Справа № 755/4496/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді - Гончарука В.П.

за участі секретарів - Краснової І.В., Гноілек М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус КМНО Харченко Л.В. про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності, -

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача: ОСОБА_3

представник відповідача : ОСОБА_10

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус КМНО Харченко Л.В. про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності. Просить суд встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_4 , в період з травня 1996 року до ІНФОРМАЦІЯ_2; Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 меблі вартістю 4 600,00 гри., плиту Gorenje вартістю 3 355.00 гри., пароварку Clotonic вартістю 364.90 гри., програвач DVD вартістю 999,90 гри., аеро-гриль вартістю 394.04 грн.. які знаходяться в квартирі АДРЕСА_1 ; Визнати за ОСОБА_1 , право власності на Ѕ частину однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , вартістю 322 936,00 грн.; Виключити зі складу спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 , Ѕ частину однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , вартістю 322 936.00 грн.. меблі вартістю 4 600.00 грн.. плиту Gorenje вартістю 3 355.00 грн.. пароварку Clotonic вартістю 364.90 грн.. програвач DVD вартістю 999.90 грн.. аеро-гриль вартістю 394.04 грн.. які знаходяться в квартирі АДРЕСА_1 . Стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору/

Свої вимоги мотивував тим, що на весні 1996 року познайомився із ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , а з травня 1996 року, вони почали з нею спільно мешкати, як чоловік і дружина, однією сім`єю.

Слід зазначити, що до 27 листопада 1998 року було зареєстровано шлюб між ним та ОСОБА_5 , який розірвано згідно актового запису № 1345 на підставі рішення Ватутинського районного суду міста Києва від 28 квітня 1998 року у справі № 2- 1799. Проте, згідно зазначеного судового рішення встановлено, що на момент розгляду справи № 2-1799 він з ОСОБА_5 фактично припинили шлюбні відносини вже більше ніж три роки.

Майже одразу з моменту знайомства з ОСОБА_4 і всі подальші дев`ятнадцять років, їх пов`язували спільні інтереси, спільний побут, взаємна опіка та любов один до одного. Позивач з ОСОБА_4 вели спільне господарство, спільно планували бюджет, придбавали майно за спільні кошти, несли спільні витрати на утримання майна, спільно відпочивали, відвідували разом друзів і родичів один одного тощо. В той же час. фактично перебуваючи з ОСОБА_4 в шлюбі з травня 1996 року, офіційно наші шлюбні відносини не реєстрували.

Будучи віруючими людьми, позивач з ОСОБА_4 05 червня 2009 року пройшли обряд вінчання в Храмі на честь 1000-ліття хрещення Київської Русі Української православної церкви.

Позивач з ОСОБА_4 , в 1999 році їздили з дітьми Відповідача - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , на відпочинок в Автономну республіку Крим. Він завжди допомагав по господарству, коли їздили до матері ОСОБА_4 - ОСОБА_9 , яка до 2013 року проживала в с. Крехаїв , Козелецького району. Чернігівської області, а після того, як в 2013 році ОСОБА_4 змушена була переселити до нас свою матір, всіляко допомагав їй доглядати за ОСОБА_9

Під час спільного проживання з ОСОБА_4 здійснювали різноманітні покупки, зокрема, пароварку Clotonic вартістю 364,90 грн., меблі вартістю 4 600.00 грн., плиту Gorenje вартістю 3 355,00 грн., телефон Samsung вартістю 354,00 грн., програвач DVD вартістю 999.90 грн., аеро-гриль вартістю 394,04 грн.

Таким чином, майно перелічене вище, яке придбано під час спільного проживання з ОСОБА_4 є нашою з нею спільною сумісною власністю.

Мешкали з ОСОБА_4 весь час починаючи з 1996 року, в квартири АДРЕСА_1 . Оскільки на дату з ОСОБА_4 знайомства зазначена квартира перебувала в незадовільному технічному стані і потребувала ремонту, такий ремонт в 1996 році було здійснено за рахунок належних позивачу коштів, а також з застосуванням його особистої трудової участі в проведенні ремонтних робіт та в здійсненні невід`ємних поліпшень.

За рахунок здійснення поліпшень вартість квартири АДРЕСА_1 , істотно збільшилась і, станом на 19 лютого 2016 року, становить 645 872,00 (Шістсот сорок п`ять тисяч вісімсот сімдесят дві) гривень, тоді як, станом на 18 грудня 1996 року. її відновна вартість становила 6,29 (Шість грн. 29 коп.) гривень.

В 2007 році за рахунок належних позивачу коштів було вдруге здійснено ремонт на загальну суму 13 500.00 (Тринадцять тисяч п`ятсот) гривень, що підтверджується документами, доданими до позовної заяви. При цьому, значну частину будівельних робіт (наклеювання шпалер, укладання керамічної плитки на кухні та в санвузлі, фарбування стелі) позивач здійснював власноручно.

В 2012 році, за рахунок позичених грошових коштів в сумі 10 000.00 (Десять тисяч) доларів США, що на 26 червня 2014 року (дата укладення договору позики) згідно офіційного курсу, встановленого НБУ (1 дол. США = 11.90 грн.), становило 119 000.00 (Сто дев`ятнадцять тисяч) гривень, позивачем було замінено вхідні двері в спірній квартирі, а також здійснено скління лоджії і заміна дерев`яних віконних рам на пластикові склопакети.

ОСОБА_4 часто хворіла. Вона казала, що вони одружаться після її одужання. Але ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла внаслідок хронічної ішемічної хвороби серця. Організація поховання ОСОБА_4 та ритуальне супроводження похорон були забезпечені позивачем.

Заповіт ОСОБА_4 не складала і ніяких угод між нами стосовно майна не укладалось.

Після смерті ОСОБА_4 позивач продовжує мешкати в квартирі АДРЕСА_1 , утримує зазначене майно, а також користуюсь майном, придбаним під час шлюбу з ОСОБА_4 .

В той же час. брат ОСОБА_4 - ОСОБА_2 , як спадкоємець за законом, претендує на спадщину, яка відкрилась після смерті його сестри і приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харченко Я.В., за зверненням Відповідача 22 жовтня 2015 року заведено спадкову справу № 58098744.

Одночасно ОСОБА_2 заявив, щоб позивач пішов геть з квартири АДРЕСА_1 , де він прожив майже 20 років, у зв`язку з чим змушений звернутись до суду.

Позивач та Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав викладених у змісті позовної заяви, просили прийняти рішення, яким позов задовольнити. Додатково пояснили, з травня 1996 року, тобто з моменту знайомства позивача з ОСОБА_4 і всі подальші дев`ятнадцять років, їх пов`язували спільні інтереси, спільний побут, взаємна опіка та любов один до одного. Вели спільне господарство, спільно планували бюджет, придбавали майно за спільні кошти, несли спільні витрати на утримання майна, спільно відпочивали, відвідували разом друзів і родичів один одного тощо. Таким чином, вважають що спірна квартира та нажите майно за час спільного проживання позивача з ОСОБА_4 у цивільному шлюбі є спільною сумісною власністю.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі та просив прийняти рішення, яким відмовити в позові. Крім того, пояснив, що спірна квартира та нажите майно за час спільного проживання позивача з ОСОБА_4 у цивільному шлюбі не є спільною сумісною власністю, оскільки стороною позивача не доведено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сім`єю.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14 березня 2016 року, відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на майно.

Ухвалою судді від 16 січня 2017 року зупинено провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа приватний нотаріус КМНО Харченко Л.В. про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності до вступу в законну силу рішення за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса КМНО Харченко Л.В. про визнання недійсним правочину щодо прийняття спадщини, що перебуває в провадженні Дніпровського районного суду м.Києва.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 червня 2018 року, поновлено провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа: приватний нотаріус КМНО Харченко Л.В. про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності.

Вислухавши пояснення сторін та свідків, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні встановлено, що на весні 1996 року позивач познайомився із ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , а з травня 1996 року, вони почали з нею спільно мешкати, як чоловік і дружина, однією сім`єю, дані обставини були підтвердженні доводами свідків допитаних в ході судового розгляду.

27 листопада 1998 року було зареєстровано шлюб між позивачем та ОСОБА_5 , який розірвано згідно актового запису № 1345 на підставі рішення Ватутинського районного суду міста Києва від 28 квітня 1998 року у справі № 2- 1799.

Згідно зазначеного судового рішення встановлено, що на момент розгляду справи № 2-1799 позивач з ОСОБА_5 фактично припинили шлюбні відносини вже більше ніж три роки.

В подальшому, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 05 червня 2009 року пройшли обряд вінчання в Храмі на честь 1000-ліття хрещення Київської Русі Української православної церкви.

ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, актовий запис № 1522.

