Номер провадження: 22-ц/813/4698/19
Номер справи місцевого суду: 521/7266/16-ц
Головуючий у першій інстанції Мазун І.А.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Погорєлової С.О.,

суддів - Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

розглянувши у порядку, передбаченому ст. 369 ЦПК України, апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом Селянського фермерського господарства «Яна» до ОСОБА_1 , треті особи: Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, ухвалене під головуванням судді Мазун І.А. 24 січня 2019 року в м. Одесі,

встановила:

У квітня 2016 року СФГ «Яна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі: ДТП), в обґрунтування якого посилалося на те, що 02 грудня 2015 року водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Шкода» під час зміни руху в недозволеному місця, не впевнившись в безпеці маневру, перетнув подвійну суцільну смугу та допустив зіткнення з автомобілем «Мерседес», яким керував голова СФГ « Яна » ОСОБА_4 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Позивач поніс матеріальні збитки на загальну суму 80840,72 грн. Відповідач частково компенсував нанесену матеріальну шкоду у розмірі 18000 грн. Страхова компанія «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , відшкодувала нанесену шкоду у розмірі 9471,10 грн. Крім того, позивач користувався автомобілем на підставі договору оренди та використовувався для здійснення певної діяльності, пов`язаної з господарською діяльністю СФГ " Яна ", проте, внаслідок нанесення механічних пошкоджень використання автомобіля стало неможливим, внаслідок чого позивач винаймав інший транспортний засіб, що призвело до матеріальних збитків на суму 15900 грн.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 69269,62 грн., яка складається з суми матеріальних збитків у розмірі 53369,62 грн., витрат, понесених у зв`язку з наймом автомобіля у розмірі 15900 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити.

Рішення ухвалене у відсутність третіх осіб.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 24 січня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 матеріальні збитки в розмірі 48898,62 грн. та витрати за оренду автомобіля у розмірі 15900 грн.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду Малиновського районного суду м. Одеси від 24 січня 2019 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо стягнення коштів з відповідача, оскільки такі позовні вимоги мають заявлятися до страхової компанії відповідача, неповно дослідив обставини у справі, а саме не взяв до уваги, що висновок експерта не відображає в повній мірі, які з виконаних робіт були спрямовані на усунення наслідків ДТП, та не звернув увагу, що договір оренди автомобіля не має відношення до відносин, які склалися між позивачем та відповідачем.

Відзив на апеляційну скаргу мотивовано тим, що відповідач після ознайомлення з реальними збитками, пов`язаними з ремонтом автомобіля, погодився з вказаною сумою, про що свідчить його особистий підпис у рахунку, а сам ОСОБА_1 є належним відповідачем, оскільки з наданої суду копії страхового полісу вбачається, що ним застрахований автомобіль з іншим номерним знаком та іншим власником, а тому право звертатися до страхової компанії в зв`язку з цим у позивача не виникає.

Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку ст. 369 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції встановлено, що 02 грудня 2015 року ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Шкода», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись в м. Одесі по вулиці узвіз Марінеско, змінюючи напрямок руху в недозволеному місці, не впевнившись у безпеці маневру, скоїв зіткнення з автомобілем «Мерседес» державний номер НОМЕР_2 , за кермом якого перебував голова СФГ «Яна» ОСОБА_4 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали ушкодження.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 12 січня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.8 т.1).

З урахуванням вищенаведених подій позивач звернувся за стягненням матеріальної шкоди до винної в ДТП особи.

Таким чином, між особами виникли цивільні правовідносини у сфері відшкодування матеріальних збитків внаслідок настання страхового випадку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рахунком про сплату ремонтно-відновлювальних робіт Філії «Автомобільний Дім Одеса» та квитанціями прибуткових касових ордерів, які підтверджують укладення договору перевезення, очистки та зберігання вантажу з ФОП ОСОБА_9 , належним чином підтверджується розмір матеріальних збитків, понесених позивачем внаслідок ДТП, які підлягають відшкодуванню шляхом стягнення з відповідача.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна.

Колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги з огляду на наступне.

Цивільним законодавством передбачено право особи, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, на їх відшкодування. Збитками, зокрема, являються втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (ст. 22 ЦК України).

