Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 164/833/16-ц

провадження № 61-12597св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представники позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_4 ,

представник відповідача - ОСОБА_5 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Волинської області від 13 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Лівандовської-Кочури Т. В., Федонюк С. Ю., Гришуцького А. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 24 лютого 2002 року він перебував із ОСОБА_6 у зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Маневицького районного суду Волинської області від 28 жовтня 2014 року розірвано.

Вказував, що за час перебування у шлюбі ними було придбано автомобіль Fiat Doblo, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , шасі № НОМЕР_3 , який було оформлено на ОСОБА_4 . Також за час шлюбу ними придбано автомобіль Mercedes Benz 814, 1996 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 .

Питання щодо розподілу вказаних автомобілів сторонами у добровільному порядку не вирішено.

Таким чином, просив суд поділити спільне майно колишнього подружжя наступним чином: автомобіль Mercedes Benz 814, 1996 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 , вартістю 198 750 грн виділити йому та визнати за ним право власності на вказаний автомобіль; автомобіль Fiat Doblo, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , шасі № НОМЕР_3 , вартістю 235 610 грн виділити ОСОБА_4 та стягнути з неї на його користь 18 480 грн компенсації вартості його частки у права власності на вказаний автомобіль.

10 травня 2016 року ОСОБА_1 подав до суду уточнену позовну заяву в якій просив суд стягнути з ОСОБА_4 на його користь грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля Mercedes Benz 814, 1996 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 , у розмірі 136 123 грн; стягнути з ОСОБА_4 на його користь грошову компенсацію вартості автомобіля Fiat Doblo, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , шасі № НОМЕР_3 у розмірі 70 800 грн.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 30 вересня 2016 року у складі судді Невари О. В. позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Виділено ОСОБА_1 автомобіль Mercedes Benz 814, 1996 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 , вартістю 272 246 грн та визнано за ним право власності на вказаний транспортний засіб.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 83 623 грн грошової компенсації за відхилення від вартості, що приходиться на ідеальні частки спірного майна.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 не надано доказів того, що ОСОБА_4 має можливість сплатити грошову компенсацію у розмірі 1/2 частки спірного майна згідно його позовних вимог, а тому врахувавши, що на утриманні відповідача перебуває спільна із позивачем малолітня дитина, наявність у позивача права керування вантажними автомобілями, суд прийшов до висновку про виділення ОСОБА_1 автомобіля Mercedes Benz 814 з визнанням за ним права власності на вказаний транспорт. Також із ОСОБА_1 підлягає стягненню грошова компенсація на користь ОСОБА_4 за відхилення від вартості, що приходиться на ідеальні частки спірного рухомого майна у розмірі 83 623 грн.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суд Волинської області від 13 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Маневицького районного суду Волинської області від 30 вересня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки Mercedes Benz 814, 1996 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 у розмірі 136 123 грн та грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля Fiat Doblo, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , шасі № НОМЕР_3 у розмірі 52 500 грн.

Виділено транспортний засіб марки Mercedes Benz 814, 1996 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 в особисту приватну власність ОСОБА_4 .

Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в уточнених позовних вимогах ОСОБА_1 наполягав на тому, що б при поділі майна судом на його користь було стягнуто грошову компенсацію вартості 1/2 часток транспортних засобів, і заперечував щодо виділення їх йому у власність та стягнення з нього відповідної суми компенсації. Таким чином, оскільки один транспортний засіб не перебуває у користуванні ОСОБА_1 , а інший було відчужено ОСОБА_4 без його згоди, апеляційний суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача грошової компенсації 1/2 вартості часток спірних автомобілів та виділення відповідачу у приватну власність автомобіля Mercedes Benz 814, 1996 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 березня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року справу передано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

