Справа № 465/4021/18 Головуючий у 1 інстанції: Мартьянова С.М.
Провадження № 22-ц/811/597/19 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 року м.Львів

Справа № 465/4021/18

Провадження № 22-ц/811/597/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Франківського районного суду м. Львова, постановлену у м. Львові 18 липня 2018 року (суддя Мартьянова С.М.)

у справі

за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

встановив:

5 липня 2018 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Крім того, позивач звернулася із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль «Audi А5», номер шасі НОМЕР_1 , 2012 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . Заяву мотивує тим, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до того, що відповідач відчужить майно, оскільки надав потенційним покупцям ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . довіреність від 16 січня 2018 року, посвідчену нотаріусом Петелькою І.В., згідно якої дав право цим особам розпоряджатися спірним автомобілем. Крім того, відповідач надав розписку від 16 січня 2018 року, згідно якої він має намір продати вказаний автомобіль за 19 000 доларів США, половину з яких обіцяє віддати їй (позивачу), а це у свою чергу може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду. Крім того, як вбачається із зазначеної довіреності, автомобіль ввезений на митну територію України 14 серпня 2017 року, його заборонено відчужувати протягом 365 днів без сплати акцизу, тобто, до 14 серпня 2018 року. Стверджує, що саме тому, ОСОБА_2 на даний час не може відчужити цей автомобіль. Однак, після 14 серпня 2018 року жодних перешкод для відчуження автомобіля не буде, і таке відчуження можливе на підставі довіреності.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 18 липня 2018 року заяву задоволено.

В порядку забезпечення позову накладено арешт на автомобіль марки «Audi А5», номер шасі НОМЕР_1 , 2012 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_2 Проситьскасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову. Зазначає, що ним було видано розписку на ім`я позивача, згідно якої він (апелянт) зобов`язується половину коштів від продажу спірного автомобіля (9 500 доларів США) повернути позивачу. Вказує, що ОСОБА_3 надала згоду на продаж автомобіля.

Заслухавши суддю-доповідача, представника Телішевського І.Д., дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з такого.

Забезпечення позову - це заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову, які направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду.

Згідно із ч .2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Згідно із п. п. 1, 2 ч.1ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб та забороною вчиняти певні дії

Відповідно до ч. 3 ст. 150 цього Кодексу, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Встановлено, що ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Предметом спору серед іншого є автомобіль «Ауді А5», номер шасі НОМЕР_1 , 2012 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

З метою забезпечення виконання рішення суду позивач звернулася із заявою про забезпечення позову, мотивуючи її тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Встановлено, що спірний автомобіль зареєстрований за відповідачем.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що невжиття заходів по забезпеченню позову може призвести до відчуження майна, належного відповідачу на праві приватної власності, внаслідок чого виконання можливого рішення суду про задоволення позову буде суттєво утруднене чи неможливе. Щодо вказаного автомобіля існує спір.

Судом першої інстанції вірно обрани видзабезпечення позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, які не спростовані доводами апеляційної скарги. Ухвала суду прийнята з додержанням закону.

Керуючись: ст. ст. 149, 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 18 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з часу її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 8 липня 2019 року.

Головуючий

Судді