За змістом ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За правилами ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі: Закон) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Матеріалами справи підтверджується вина ОСОБА_1 в скоєному ДТП, що підтверджується копією постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 12 січня 2016 року (а.с.8 т.1). Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована в ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», про що оформлено поліс №АІ-4414708, за яким забезпечено автомобіль «Шкода Октавія», державний номер НОМЕР_3 . Ліміт відповідальності за вказаним майном становить 50 000 грн, що підтверджується копією даного полісу (а.с.53 т.1). З огляду на вищенаведене, до відносин, що склалися між учасниками справи, слід застосовувати норми вищенаведеного Закону.

Згідно з порядком відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, передбаченої Законом, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (ст. 22 Закону).

Статтею 33 Закону передбачений перелік необхідних дій, які мають вжити особи у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, зокрема, особи-учасники ДТП невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

За правилами ст. 33-1 Закону страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально.

Страховик згідно вимог ст. 34 Закону зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

За приписами ст. 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до положень ст. 36 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Статтею 37 Закону передбачений перелік підстав, за яких страховик має право відмовити потерпілому у здійсненні страхового відшкодування.

Законодавством передбачений порядок досудового врегулювання спору щодо відшкодування шкоди, заподіяної майну третьої особи внаслідок ДТП, а саме: потерпілий у разі настання страхового випадку у передбачений законом строк має право звернутися до страховика цивільно-правової відповідальності винної особи для з`ясування розміру матеріальних збитків та отримання на основі цих даних страхового відшкодування, а страховик в свою чергу відповідно до вимог Закону має вчинити всі можливі дії для з`ясування причини страхового випадку, обчислення розміру збитків та прийняття рішення щодо розміру страхового відшкодування (регламентної виплати) на користь потерпілого.

Факт настання страхового випадку судом досліджений, вина ОСОБА_1 у скоєному доведена та наведене учасниками справи не заперечувалося.

В позовній заяві голова СФГ « Яна » ОСОБА_4 посилався на те, що страхова компанія винуватця ДТП та власне ОСОБА_1 не в повній мірі відшкодували завдану матеріальну шкоду.

З матеріалів справи вбачається, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля Mercedes Benz ML320 , внаслідок ДТП станом на 10 лютого 2016 року становила 10 829,36 грн., що підтверджується копією звіту №654/16 (а.с. 113-121 т.1).

Потерпілий ОСОБА_4 11 січня 2016 року звернувся до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», в якій застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , з заявою про перерахування страхової виплати за полісом ОСОБА_1 на розрахунковий рахунок СФГ «Яна», а 17 лютого 2016 року з заявою на виплату страхового відшкодування, що підтверджується копіями відповідних заяв (а.с. 140, 142 т.1).

Страхова виплата була перерахована на розрахунковий рахунок СФГ «Яна» у розмірі 9471,10 грн., визначеному на основі Звіту ФОП ОСОБА_10 №654/16 від 10 лютого 2016 року за виключенням суми франшизи у розмірі 1000 грн. від загального розміру заподіяного власнику автомобіля матеріального збитку, що підтверджується копією страхового акту №36-1 від 02 березня 2016 року (а.с.144 т.1).

Особисто відповідачем ОСОБА_1 було сплачено голові СФГ «Яна» ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 18 000 грн. в рахунок відшкодування витрат на відновлювальні роботи автомобіля позивача, що підтверджується копіями відповідних розписок (а.с.199-200 т.1).

Позивач, не погодившись із висновком страхової компанії щодо вартості відновлювальних робіт, звернувся до Філії «Автомобільний Дім Одеса» ПАТ «Одеса Авто» за проведенням такого розрахунку. Загальний розмір відновлювальних робіт за висновком Філії «Автомобільний Дім Одеса» ПАТ «Одеса Авто» (далі: Філія) становив 79 890,72 грн. При огляді автомобіля був присутній ОСОБА_1 , який погодився з зазначеною сумою збитків, про що свідчить його особистий підпис під розрахунком (а.с.6-7 т.1).

Сума відшкодованих ОСОБА_1 та ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» коштів значно менша від розрахованої Філією, що і стало підставою для звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з ОСОБА_1 цієї різниці грошових коштів.

Суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що заявлені позивачем відшкодування матеріальної шкоди підлягають стягненню саме з ОСОБА_1

Учасники справи згідно з її матеріалами мають декілька зобов`язань: деліктне та договірне.

