ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 року м. Херсон

Номер справи: 667/7797/15-ц

Номер провадження: 22-ц/819/1060/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,

суддів: Семиженка Г.В.,

Бездрабко В.О.

секретар Кутузова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11 березня 2019 року, у складі судді Прохоренко В.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Державного ощадного банку України в особі Херсонського обласного управління, треті особи : приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Зоріна Н.В., ОСОБА_3 про визнання недійсними заяви до іпотечного договору та іпотечного договору

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Херсонського обласного управління Державного ощадного банку України, треті особи: Приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Зоріна Н.В., ОСОБА_3 про визнання недійсними заяви до компетентних органів та іпотечного договору.

Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що з 08.07.1983 року по 01.02.2005 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 В період шлюбу ними був придбаний житловий будинок АДРЕСА_1 за спільні кошти родини. Рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 11.12.2008 року визнано дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , укладеного 08.08.1996 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , визнано за ОСОБА_2 право власності на вказаний будинок. 13.02.2009 року між ВАТ Державний ощадний банк України та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 09Р-004, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 150 000 грн зі сплатою 25,5 % річних, комісійної винагороди та інших платежів в порядку, строком до 12.02.2019 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ОСОБА_2 та ВАТ Державний ощадний банк України було укладено іпотечний договір № 09Р-004-004 від 13.02.2009 року. Предметом іпотеки виступив житловий будинок АДРЕСА_1 , який належав іпотекодавцю на підставі рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 11.12.2008 року, право власності зареєстровано в БТІ за 10502, реєстраційний номер 25941451. Після укладення вказаного договору відповідачами без його відома та дозволу було оформлено заяву до компетентних органів, згідно якої він, нібито, надав згоду своїй дружині ОСОБА_2 на укладення договору іпотеки житлового будинку АДРЕСА_1 . За апеляційною скаргою позивача рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 11.12.2008 року скасовано та Апеляційним судом Херсонської області 16.10.2014 року ухвалено нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання договору дійсним та визнання права власності на спірний будинок відмовлено.

Оскільки складання та оформлення договору іпотеки та заяви до компетентних органів від 13.02.2009 року здійснено без його відома та в супереч його волі як співвласника та користувача вказаного будинку просив суд визнати недійсним іпотечний договір 09Р-004-004 від 13.02.2009 року, укладений між відповідачами та посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Зоріною Н.В., (номери бланків ВМА №435483 та ВМА № 435484), зареєстрований в реєстрі за № 346, визнати недійсною заяву до компетентних органів від 13.02.2009 року, посвідчену приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Зоріною Н.В. (номер бланку ВМА 435485), зареєстровану в реєстрі за №348.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 11 березня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач в ході розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він не підписував заяву про надання згоди ОСОБА_2 на укладання договору іпотеки, у тому числі не порушував питання про призначення почеркознавчої експертизи, незважаючи на роз`ясненню судом положень ч.5 ст.12 ЦПК України.Крім того, судом зазначено, що обставина, що ОСОБА_1 надав згоду на укладення договору іпотеки ОСОБА_2 вже встановлена рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 09.05.2015 року, ухваленим у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , Відділу державної виконавчої служби Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні, третя особа - Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» про визнання права власності, визнання публічних торгів недійсними, витребування майна з чужого незаконного володіння.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги докази, пояснення, обґрунтування позивача, відповідача ОСОБА_2 тому ухвалив незаконне рішення. Зазначає, що є нелогічними дії відповідача Херсонського обласного управління Державного ощадного банку України по видачі кредиту за правовстановлюючим документом - рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 11 грудня 2008 року, за яким ОСОБА_2 є єдиним власником будинку, однак потім відібрати заяву від колишнього чоловіка позичальника про згоду на передачу будинку в іпотеку. Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов в повному обсязі.

Відзиви на апеляційну скаргу не надходили.

До судового засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, в заяві на адресу суду просив справу розглянути за його відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення представників Херсонського обласного управління Державного ощадного банку Українита ОСОБА_3 , які заперечують проти апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.07.1983 року по 01.02.2005 року (а.с.9,13).

08.08.1996 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено на Херсонській товарній біржі «Альтер-Его» договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.11-12).

Рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 11.12.2008 року визнано дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , укладеного 08.08.1996 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , визнано за ОСОБА_2 право власності на вказаний будинок (а.с.14).

13.02.2009 року між ВАТ Державний ощадний банк України та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 09Р-004, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 150 000 грн зі сплатою 25,5 % річних, комісійної винагороди та інших платежів в порядку, строком до 12.02.2019 року (а.с.21-25).

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ОСОБА_2 та ВАТ Державний ощадний банк України було укладено іпотечний договір № 09Р-004-004 від 13.02.2009 року. Предметом іпотеки виступив житловий будинок АДРЕСА_1 , який належав іпотекодавцю на підставі рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 11.12.2008 року, право власності зареєстровано в БТІ за 10502, реєстраційний номер 25941451 (62-64).

Приватним нотаріусом Зоріною Н.В. засвідчено справжність підпису ОСОБА_1 в заяві, якою він на підставі ст.60 СК України дає згоду на укладання договору іпотеки ОСОБА_2 житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.65).

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 16 жовтня 2014 року рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 11 грудня 2008 року про визнання за ОСОБА_2 права власності на будинок скасовано, ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано, в тому числі тим, що фактично договір купівлі-продажу укладено у період шлюбу ОСОБА_2 з апелянтом ОСОБА_1 , який не був залучений до участі у справі та питання щодо статусу спірного майна судом не досліджувалось.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Частиною третьою ст.65 СК України передбачено, що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально посвідчена.

Відповідно до п.44 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5 в редакції чинній на час вчинення сторонами нотаріальних дій, правочини щодо належного подружжю на праві спільної сумісної власності майна, які потребують обов`язкового нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також правочини щодо іншого цінного майна можуть бути посвідчені нотаріусом при наявності письмової згоди другого з подружжя. Справжність підпису на заяві другого з подружжя про згоду на укладення такої угоди повинна бути засвідчена в нотаріальному порядку.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою відповідно до Цивільного кодексу України.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про нелогічність посвідчення нотаріусом його заяви про згоду на укладення ОСОБА_2 договору іпотеки оскільки вказані дії нотаріуса відповідали зазначеним вище положенням закону та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Як пояснила під час розгляду справи судом апеляційної інстанції представник банку, нотаріусом було перевірено паспорт ОСОБА_2 , встановлено факт перебування її в шлюбі в період, який зазначений в рішенні Комсомольського районного суду м.Херсона від 11 грудня 2008 року, як момент укладення договору купівлі-продажу будинку, та вказано на необхідність отримання згоди колишнього чоловіка.

В оспореній нотаріально посвідченій заяві також міститься вказівка про те, що факт реєстрації шлюбу перевірено за паспортом НОМЕР_1 , виданий Комсомольським ВМ ХМВ УМВС України в Херсонській області 16.05.2002 року - шлюб зареєстровано міським РАГСом м.Херсона 08.07.1983 року.

Частиною 2 ст.65 СК України передбачено, що при укладенні договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним, як такого що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Оскільки позивачем жодними належними та допустими доказами не доведено, що він не надавав згоду (не підписував заяву) на укладення договору іпотеки ОСОБА_2 , за наявності нотаріально посвідченої 13 лютого 2009 року його заяви, колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання недійсним іпотечного договору від 13.02.2015 року з підстав, що вказані в ньому.

Доводи апеляційної скарги, як і доводи позовної заяви зводяться до посилання на нелогічність дій відповідачів та нотаріуса, однак позивачем не доведено незаконність дій відповідачів при посвідчені договору іпотеки та відсутність його згоди на укладення ОСОБА_2 договору іпотеки.

Щодо позовної вимоги про визнання недійсною заяви до компетентних органів від 13.02.2009 року, посвідчену приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Зоріною Н.В. (номер бланку ВМА 435485), зареєстровану в реєстрі за №348, колегія суддів виходить з наступного.

Частинами першою та другою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, у спосіб визнання правочину недійсним.

Спосіб захисту повинен відповідати змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Звертаючись до суду, позивач посилався на те, що заява про надання згоди на укладення договору іпотеки ОСОБА_2 житлового будинку не відповідала його внутрішній волі, і тому має бути визнана недійсною з підстав встановлених ч.1,3,5 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги до правочинів.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України недійсність правочину є недодержанням в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Підписання заяви про надання згоди на укладення договору іпотеки житлового будинку самостійного значення не має та не призводить до виникнення, зміни або припинення права у особи, що його підписала.

Враховуючи, що оскаржена заява не носить характеру правочину, у розумінні статті 203 ЦК України, колегія суддів вказує на відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про визнання заяви недійсною.

Оскільки судом першої інстанції фактично правильно відмовлено в задоволенні обох позовних вимог, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду.

Керуючись ст.367, п.1ч.1 ст.374, ст. 375, ст. 382 ЦПК України Херсонський апеляційний суд у складіколегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргуОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий І.В. Вейтас

Судді: В.О. Бездрабко

Г.В. Семиженко

Повний текст постанови складено 08 липня 2019 року

Суддя: І.В. Вейтас