Відповідно до Розпорядження в.о. керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 05 червня 2019 року № 595/0/226-19 та Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві Сакарі Н. Ю.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що стягуючи на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 1/2 частин вартості спірних автомобілів та визнаючи за нею право власності на автомобіль Mercedes Benz, апеляційний суд не звернув уваги на те, що відповідно до частини п`ятої статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Вказує, що відповідної грошової суми на рахунок суду вона не вносила, оскільки не має можливості сплатити позивачу таку компенсацію. Таким чином, у разі коли один з подружжя не вчинив дій передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України, а неподільні речі не можуть бути поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Зазначає, що після розлучення з позивачем їх неповнолітній син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1, залишився проживати з нею. ОСОБА_1 не надає жодної матеріальної допомоги на утримання сина, навіть не виконує рішення суду про сплату аліментів на його утримання, тому поділ майна повинен бути проведений найменш обтяжуючим способом для сторін.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У травні 2017 року ОСОБА_1 подав заперечення на касаційну скаргу, вказуючи на те, що суд апеляційної інстанції правильно встановив, що відповідачем було продано без його згоди та відома автомобіль Fiat Doblo, який є спільним майном подружжя. Зазначає, що після того як він з`ясував, що відбулось відчуження вказаного автомобіля, він звернувся до суду з уточненою позовною заявою, у якій послався на частину третю статті 370 ЦК України. Про попереднє внесення коштів на депозит суду в зазначеній статті нічого не говориться.

Відповідно до пункту 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі, а тому вважає, що він має право на компенсацію 1/2 частки автомобіля Fiat Doblo.

З тих же підстав вважає, що має право на компенсацію 1/2 частки автомобіля MercedesBenz.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 24 лютого 2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Маневицького районного суду Волинської області від 28 жовтня 2014 року між ними розірвано. За час перебування у шлюбі ними придбано та оформлено на відповідача автомобіль Fiat Doblo, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 та автомобіль Mercedes Benz 814, 1996 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 .

Питання щодо розподілу спільно нажитого майна ними в добровільному порядку вирішено не було.

27 листопада 2015 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_4 без згоди позивача продала автомобіль Fiat Doblo, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_8 . Ціна транспортного засобу згідно п. 3.1 вказаного договору була визначена у розмірі 105 000 грн.

Автомобіль Mercedes Benz 814, 1996 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 перебуває у відповідача.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно зі статтею 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Положенням статті 63 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Частиною першої статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Згідно з частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положенням частини третьої статті 370 ЦК України передбачено, що виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснються у порядку, встановленому статтею 364 ЦК України.

Крім того, пункт 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» містить посилання, що у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Таким чином, апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та стягуючи з ОСОБА_4 компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля Fiat Doblo, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , шасі № НОМЕР_3 , з урахуванням його вартості, визначеної у договорі-купівлі продажу, та автомобіля MercedesBenz 814, 1996 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 ,дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 має право на таку компенсацію відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, оскільки такі є об`єктами спільної сумісної власністю подружжя.

Не можуть бути прийняті доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції не врахував положень частини п`ятої статті 71 СК України, а саме того, що вона не погоджується на виділення їй автомобіля Mercedes Benzта не вносила ніяких грошових коштів на депозитний рахунок суду, з огляду на таке.

Випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно, регулюються статтею 364 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

При цьому згода інших співвласників на виплату співвласнику, який бажає отримати компенсацію вартості його частки, не є обов`язковою, проте судам під час вирішення справ зазначеної категорії необхідно з`ясувати, чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які мають (не мають) змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки.

З врахуванням закріплених у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі у справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Отже, врахувавши вищенаведене, суд касаційної інстанції погоджується з висновком апеляційного суду щодо стягнення з ОСОБА_4 вартості 1/2 частини спірних автомобілів, оскільки ОСОБА_1 має право на отримання матеріальної компенсації відповідно до положень статті 364 ЦК України, згода на отримання якої від іншого співвласника не є обов`язковою, а тому рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права.

Матеріали справи не містять даних про те, що виплата ОСОБА_1 компенсації за 1/2 частини спільних автомобілів подружжя становитиме надмірний тягар для ОСОБА_6 , оскільки остання за продаж автомобіля Fiat Doblo отримала 105 000 грн, а автомобіль MercedesBenz став її особистою власністю, яким вона може розпоряджатися на власний розсуд.

Крім того, наявність заборгованості по сплаті аліментів у ОСОБА_1 не може слугувати доказом скрутного матеріального становища ОСОБА_4 та неможливості нею сплатити кошти у розмірі 1/2 частини вартості спірних автомобілів.

Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Отже, вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції з дотримання вимог статей 263-265, 382 ЦПК України повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, вірно встановив правовідносини, що склалися між сторонами й обґрунтовано задовольнив позов ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 1 статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Волинської області від 13 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта