Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 320/9449/15-ц

провадження № 61-13774св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 квітня 2016 року у складі судді Ковальової Ю. В. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 29 червня 2016 року у складі колегії суддів: Полякова О. З., Спас О. В., Онищенка Е. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог, заперечень на позов і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживача, розірвання договорів банківського вкладу та стягнення заборгованості, посилаючись на те, що між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договори банківського вкладу, за якими вона внесла грошові кошти для розміщення на депозитних вкладах, а саме договір від 25 лютого 2011 року № SAMDN4445 (вклад «Мультивалютний») на суму 40 000 грн з процентною ставкою 12 % річних та 1 500 євро з процентною ставкою 6,75 % річних строком на три місяці, договір від 08 лютого 2013 року № SAMDN0624 (вклад «Мультивалютний на 3 міс.»)на суму 80 000 грн з процентною ставкою 16 % річних строком на три місяці, договір від 18 вересня 2013 року, оформлений заявою № SAMDN1463 на вклад «Стандарт на 12 міс.» на суму 60 000 грн з процентною ставкою 18 % річних строком на 366 днів до 18 вересня 2014 року. На виконання умов договорів після їх підписання вона внесла грошові кошти до операційної каси відділення банку № 161 в місті Ялті Автономної Республіки Крим. Умовами зазначених договорів передбачено автоматичну їх пролонгацію на новий термін. Починаючи з лютого 2014 року, банк в односторонньому порядку припинив нарахування відсотків за вкладами, заблокував обслуговування депозитних рахунків та відмовився повернути грошові кошти. Тому позивач просила суд:

- розірвати з 21 вересня 2014 року договір від 25 лютого 2011 року № SAMDN4445 (вклад «Мультивалютний»);

- розірвати з 21 вересня 2014 року договір від 08 лютого 2013 року № SAMDN0624 (вклад «Мультивалютний на 3 міс.»);

- стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь заборгованість за договором банківського вкладу № SAMDN4445 по рахунку № НОМЕР_1 в розмірі 75 466,80 грн, з яких: 40 000 грн - сума вкладу, 14 096,53 грн - сума невиплачених процентів за вкладом, 19 982,87 грн - інфляційні втрати, 1 387,40 грн - 3 % річних;

- стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь заборгованість за договором банківського вкладу № SAMDN4445 по рахунку № НОМЕР_2 в розмірі 1 898,24 євро, що у гривневому еквіваленті становить 46 660,68 грн, з яких: 1 500 євро, що у гривневому еквіваленті становить 36 871,53 грн, - сума вкладу, 366,21 євро, що у гривневому еквіваленті становить 8 510,20 грн, - сума невиплачених процентів за вкладом, 52,03 євро, що у гривневому еквіваленті становить 1 278,95 грн, - 3 % річних;

- стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь заборгованість за договором банківського вкладу № SAMDN0624 по рахунку № НОМЕР_3 в розмірі 157 330,98 грн, з яких: 80 000 грн - сума вкладу, 34 590,44 грн - сума невиплачених процентів за вкладом, 39 965,75 грн - інфляційні втрати, 2 774,79 грн - 3 % річних;

- стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь заборгованість за договором банківського вкладу № SAMDN1463 по рахунку № НОМЕР_4 в розмірі 110 839,51 грн, з яких: 60 000 грн - сума вкладу, 18 774,24 грн - сума невиплачених процентів за вкладом, 29 974,31 грн - інфляційні втрати, 2 090,96 грн - 3 % річних.

В запереченні на позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначило, що позивачем не надано оригіналів договорів та квитанцій, які б підтверджували факт укладення між сторонами договорів банківських вкладів та внесення коштів на рахунки, не надано доказів залишку коштів на банківських рахунках. У зв`язку з окупацією території Автономної Республіки Крим та конфіскацією частини майнового комплексу ПАТ КБ «ПриватБанк», що використовувалося у банківській діяльності відокремленими структурними підрозділами банку на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, банку закритий доступ до первинної документації, а саме: договорів з клієнтами на паперових носіях та касових документів. Також обмеженим є доступ до інформації на електронних носіях через конфіскацію серверів. Тому банк позбавлений можливості надати будь-яку інформацію стосовно договорів, які начебто укладені між ним та позивачем. Крім цього, необхідно встановити факт звернення позивача до автономної некомерційної організації «Фонд захисту вкладників» за отриманням компенсаційних виплат та звернення до судів Російської Федерації на території Автономної Республіки Крим. Задоволення позовних вимог спричинить подвійне стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів за одними й тими самими договорами банківського вкладу.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 квітня 2016 року позов задоволено. Розірвано з 21 вересня 2014 року укладені між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» договір № SAMDN4445 на вклад «Мультивалютний» від 25 лютого 2011 року, договір № SAMDN0624 на вклад «Мультивалютний на 3 місяці» від 08 лютого 2013 року. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором банківського вкладу № SAMDN4445 по рахунку № НОМЕР_1 : суму вкладу в розмірі 40 000 грн, суму невиплачених процентів за вкладом у розмірі 14 096,53 грн, інфляційні втрати в сумі 19 982,87 грн, 3 % річних від прострочених сум вкладу в розмірі 1 387,40 грн, а всього 75 466,80 грн. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором банківського вкладу № SAMDN4445 по рахунку № НОМЕР_2 : суму вкладу в розмірі 1500 євро, суму невиплачених процентів за вкладом в розмірі 346,21 євро, 3 % річних від прострочених сум вкладу в розмірі 52,03 євро, а всього 1 898,24 євро. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором банківського вкладу № SAMDN0624 по рахунку № НОМЕР_3 : суму вкладу в розмірі 80 000 грн, суму невиплачених процентів за вкладом в розмірі 34 590,44 грн, інфляційні втрати в сумі 39 965,75 грн, 3 % річних від прострочених сум вкладу в розмірі 2 774,79 грн, а всього 157 330,98 грн. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором банківського вкладу № SAMDN1463 по рахунку № НОМЕР_4 : суму вкладу в розмірі 60 000 грн, суму невиплачених процентів за вкладом в розмірі 18 774,24 грн, інфляційні втрати в сумі 29 974,31 грн, 3 % річних від прострочених сум вкладу в розмірі 2 090,96 грн, а всього 110 839,51 грн. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в дохід держави в сумі 3 903 грн.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача сум банківських вкладів та процентів є правомірними, позивач скористалася своїм правом дострокового розірвання договорів, письмово повідомивши відповідача про такий намір, однак відповідачем не виконано умов договорів щодо повернення коштів банківських вкладів та розірвання вказаних договорів. Посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на відсутність обов`язку відповідати за договорами банківського вкладу, укладеними на території Автономної Республіки Крим,не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, оскільки договори були укладені між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридичною особою, місцезнаходження якої розташоване у м. Дніпропетровську. Доводи відповідача про те, що позивач могла отримати кошти від створеного на території Автономної Республіки Крим«Фонду захисту вкладників», суд вважав безпідставними, оскільки відповідно до наданої позивачем довідки № 10129 від 25 червня 2015 року станом на 22 червня 2015 року ОСОБА_1 не зверталася до Автономної некомерційної організації «Фонд захисту вкладників» за отриманням компенсаційних виплаті вони їй не здійснювалися. Позивач надала оригінали спірних договорів банківських вкладів та оригінали квитанцій на підтвердження внесення коштів, а банк такі обставини не спростував.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 29 червня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 квітня 2016року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги.

У липні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 29 червня 2016 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач не довела належними доказами факт укладення між сторонами договорів банківських вкладів, внесення коштів на рахунки за цими договорами, залишку коштів на банківських рахунках і судами попередніх інстанцій не перевірено розрахунків, зроблених позивачем. Судами встановлено, що спірні договори є розірваними з 20 вересня 2014 року та з 21 вересня 2014 року, проте відсотки стягнуто за повною процентною ставкою до 16 листопада 2015 року. Зважаючи на подання позовної заяви 13 листопада 2015 року, нарахування відсотків до 16 листопада 2015 року є неправомірним. Копія довідки № 44005054 від 18 травня 2014 року та копії виписок № 44005054 від 20 серпня 2014 року є неналежними доказами, оскільки не завірені належним чином, видані нібито Кримською філією банку, що виключається з огляду на припинення її діяльності у травні 2014 року. Позивач не надала оригіналів довідки № 44005054 від 18 травня 2014 року та виписки № 44005054 від 20 серпня 2014 року, а тому суди не могли прийняти їх копії як докази існування невиконаних грошових зобов`язань банку перед позивачем. Посилання судів першої та апеляційної інстанції на рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Золотас проти Греції» є безпідставним, оскільки обставини цієї справи не є подібними до обставин, встановлених ЄСПЛ.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано її матеріали з Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, зупинено виконання рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 квітня 2016 року до закінчення касаційного провадження у справі, а ухвалою від 20 березня 2017 року - справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

15 березня 2018 року справу № 320/9449/15-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 213 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року), рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 214 ЦПК України 2004 року).

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення апеляційного суду в повній мірі не відповідає.

Судами встановлено, що 25 лютого 2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридичною особою в особі голови правління ОСОБА_2 було укладено договір № SAMDN4445 (вклад «Мультивалютний»), за умовами якого ОСОБА_1 передала, а банк прийняв на строк 3 місяці до 25 травня 2011 року грошові кошти в розмірі 40 000 грн на рахунок № НОМЕР_1 з процентною ставкою 12 % річних та грошові кошти в розмірі 1 500 євро на рахунок № НОМЕР_2 з процентною ставкою 6,75 % річних.

08 лютого 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Голови правління ОСОБА_2 було укладено договір № SAMDN0624 (вклад «Мультивалютний на 3 міс.»), за умовами якого ОСОБА_1 передала, а банк прийняв на строк 3 місяці грошові кошти в розмірі 80 000 грн на рахунок № НОМЕР_3 з процентною ставкою 16 % річних.

18 вересня 2013 року ОСОБА_1 подала, а ПАТ КБ «ПриватБанк» оформило заяву № SAMDN1463 на вклад «Стандарт на 12 міс.», за умовами якої банк відкрив на ім`я ОСОБА_1 особовий рахунок № НОМЕР_4 для прийняття вкладу у розмірі 60 000 грн з процентною ставкою 18 % річних строком на 366 діб до 18 вересня 2014 року.

На виконання умов договорів після їх підписання позивач внесла грошові кошти на рахунки, відкритті у відповідача.

В день закінчення строків договору № SAMDN4445 (вклад «Мультивалютний») та договору № SAMDN0624 (вклад «Мультивалютний на 3 міс.») ОСОБА_1 не заявляла банку про свій намір повернути вклади, тому ці договори було неодноразово продовжено.

Починаючи з лютого 2014 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» в односторонньому порядку припинило нарахування відсотків за вкладами на депозитних рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_1 .

Згідно з довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк» від 18 травня 2014 року № 444005054, надісланою електронним листом на електронну адресу позивача, залишок на депозитних рахунках станом на 18 травня 2014 року складав: 44 414,44 грн - на рахунку № НОМЕР_1 , 1 618,62 євро - на рахунку № НОМЕР_2 , 86 499,99 грн - на рахунку № НОМЕР_3 , 60 828,49 грн - на рахунку № НОМЕР_4 .

Згідно з витягами за банківськими рахунками, що відкриті в ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 , які було направлено на електронну адресу позивача за її запитом, останньою датою нарахування процентів за договорами № SAMDN4442, № SAMDN4445 є 25 лютого 2014 року, сума залишку не змінилася та становить 44 414,44 грн - на рахунку № НОМЕР_1 , 1 618,62 євро - на рахунку № НОМЕР_2 ; останньою датою нарахування процентів за договором № SAMDN0624 є 08 лютого 2014 року, сума залишку не змінилася та становить 86 499,99 грн - на рахунку № НОМЕР_3 ; останньою датою нарахування процентів за договором № SAMDN1463 є 18 березня 2014 року, сума залишку не змінилася та становить 60 828,49 грн - на рахунку № НОМЕР_4 .