Договірне зобов`язання між потерпілою особою та заподіювачем шкоди - за договором добровільного майнового страхування

Деліктне зобов`язання між потерпілою особою та відповідачем - із завдання шкоди внаслідок ДТП.

Договірне зобов`язання між відповідачем і страховою компанією - за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

В справі, що переглядається, сума страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну, за полісом №АІ-4414708 становить 50 000 грн., франшиза - 1000 грн. Страхова компанія відшкодувала позивачу грошові кошти у розмірі 9471,10 грн. З розміром такої виплати ОСОБА_4 не погодився, однак з позовом до страхувальника заподіювача шкоди не звернувся. Відповідач ОСОБА_1 відшкодував позивачу 18000 грн. в рахунок заподіяної шкоди. Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення різниці між заподіяною шкодою у розмірі 79890,72 грн. та сплаченими коштами у розмірі 27 471,10 грн. з заподіювача шкоди.

Аналізуючи питання про визначення боржника у деліктному зобов`язанні Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц роз`яснила судам наступне.

Відповідно до статті 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливо за умови, що згідно з цим договором або Законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок по виплаті страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених в статті 37), або розмір збитку перевищує ліміт відповідальності і страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страховика обмежений різницею між фактичним розміром шкоди і сумою страхового відшкодування

Покладення обов`язку по відшкодуванню шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування та сплатити страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик в разі виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Враховуючи те, що страхувальник ОСОБА_1 відповідальний за деліктне зобов`язання перед позивачем в межах 50 000 грн. страхового відшкодування за виключенням франшизи у розмірі 1000 грн., відшкодував матеріальну шкоду позивачу в розмірі 9470,71 грн., що не перевищує розміру страхових виплат, то висновки суду першої інстанції щодо стягнення в повній мірі матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, з заподіювача шкоди ( ОСОБА_1 ), є необґрунтованими. Суд першої інстанції невірно визначився з природою правових відносин, оскільки такі позовні вимоги голови СФГ «Яна» ОСОБА_4 є передчасними. Відповідно до вимог національного законодавства покладення обов`язку по відшкодуванню шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика заподіювача шкоди. Відомостей щодо наявності чинного, мотивованого рішення суду з приводу стягнення зі страховика ОСОБА_1 на користь позивача страхового відшкодування в межах страхової виплати матеріали справи не містять, а відтак в справі, яка переглядається, підстави для задоволення позовних вимог з приводу відшкодування ОСОБА_1 матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, в повному обсязі - відсутні.

Крім того, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно обґрунтованості стягнення грошових коштів за укладання договору про перевезення, очистку та зберігання вантажу міндобрив, гербіцидів та сільгоспкультур ячменю, пшениці та соняшнику своїм транспортом у розмірі 15900 грн. Задовольняючи вказану позовну вимогу, суд першої інстанції виходив з наявних в матеріалах справи квитанцій прибуткових касових ордерів (а.с.17-18 т.1). До суду апеляційної інстанції позивачем була надана копія цього договору, укладеного 20 січня 2016 року між ОСОБА_9 та головою СФГ «Яна» ОСОБА_4 в строк до 31 грудня 2017 року (а.с.50 т.2).

За правилами ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування (ст.80 ЦПК України).

Предметом договору від 20 січня 2016 року, укладеного між головою СФГ " Яна " ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_9 є перевезення, очистка та зберігання вантажу міндобрив гербіцидів та сільгоспкультур ячменю, пшениці та соняшнику.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається факт укладення такого договору між позивачем та ФОП ОСОБА_9 та оплати послуг, передбачених його умовами, однак, предметом дослідження даної цивільної справи є відшкодування матеріальної шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП, а з наданої копії договору та касових ордерів не вбачається причинно-наслідковий зв`язок між укладенням вказаного договору та наслідками отриманих автомобілем позивача механічних ушкоджень внаслідок ДТП. А відтак, суд першої інстанції необґрунтовано задовольнив дану позовну вимогу.

Враховуючи наведене, встановивши невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити, оскаржуване судове рішення - скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 січня 2019 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову Селянського фермерського господарства «Яна» до ОСОБА_1 , треті особи: Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 03 липня 2019 року.

Судді Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе