скасував судове рішення апеляційного суду від 2 серпня 2018 року, а справу передав на новий розгляд до суду цієї ж інстанції, оскільки Фонд не був належним чином повідомлений апеляційним судом про розгляд справи.

6 лютого 2019 року Київський апеляційний суд прийняв постанову, в якій залишив без змін ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 14 червня 2018 року.

Мотивував постанову тим, що заявлені позовні вимоги стосуються виконання Фондом делегованих йому державою владних управлінських функцій, а тому цей спір слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.

7 березня 2019 року позивач подав касаційну скаргу, в якій стверджує про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права. Просить скасувати ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 14 червня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 6 лютого 2019 року.

Касаційну скаргу позивач обґрунтував так :

- суди першої й апеляційної інстанцій не дослідили належним чином обставин справи, не застосували норм права, які підлягали обов`язковому застосуванню до спірних правовідносин, внаслідок чого постановили незаконні судові рішення;

- суди порушили його права на справедливий і неупереджений суд. Так, 16 листопада 2016 року Господарський суд міста Києва відмовив у прийнятті позовної заяви, оскільки спір слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Натомість у справі № 752/2422/17 суди вказали на належність спору до юрисдикції адміністративного суду. Проте у разі звернення до Окружного адміністративного суду міста Києва позивач може не захистити його права через сплив строку звернення до суду.

3 квітня 2019 року Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду ухвалою відкрив касаційне провадження.

17 квітня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою призначив справу до судового розгляду.

11 травня 2019 року уповноважена особа Фонду подала додаткові пояснення до касаційної скарги, в яких вказала на адміністративну юрисдикцію суду щодо розгляду цієї справи з огляду на практику Великої Палати Верховного Суду.

15 травня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Відповідно до частини шостої статті 403 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду у всіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції.

Оскільки позивач оскаржує ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 14 червня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 6 лютого 2019 року з підстав порушення правил суб`єктної юрисдикції, Велика Палата Верховного Суду приймає справу до розгляду.

Позивач у касаційній скарзі просить провести розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін. Обґрунтування вказаного клопотання позивач не надав.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Таким чином, розгляд цивільної справи у суді касаційної інстанції у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи є загальним правилом, визначеним у ЦПК України. І лише в разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Велика Палата Верховного Суду перевіряє в межах касаційної скарги у цій справі аргументи про порушення норм процесуального права, але не може встановлювати обставини справи, збирати та перевіряти докази і надавати їм оцінку.

ЄСПЛ неодноразово висловлювався з приводу відсутності публічних слухань у судах касаційної інстанції. Вочевидь, «публічний характер провадження у судових органах, згаданих у пункті 1 статті 6 [Конвенції] (статті 6-1), захищає учасників справи від здійснення правосуддя таємно, поза контролем громадськості та є також одним із засобів збереження довіри до судів вищих і нижчих ланок. Публічність через прозорість, яку вона надає правосуддю, сприяє досягненню мети пункту 1 статті 6, а саме справедливому судовому розгляду, гарантія якого є одним із основних принципів будь-якого демократичного суспільства у сенсі Конвенції» (рішення від 8 грудня 1983 року у справі «Аксен проти Німеччини» (Axen v. Germany, заява № 8273/78, § 25).

Проте публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку, зокрема і в суді касаційної інстанції. Так, у вказаній справі зазначена гарантія була забезпечена у судах першої й апеляційної інстанцій. Зокрема тому ЄСПЛ не визнав порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції відсутність публічного розгляду у Федеральному суді Німеччини, який, як і Верховний Суд в Україні, вирішував винятково питання права (рішення у справі «Аксен проти Німеччини», § 28).

Крім того, ЄСПЛ визнав явно необґрунтованим і тому неприйнятним звернення у справі «Varela Assalino» проти Португалії» (Varela Assalino contre le Portugal, заява № 64336/01) щодо гарантій публічного судового розгляду (рішення від 25 квітня 2002 року). У цій справі заявник просив розглянути його справу в судовому засіданні, однак характер спору не вимагав проведення публічного розгляду. Фактичні обставини справи вже були встановлені, а скарги стосувалися питань права, а саме тлумачення норм Цивільного кодексу.

ЄСПЛ вказав на те, що відмову у проведенні публічного розгляду не можна вважати необґрунтованою, оскільки під час провадження у справі не виникло жодних питань, які не можна було вирішити шляхом дослідження письмових доказів.

У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання.

Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Велика Палата Верховного Суду створила учасникам процесу у справі № 752/2422/17 належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, у яких такий рух описаний. Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

З огляду на вказане у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи у судовому засіданні слід відмовити.

Велика Палата Верховного Суду розглядатиме справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами та без проведення судового засідання (у письмовому провадженні).

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення (частина одинадцята статті 272 ЦПК України).

Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною першою статті 402, частиною шостою статті 403 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

у х в а л и л а :

1. Прийняти до розгляду справу за позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» Пантіної Любові Олександрівни, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання рішення та бездіяльності протиправними і зобов`язання вчинити дії за касаційною скаргою позивача на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 14 червня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 6 лютого 2019 року.

2. Призначити справу до розгляду Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами на 21 серпня 2019 року у приміщенні Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул. Пилипа Орлика, 8.

3. Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін.

4. Надіслати учасникам справи копії цієї ухвали до відома.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Д. А. Гудима
Судді:Т. О. АнцуповаВ. С. Князєв
С. В. БакулінаЛ. М. Лобойко
В. В. БританчукН. П. Лященко
Ю. Л. ВласовО. Б. Прокопенко
М. І. ГрицівВ. В. Пророк
В. І. ДанішевськаЛ. І. Рогач
Ж. М. ЄленінаО. М. Ситнік
О. С. ЗолотніковО. С. Ткачук
О. Р. КібенкоВ. Ю. Уркевич
О. Г. Яновська