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з положеннями статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно з частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення статті 1059 ЦК України врегульовують питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно з пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8); договір банківського вкладу укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174 (далі - Інструкція № 174), передбачено, що банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі її здійснення в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Підпунктами 1.1, 1.3, 1.17 глави 1 «Загальні вимоги до оформлення касових документів» розділу IV «Касові операції банків (філій, відділень) з клієнтами» Інструкції № 174 передбачено, що до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать, зокрема - квитанція, чек банкомата, що формуються платіжними пристроями. Касові документи мають містити такі обов`язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

За операціями з видачі готівки або приймання її для зарахування на відповідний рахунок із застосуванням платіжних пристроїв формується та роздруковується відповідний касовий документ (квитанція/чек банкомата, сліп) на паперовому носії, який видається клієнту. За операціями з видачі готівки із застосуванням банкомата формується і роздруковується чек банкомата на вимогу клієнта.

На підтвердження укладання договорів судом першої інстанції в судовому засіданні оглянуто оригінали депозитних договорів та квитанцій про внесення до банку сум вкладів. Вказані квитанції містять усі необхідні реквізити, а саме: відомості про платника, призначення платежу, підпис працівника банку, електронний цифровий підпис.

Доказів повернення позивачу коштів за вкладами (депозитів) банк суду не надав.

Відповідно до частини четвертої статті 1060 ЦК України, якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з частиною першою статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Діяльність відокремленого підрозділу відповідача на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя було припинено постановою Правління Національного банку України від 06 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя».

Згідно з пунктом 5 цієї постанови банкам, серед яких зазначено й ПАТ КБ «ПриватБанк», визначено припинити діяльність відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що позивачем доведено факт укладення між сторонами договорів банківських вкладів та внесення грошових коштів у заявленому розмірі та що, не повернувши грошові кошти за вимогою вкладника, банк не виконав належним чином своїх зобов`язань і позбавив вкладника права користуватись належними їй грошовими коштами.

Наведені у касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» доводи про відсутність між сторонами зобов`язальних правовідносин є необґрунтованими, оскільки суперечать наявним у справі доказам, в тому числі оглянутим в суді першої інстанції оригіналам договорів та квитанцій. Враховуючи викладене, аргументи заявника про те, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження факту укладення спірних договорів, є безпідставними. Висновки судів першої та апеляційної інстанції щодо оцінки вказаних документів викладені у мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень, а тому доводи касаційної скарги в цій частині зводяться до переоцінки доказів і встановлених обставин справи, що виходить за межі компетенції касаційного суду.

Доводи касаційної скарги про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя не має правових підстав та можливості для здійснення банківської діяльності, у зв`язку з чим банк фактично не мав доступу до свого майна та договорів на окупованій території, що унеможливило їх виконання, не може бути взято до уваги, оскільки договори банківських вкладів були укладені не з відділенням чи філією банку, а з ПАТ КБ «ПриватБанк», яке є юридичною особою, місцезнаходження якої розташоване у м. Дніпро, і повинно відповідати за своїми зобов`язаннями згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судами встановлено, що договори банківського вкладу, щодо яких виник спір, розірвано 20 вересня 2014 року, а договір банківського вкладу №SAMDN1463 припинив свою дію 18 вересня 2014 року у зв`язку із закінченням строку.

Стягуючи інфляційні втрати та 3 % річних від простроченої суми вкладу за вищевказаними договорами, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно застосував положення частини другої статті 625 ЦК України та навів у рішенні детальні розрахунки стягнутих сум.

Заперечень щодо правильності проведених судом розрахунків та вирішення позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат і 3 % річних в касаційній скарзі не наведено.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині розірвання з 21 вересня 2014 року укладених між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» договору № SAMDN4445 на вклад «Мультивалютний» від 25 лютого 2011 року, договору № SAMDN0624 на вклад «Мультивалютний на 3 місяці» від 08 лютого 2013 року, а також стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суми вкладу за договором банківського вкладу № SAMDN4445 по рахунку № НОМЕР_1 в розмірі 40 000 грн, інфляційних втрат в розмірі 19 982,87 грн та 3 % річних в розмірі 1 387,40 грн, суми вкладу за договором банківського вкладу № SAMDN4445 по рахунку № НОМЕР_2 в розмірі 1500 євро та 3 % річних в розмірі 1 898,24 євро, суми вкладу за договором № SAMDN0624 по рахунку № НОМЕР_3 в розмірі 80 000 грн, інфляційних втрат в розмірі 39 965,75 грн та 3 % річних в розмірі 2 774,79 грн, суми вкладу за договором № SAMDN1463 по рахунку № НОМЕР_4 в розмірі 60 000 грн, інфляційних втрат в розмірі 29 974,31 грн та 3 % річних в розмірі 2 090,96 грн ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що судові рішення в цій частині підлягають залишенню без змін.

Разом з тим Верховний Суд не може погодися з висновками судів в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів за договорами банківських вкладів з огляду на таке.

Відповідно до частини п`ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Верховний Суд України у постановах № 6-338цс16 від 11 травня 2016 року, № 6-36цс15 від 10 червня 2015 року, № 6-302цс16 від 27 квітня 2016 року навів правовий висновок про те, що закінчення строку дії договору банківського вкладу в разі невиконання зобов`язань не припиняє зобов`язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов`язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.

При цьому згідно з частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Згідно з пунктом 11 договору № SAMDN4445 (вклад «Мультивалютний») сторони погодили, що при продовженні терміну вкладу розрахунок відсотків на кожний новий термін вкладу здійснюється за процентною ставкою, що діє в банку для депозитних вкладів даного найменування та строку на день закінчення попереднього терміну вкладу, без укладення додаткових угод до цього договору. Наступне продовження вкладу здійснюється в такому ж порядку.

Згідно з пунктом 13 договору № SAMDN0624 (вклад «Мультивалютний на 3 міс.») відсотки під час нового терміну вкладу нараховуються на суму вкладу за відсотковою ставкою для депозитних вкладів даного найменування та строку на день закінчення попереднього терміну вкладу, без укладення додаткових угод до цього договору.

За змістом пункту 12 договору № SAMDN4445 (вклад «Мультивалютний»), пункту 14 договору № SAMDN0624 (вклад «Мультивалютний на 3 міс.»), пункту 5 заяви № SAMDN1463 на вклад «Стандарт на 12 міс.» сторони мають право достроково розірвати договір відповідно до чинного законодавства, повідомивши про це іншу сторону за два банківських дні до дати розірвання договору.

За умовами договору №SAMDN1463 строк депозиту становить 366 днів, який закінчився 18 вересня 2014 року.

04 вересня 2014 року ОСОБА_1 надіслала відповідачу претензію, за змістом якої просила повернути належні їй грошові кошти. Зазначена претензія отримана ПАТ КБ «ПриватБанк» 17 вересня 2014 року.

У відповідь на претензію ПАТ КБ «ПриватБанк» надіслало ОСОБА_1 лист від 27 жовтня 2014 року, в якому фактично визнало факт існування укладених між сторонами договорів банківських вкладів та свої зобов`язання щодо повернення депозитних вкладів, але відмовило в їх поверненні, посилаючись на політичні події, неможливість здійснення Національним Банком України банківського регулювання і валютного контролю на території Автономної Республіки Крим.

Отже, закінчення строку дії договору банківського вкладу або розірвання договору банківського вкладу на вимогу однієї із сторін в разі невиконання зобов`язань не припиняє зобов`язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні.

Суди не звернули уваги на доводи банку щодо неправильного нарахування розміру відсотків за користування вкладами і ту обставину, що відсотки за користування спірними коштами було розраховано позивачем до 16 листопада 2015 року, тобто поза межами строку дії договорів, а суди з цим погодилися, не встановивши правові підстави для таких розрахунків.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції повинен з`ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Однак, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд належним чином не перевірив доводів ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо розміру стягнутих відсотків за договорами банківських вкладів, зокрема не встановив, коли саме відбулося дострокове припинення договірних правовідносин між сторонами, які суми процентів за банківськими вкладами та на якій правовій підставі підлягають стягненню з банку на користь вкладника після такого припинення, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Переглядаючи справу, суд апеляційної інстанції в порушення вимог статей 57-60, 212 ЦПК України 2004 року не врахував зазначені обставини та вимоги процесуального законодавства, належним чином не дослідив та не перевірив доводів апеляційної скарги і наданий позивачем розрахунок заборгованості, що призвело до неправильного вирішення справи в частині стягнення відсотків за договорами банківських вкладів.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні в достатній мірі не виклав мотиви, на яких воно базується, адже право на захист може вважатися ефективним тільки тоді, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином судом вивчені усі їх доводи, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення ЄСПЛ у справах «Мала проти України»; «Суомінен проти Фінляндії»).

В силу вищенаведених положень статті 400 ЦПК України у Верховного Суду відсутні процесуальні можливості з`ясувати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанцій, що перешкоджає Верховному Суду ухвалити нове рішення в частинівирішення позовних вимог про стягнення відсотків за вкладами.

Відповідно до пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Враховуючи, що апеляційний суд належним чином не дослідив наданий позивачем розрахунок процентів за договорами банківських вкладів, не встановив фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, ухвалене ним судове рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів за вкладами не може вважатися законним і обґрунтованим, а тому воно підлягає скасуванню з передачею справи в цій частині на новий апеляційний розгляд.

Верховним Судом взято до уваги тривалий час розгляду судами вказаної справи, однак з метою дотримання принципів справедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України), а також основоположних засад (принципів) цивільного судочинства (частина третя статті 2 ЦПК України), суд дійшов висновку про передачу справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для повного, всебічного та об`єктивного дослідження і встановлення фактичних обставин, що мають важливе значення для правильного вирішення справи.

Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального і процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, перевірити наданий позивачем розрахунок на предмет правильності та законності, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Верховний Суд врахував, що суд апеляційної інстанції не усунув порушень, допущених судом першої інстанції під час розгляду справи, а тому з метою процесуальної економії та з урахуванням повноважень апеляційного суду вирішив, що справа підлягає направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки виконання рішення суду першої інстанції було зупинене ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 жовтня 2016 року, у зв`язку із залишенням цього рішення без змін в частині розірвання з 21 вересня 2014 року укладених між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» договору№ SAMDN4445 на вклад «Мультивалютний» від 25 лютого 2011 року, договору № SAMDN0624 на вклад «Мультивалютний на 3 місяці» від 08 лютого 2013 року, а також стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суми вкладу за договором банківського вкладу № SAMDN4445 по рахунку № НОМЕР_1 в розмірі 40 000 грн, інфляційних втрат в розмірі 19 982,87 грн та 3 % річних в розмірі 1 387,40 грн, суми вкладу за договором банківського вкладу № SAMDN4445 по рахунку № НОМЕР_2 в розмірі 1500 євро та 3 % річних в розмірі 1 898,24 євро, суми вкладу за договором № SAMDN0624 по рахунку № НОМЕР_3 в розмірі 80 000 грн, інфляційних втрат в розмірі 39 965,75 грн та 3 % річних в розмірі 2 774,79 грн, суми вкладу за договором № SAMDN1463 по рахунку № НОМЕР_4 в розмірі 60 000 грн, інфляційних втрат в розмірі 29 974,31 грн та 3 % річних в розмірі 2 090,96 грн необхідно поновити його виконання в цій частині.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 29 червня 2016 рокускасувати в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення відсотків за вкладами, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині (вирішення позовних вимог про розірвання договорів банківського вкладу, стягнення сум банківських вкладів, інфляційних втрат та трьох процентів річних) рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 29 червня 2016 рокузалишити без змін.

Поновити виконання рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 квітня 2016 року в частині розірвання з 21 вересня 2014 року укладених між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» договору № SAMDN4445 на вклад «Мультивалютний» від 25 лютого 2011 року, договору № SAMDN0624 на вклад «Мультивалютний на 3 місяці» від 08 лютого 2013 року, а також стягнення з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суми вкладу за договором банківського вкладу № SAMDN4445 по рахунку № НОМЕР_1 в розмірі 40 000 грн, інфляційних втрат в розмірі 19 982,87 грн та 3 % річних в розмірі 1 387,40 грн, суми вкладу за договором банківського вкладу № SAMDN4445 по рахунку № НОМЕР_2 в розмірі 1500 євро та 3 % річних в розмірі 1 898,24 євро, суми вкладу за договором № SAMDN0624 по рахунку № НОМЕР_3 в розмірі 80 000 грн, інфляційних втрат в розмірі 39 965,75 грн та 3 % річних в розмірі 2 774,79 грн, суми вкладу за договором № SAMDN1463 по рахунку № НОМЕР_4 в розмірі 60 000 грн, інфляційних втрат в розмірі 29 974,31 грн та 3 % річних в розмірі 2 090,96 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді:В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко
В. А. Стрільчук

М. Ю. Тітов