Відповідно до ст. 13 Кодексу про шлюб та сім`ю України, реєстрація шлюбу встановлюється як в інтересах державних і громадських, так і з метою охорони особистих і майнових прав та інтересів подружжя і дітей. Права і обов`язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Час виникнення прав і обов`язків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану.

Правовий статус майна, як спільної сумісної власності подружжя, нажитого в період шлюбу, визначений статтею 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, що кореспондується з положеннями ст. 16 Закону України «Про власність», який діяв в період з 15 квітня 1991 року та втратив чинність 20 червня 2007 року.

Згідно із ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Відповідно до вимог ч.1 ст.24 Кодексу про шлюб та сім`ю України, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Чинний до 01.01.2004 року Кодекс про шлюб та сім`ю в Україні не містив норми, яка б регламентувала спільну сумісну власність на майно чоловіка та жінки, що проживають однією сім`єю.

Згідно п.1 Прикінцевих та перехідних положень СК України цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, що відбулось 01.01.2004 року.

Таким чином, виходячи із принципу незворотності дії у часі, встановленого ч. 1 ст. 58 Конституції України, на правовідносини, що виникли раніше дія вказаних нормативних актів не поширюється.

Як роз`яснено у п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року за №5 «Про судову практику в правах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», встановлення судом факту перебування у фактичних шлюбних відносинах на підставі п.5 ст.273 ЦПК може мати місце, якщо такі відносини виникли до 8 липня 1944 року і тривали до смерті (пропажі без вісті на фронті) одного з подружжя, внаслідок чого шлюб не може бути зареєстровано в органах реєстрації актів громадського стану. В інших випадках заяви про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах судовому розгляду не підлягають.

Цивільний процесуальний кодекс в редакції 2004 року, п. 5 ст. 256 якого передбачено розгляд судом справ про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, вступив в законну силу лише з 01.09.2004 року.

Відповідно до ст. 13 Кодексу про шлюб та сім`ю України, реєстрація шлюбу встановлюється як в інтересах державних і громадських, так і з метою охорони особистих і майнових прав та інтересів подружжя і дітей. Права і обов`язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Час виникнення прав і обов`язків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану.

Правовий статус майна, як спільної сумісної власності подружжя, нажитого в період шлюбу, визначений статтею 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, що кореспондується з положеннями ст. 16 Закону України «Про власність», який діяв в період з 15 квітня 1991 року та втратив чинність 20 червня 2007 року.

Чинний до 01.01.2004 року Кодекс про шлюб та сім`ю в Україні не містив норми, яка б регламентувала спільну сумісну власність на майно чоловіка та жінки, що проживають однією сім`єю.

Стаття 74 СК України визначає, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Згідно із ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують: 1) час придбання; 2) джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте); 3) мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року N 6-2253цс15.

Статтею 57 СК України передбачено , що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" ; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України .

Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя.

Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

З огляду на вимоги ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, для встановлення факту проживання жінки та чоловіки без шлюбу та визнання їх сім`єю необхідне встановлення фактів їх спільного проживання, ведення ними спільного побуту та наявність взаємних прав та обов`язків даних осіб.

Звертаючись з позовом до суду, позивач просить встановити факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 з травня 1996 року по ІНФОРМАЦІЯ_2, мотивуючи тим, що встановлення даного факту має юридичне значення, оскільки доведення факту проживання позивача та колишньої цивільної дружини, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, тягне за собою виникнення у позивача права на майно за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_4 .

Таким чином, в ході судового розгляду встановлено, і не заперечувалось сторонами по справі та поясненнями свідків, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 вели спільне господарство, спільно планували бюджет, придбавали майно за спільні кошти, несли спільні витрати на утримання майна, спільно відпочивали, відвідували разом друзів і родичів в період з травня 1996 року по ІНФОРМАЦІЯ_2.

Виходячи з предмету спору та норм чинного законодавства, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами спору, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про встановлення факту проживання з ОСОБА_4 з травня 1996 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 підпадають під застосування Кодексу про шлюб та сім'ю України (в редакції 1969 р.), нормами якого чітко визначено реєстрація шлюбу у державних органах реєстрації актів громадянського стану, при цьому, зазначений Кодекс не передбачав право встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а тому вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, а саме в частині встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_4 з 1 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_2.

Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні, під час спільного проживання позивача з ОСОБА_4 а саме після 01 січня 2004 року були здійсненні покупки, зокрема, пароварка Clotonic вартістю 364,90 грн., меблі вартістю 4 600.00 грн., плита Gorenje вартістю 3 355,00 грн., програвач DVD вартістю 999.90 грн. та аеро-гриль вартістю 394,04 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Таким чином, майно перелічене вище, яке придбано під час спільного проживання позивача з ОСОБА_4 є спільною сумісною власністю.

У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як передбачено ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Частиною 2 статті 1223 ЦК України регламентовано, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

В судовому засіданні встановлено, квартири АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 26.12.1996 року та копією інформаційної довідки Комунального підприємства Київської міської ради «Комунальне міське бюро технічної інвентаризації» за КВ-2015 № 37297 від 10.11.2015 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, актовий запис № 1522.

ІНФОРМАЦІЯ_4 мати померлої ОСОБА_4 - ОСОБА_9 звернулася до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Харченко Л.В, з заявою про прийняття спадщини після смерті своєї доньки.

В подальшому ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого Виконавчим комітетом Крехаївської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, актовий запис № 31.

Таким чином, ОСОБА_9 прийняла спадщину після смерті своє доньки ОСОБА_4 , однак не оформила своїх спадкових прав згідно чинного законодавства.

28 січня 2016 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Харченко Л.В, з заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , відповідно до якої прийняв спадщину померлої.

Разом з тим, ОСОБА_9 ще при житті заповіла усе своє майно своєму сину ОСОБА_2 , відповідно до Заповіту від 29 вересня 2015 року посвідченого секретарем Крехаївської сільської ради Козелецького району Чернігівської області Л.М, Романенко.

Відповідно до рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 лютого 2018 року у справі № 755/17743/16-ц, в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Харченко Лариса Володимирівна про визнання правочину щодо прийняття спадщини недійсним, визнання недійсним довіреності відмовлено.

В свою чергу Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17 травня 2018 року, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 лютого 2018 року у справі № 755/17743/16-ц змінено, виключено з мотивувальної частини даного рішення посилання на ст. ст. 208,212-215, 218 ЦПК України, в іншій частині залишено без змін.

Звертаючись з вимогою про визнання за ОСОБА_1 , право власності на Ѕ частину однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , вартістю 322 936,00 грн. позивач зазначає що, він претендує на вказану частину спірної квартири у зв`язку з здійсненням ним поліпшень у квартирі, а саме ремонтів за час спільного проживання з ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу.

Оскільки в судовому засіданні встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_4 з 1 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_2, а в свою чергу спірна квартира була зареєстрована на праві власності 26.12.1996 року за ОСОБА_4 та в подальшому після її смерті була успадкована її братом ОСОБА_2 , суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення даної вимоги.

Разом з тим, будь-які докази, які вказували б на те, що позивач приймав участь у придбанні вказаного нерухомого майна, матеріали справи не містять. Факт відсутності вказаних доказів ним не спростовується. При цьому обгрутовує свою позицію тим, що майно, набуте під час спільного проживання з ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу є спільним сумісним майном подружжя та підлягає поділу на засадах рівності часток майна.

Проте, з такою позицією погодитися не можна, виходячи із встановлених спірних правовідносин, норм закону та правової позиції Верховного Суду України, викладеної у ряді постанов з аналогічних правовідносин.

Так, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

На підставі вище викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус КМНО Харченко Л.В. про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності - підлягають частковому задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягненню судовий збір, що був сплачений позивачем при звернені до суду у розмірі 1 102 гривень 40 копійок.

Керуючись ст.ст. 328, 368, 392, 1223, 1258, 1261 ЦК України, ст.ст. 3, 57, 74 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року за №5 «Про судову практику в правах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», та керуючись ст.ст. 7-13, 76-81, 139, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа приватний нотаріус КМНО Харченко Л.В. про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_4 з 1 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 р.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 : меблі: вартістю 4600 грн.;плиту Gorenje вартістю 3355 грн.; пароварку Clotonic вартістю 364,9 грн.; програвач DVD вартістю 999,9 грн.; аеро - гріль вартістю 394,04 грн.

В іншій частині задоволення позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані зі сплатою судовго збору в розмірі 1102 грн.40 коп.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 10 червня 2019 року.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач:

ОСОБА_1 , місце для листування : АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ;

Відповідач - ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 адреса: АДРЕСА_4 .

Третя особа : приватний нотаріус КМНО Харченко Л.В. місцезнаходження: м.Київ, б - р Лепсе, буд.10

Суддя: