Номер провадження: 22-ц/813/2453/19
Номер справи місцевого суду: 520/3710/18
Головуючий у першій інстанції Гниличенко М. В.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 09 листопада 2018 року про стягнення витрат на правничу допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Пашичева Г.Л. про скасування рішення про реєстрацію права власності та визнання договору дарування недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до відповідачів, в якому з урахуванням уточнень (Том І: а.с. 137 139) просила суд скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 17238870 про реєстрацію за ОСОБА_4 право власності на 3/25 частини домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, яке в цілому складається з одного житлового будинку, означеного в схематичному плані під літерою «А», загальною площею 147,5 кв.м. та визнати договір дарування 3/25 часток домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, номер запису про право власності 24763428, яке в цілому складається з одного житлового будинку, означеного в схематичному плані під літерою «А», загальною площею 147,5 кв.м., в тому числі житловою площею 77,2 кв.м., реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 01, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, та посвідчений 09.02.2018 року приватним нотаріусом ОМНО Пашичевою Г.Л. недійсним з дня його укладання.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 09 листопада 2018 року заяву представника відповідача Огли Наталії Андріївни &#8211; Осадчої Ірини Анатоліївни про відшкодування судових витрат, пов'язаних з наданням правничої допомоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, грошові кошти в розмірі 20000 (двадцять тисяч гривень) в рахунок компенсації витрат на правничу допомогу.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_2 подала до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить суд скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 09 листопада 2018 року про відшкодування судових витрат, повязаних з наданням правничої допомоги та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви про відшкодування судових витрат, повязаних з наданням правничої допомоги.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03.12.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 09 листопада 2018 року про стягнення витрат на правничу допомогу у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Пашичева Г.Л. про скасування рішення про реєстрацію права власності та визнання договору дарування недійсним, а ухвалою апеляційного суду Одеської області від 10.12.2018 року призначено розгляд вищевказаної цивільної справи у приміщенні апеляційного суду Одеської області.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м.Одесі.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 ст. 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні Апеляційного суду Одеської області.

За результатами автоматичного розподілу після створення нового суду визначено склад колегії суддів: Цюра Т.В. - головуючий суддя, судді - Гірняк Л.А., Сегеда С.М.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.02.2019 року прийнято до провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Пашичева Г.Л. про скасування рішення про реєстрацію права власності та визнання договору дарування недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 09.11.2018 року про стягнення витрат на правничу допомогу у справі, яку було призначено до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду.

В судове засідання, призначене на 20.06.2019 року, сторони не з'явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За змістом ст.ст.13,43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов'язки.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов'язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов'язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов'язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Недобросовісним користування процесуальними правами вважається, зокрема, заявлення численних необґрунтованих відводів суддям, нез'явлення представників учасників судового процесу в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин, подання необґрунтованих клопотань про вчинення судом процесуальних дій, подання зустрічних позовів без дотримання вимог ЦПК, одночасного оскарження судових рішень в різних видах проваджень, подання апеляційних та касаційних скарг на судові акти, які не можуть бути оскаржені тощо. Подібна практика, спрямована на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від сторін не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено, що в провадженні Київського районного суду м.Одеси перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Пашичева Г.Л. про скасування рішення про реєстрацію права власності та визнання договору дарування недійсним.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 05.11.2018 року була прийнята відмова представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_9 від позовних вимог та провадження по цивільній справі № 520/3710/18 за позовом ОСОБА_2 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Пашичева Г.Л. про скасування рішення про реєстрацію права власності та визнання договору дарування недійсним закрито.

07.11.2018 року представник відповідача Осадча І.А. через канцелярію суду надала письмову заяву на підставі ч.5,6 ст.142 ЦПК України про стягнення з позивача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрат на правничу допомогу за договором про надання правової допомоги від 20.04.2018 року у розмірі 20000 грн., та додала до заяви письмові докази.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, районний суд виходив з того, що позов ОСОБА_2 має наявні ознаки безпідставного, тому на підставі ст.ст.44, 142 ЦПК України заява представника відповідача Осадчої І.А. про стягнення з позивача на користь відповідача ОСОБА_3 витрат на правничу допомогу у розмірі 20000 гривень, є обґрунтованою та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, повязаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Матеріали справи свідчать про те, що інтереси відповідача ОСОБА_3 у справі за вищевказаним позовом представляла адвокат Осадча І.А. на підставі Ордеру Серія ОД №002290, оформленого на підставі договору про надання правової допомоги у Київському районному суді м.Одеса №б/н від 20.04.2018 року (Том І: а.с.53-55) та на підставі Ордеру Серія ОД №002294, оформленого на підставі договору про надання правової допомоги у апеляційному суді Одеської області б/н від 24.07.2018 року (ВМ: а.с. 88-90).

