Справа № 466/2180/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«03» липня 2019 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого - судді Кавацюка В.І.

при секретарі Молінській С.В.

учасники справи: позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

представник позивача ОСОБА_3

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Кравчишин Руслана Богданівна, до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням,

у с т а н о в и в:

У березні 2019 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Кравчишин Руслана Богданівна, пред`явила в суд позов до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням.

Як на підставу своїх вимог зазначала, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори Семенюк О.Є. 28 листопада 2002 року і зареєстрованого в реєстрі за №2-3691, вона, ОСОБА_1 , та відповідач ОСОБА_2 є спадкоємцями ОСОБА_4 в рівних частках 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , яка складається в цілому з двох кімнат, житловою площею 28,2 кв. м. та кухні. Загальна площа цієї квартири становить 42,8 кв.м.

23 грудня 2002 року нею, позивачем, було отримано в Львівському обласному бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки реєстраційне посвідчення серії НОМЕР_1 , за яким їй на праві власності належить 1/4 частина вищевказаної квартири АДРЕСА_1 .

Інша частина спірної квартири належить відповідачу ОСОБА_2 , що підтверджується відповіддю ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» та копіями реєстраційних посвідчень, які долучені до позовної заяви.

У відповідності до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з положеннями ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з приписами ч.ч.1,2,4 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

У відповідності до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

У неї, позивача, відсутня домовленість з відповідачем щодо порядку володіння та користування спірною квартирою та відповідач, всупереч чинному законодавству, не дає їй ключів від вхідних дверей до квартири та проти її, ОСОБА_1 , волі, на власний розсуд користується вищевказаною квартирою.

Вона, позивач, не має можливості володіти і користуватись належним їй майном 1/4 частиною квартири АДРЕСА_1 , а тому змушена звернутись в суд.

З огляду на такі факти просить ухвалити рішення, яким зобов`язати відповідача ОСОБА_2 не чинити їй, ОСОБА_1 , перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом забезпечення безперешкодного доступу до вказаної квартири та видачі дублікату ключів від вхідних дверей квартири.

В судовому засіданні 02 липня 2019 року позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 позов підтримали, покликаючись на обставини, які викладені в позовній заяві, та додатково пояснили, що відповідач ОСОБА_2 є її, позивача, рідним братом та вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням надати їй ключі від вхідних дверей квартири, однак той відмовився це зробити та в спірну квартиру її не впускає.

В судове засідання, яке після оголошення перерви було призначено на 03 липня 2019 року о 14.30 год., позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 не з`явились та позивачем до суду подана заява з проханням завершувати розгляд справи без їх участі.

Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання жодного разу не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому порядку та відзиву на позовну заяву до суду не надіслав.

У відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання 03 липня 2019 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_3 , з`ясувавши обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до приписів ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положеннями ст. 92 Конституції України передбачено, що правовий режим власності визначається виключно законами України.

Згідно з п. 2 ч.1 ст. 3 ЦК України, яка визначає загальні засади цивільного законодавства, однією з таких засад є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом.

Положеннями ст. ст. 316, 317 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі третіх осіб. Власникові належить права володіння користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлення права власності або обмежена у його здійсненні у випадках і в порядку, встановлених законом.

У відповідності до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори Семенюк О.Є. 28 листопада 2002 року і зареєстрованого в реєстрі за №2-3691, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 в рівних частках є спадкоємцями майна після смерті їх матері ОСОБА_4 , а саме в рівних частках 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , яка складається в цілому з двох кімнат, житловою площею 28,2 кв. м. та кухні. Загальна площа цієї квартири становить 42,8 кв.м.

23 грудня 2002 року позивачем ОСОБА_1 на підставі вищевказаного свідоцтва про право на спадщину за законом було отримано в Львівському обласному бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки реєстраційне посвідчення серії НОМЕР_2 006394, за яким їй на праві власності належить 1/4 частина вищевказаної квартири АДРЕСА_1 .

Інших 3/4 частини спірної квартири належить відповідачу ОСОБА_2 , що підтверджується відповіддю ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» за №730 від 14 лютого 2019 року та копіями реєстраційних посвідчень серії НОМЕР_2 006393 від 23 грудня 2002 року та серії КММ №001180 від 16 грудня 1997 року, які долучені до позовної заяви.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями позивача ОСОБА_1 та представника ОСОБА_3 в судовому засіданні, долученими до справи вищевказаних свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори Семенюк О.Є. 28 листопада 2002 року і зареєстрованого в реєстрі за №2-3691, реєстраційних посвідчень серії НОМЕР_2 006394 від 23 грудня 2002 року, серії КММ НОМЕР_3 006393 від 23 грудня 2002 року, серії КММ №001180 від 16 грудня 1997 року, виданих Львівським обласним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки та ці обставини ніким з учасників процесу не оспорювались.

Як вбачається з пояснень позивача ОСОБА_1 та представника ОСОБА_3 , позивач зверталась до відповідача з проханням надати їй ключі від вхідних дверей квартири, однак той відмовився це зробити та в спірну квартиру її не впускає.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 є підставним та таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 81, 82, 83, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст. ст. 41, 92 Конституції України, 3, 11, 15, 16, 316, 317, 321, 355, 356, 391 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Кравчишин Руслана Богданівна, до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням задовольнити повністю.

Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом забезпечення безперешкодного доступу до вказаної квартири та видачі дублікату ключів від вхідних дверей квартири.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок) витрат по сплаті судового збору.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя В. І. Кавацюк