Відповідач ОСОБА_3 під час розгляду справи понесла витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 грн. Розмір витрат підтверджується:

- копією договору про надання правничої допомоги у Київському районному суді м.Одеси б/н від 20.04.2018 року /а.с.6-7/

- квитанцією до прибуткового касового ордеру від 23.04.2018 року /а.с.8/

- довідкою про сплату послуг на правничу допомогу у повному обсязі в розмірі 20000 грн. /а.с.9/

- попередній розрахунок суми судових витрат з детальним описом робіт/а.с.10/

- актом здачі - прийому від 05.11.2018 року наданих послуг по договору про надання правничої допомоги б/н від 20.04.2018 року/а.с.11/

- витягом з книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці/а.с.12-14/

- копією договору про надання правничої допомоги у Апеляційному суді Одеської області б/н від 24.07.2018 року /а.с.15-16/.

Вищенаведені документи у відповідності ст.ст. 77-80 ЦПК України є належні та достатні, оскільки підтверджують факт понесених (здійснених) відповідачем витрат на правничу допомогу.

Таким чином, підставою для стягнення коштів є реально понесені стороною витрати на виконання угоди, укладеної з адвокатом про надання правничої допомоги.

При цьому, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правничу допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що згідно ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 до Київського районного суду м.Одеси були подані наступні позови, які подавались, але не мали мету розгляду справи по суті:

- 19.03.2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права власності на частку у спільному майні, визнання права власності, стягнення компенсації /№520/3204/18/, за заявою представника позивача позов повернуто.

- 23.03.2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права власності на частку у спільному майні, визнання права власності, стягнення компенсації/520/3502/18, за заявою позивача до початку розгляду справи по суті позов залишено без розгляду.

- 28.03.2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, та інших про визнання договору дарування недійсним та скасування державної реєстрації/520/3710/18, за заявою представника позивача заявлена відмова від позову та закрито провадження по справі.

- 11.06.2018 року позивач ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування земельною ділянкою, справа зупинена.

Апеляційний суд погоджується із твердженнями районного суду, що позивач ОСОБА_2 та її представники ОСОБА_9, який є її сином та ОСОБА_11, який є її чоловіком, зловживали процесуальними правами, подаючи неодноразово аналогічні безпідставні позови до суду на протязі 2018 року, в яких відповідачем виступала ОСОБА_3

На підставі наведеного вище, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про стягнення з позивача на користь відповідача ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн., відповідно до вимог ч.5 ст. 142 ЦПК України.

Не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що подання її представником ОСОБА_9 заяви про закриття провадження у справі у звязку із відмовою позивача від позову не було узгоджено з її правовою позицією та наразі нею подана апеляційна скарга на ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 05.11.2018 року, є неспроможними , з огляду на те, що законність і обґрунтованість вищевказаної ухвали суду від 05.11.2018 року було перевірено в апеляційному порядку, за результатами розгляду якої, вказана ухвала була залишена без змін.

Крім того, безпідставними є і твердження ОСОБА_2 про те, що адвокат Осадча І.А. з 2015 року не зареєстрована в органах Державної фіскальної служби як фізична особа-підприємець, а тому договір про надання правової допомоги є незаконним, з огляду на наступне.

Так, нормативно-правовим актом, що визначає правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні є Закон України Про адвокатуру і адвокатську діяльність від 15.08.2012 року із змінами.

Згідно вимог ч. 1 ст. 13 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність законодавцем визначено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

Закон України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців. Діяльність самозайнятих осіб Закон України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань не регулює.

На підставі ч. 1 ст. 17 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України.

До Єдиного реєстру адвокатів України згідно вимог ч.2 вищезазначеної статті вносяться такі відомості : про прізвище, імя та по батькові адвоката; номер і дата видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, номер і дата прийняття рішення про видачу свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; найменування і місцезнаходження організаційної форми адвокатської діяльності, номери засобів звязку; адреса робочого місця адвоката, номери засобів звязку; інформація про зупинення або припинення права на заняття адвокатською діяльністю та інші відомості, передбачені цим Законом.

Єдиний реєстр адвокатів України був створений та почав функціонувати з 16 січня 2013 року на підставі Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та Порядку ведення Єдиного реєстру адвокатів України, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17 грудня 2012 року № 26 (із змінами та доповненнями).

Відомості, що містяться в Єдиному реєстрі адвокатів України є загально відкритими та можуть бути отримані через мережу Інтернет за адресою: http://erau.unba.org.ua/.

До Єдиного реєстру адвокатів України щодо адвоката Осадчої І.А. внесені необхідні відомості згідно вимог ч. 2 ст. 17 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність. Інформація щодо адвоката Осадчої Ірини Анатоліївни про зупинення або припинення права на заняття адвокатською діяльністю в Єдиному реєстрі адвокатів України відсутня.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обовязку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що оскаржувана ухвала суду ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлена з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для її скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд ,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 09 листопада 2018 року про стягнення витрат на правничу допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Пашичева Г.Л. про скасування рішення про реєстрацію права власності та визнання договору дарування недійсним залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 01.07.2019 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда