Постанова

Іменем України

11 липня 2019 року

м. Київ

справа № 243/5185/17

провадження № 61-29239св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Бурлакова С.Ю., Зайцева А. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Фонд державного майна України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 червня 2017 року у складі судді Мірошниченко Л. Є. та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 18 липня 2017 року у складі колегії суддів: Мірути О. А., Осипчук О. В., Хейло Я. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Фонду державного майна України про стягнення індексації заробітної плати.

Позовна заява мотивована тим, що позивач працював у Відкритому акціонерному товаристві «Содовий завод» (далі - ВАТ «Содовий завод») на різних робочих посадах у період з 03 липня 1967 року до 14 травня 1999 року.

З 1997 року відповідач припинив виплачувати заробітну плату позивачу.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11 квітня 2017 року з ВАТ «Содовий завод» на користь позивача стягнута індексація заборгованості по заробітній платі в сумі 44 182,54 грн.

Виконавчий лист, виданий на підставі рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11 квітня 2017 року про стягнення з ВАТ «Содовий завод» індексації заборгованості по заробітній платі в сумі 44 182,54 грн був пред`явлений для виконання до ліквідаційної комісії.

Відповідно до довідки від 16 травня 2017 року № 01-23/280, ліквідатор ВАТ «Содовий завод» повідомив позивача про неможливість виконання рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11 квітня 2017 року, оскільки заборгованість ОСОБА_1 по заробітній платі станом на 01 травня 2017 року складає 4 000,00 грн.

Посилаючись на те, що частка державної власності у ВАТ «Содовий завод» складає 100 %, позивач відповідно до положень статей 619 та 625 ЦК України вважає, що Фонд державного майна України несе субсидіарну відповідальність за невиконання боржником ВАТ «Содовий завод» зобов`язання за цим судовим рішенням, тому просив стягнути з Фонду державного майна України на користь позивача індексацію заробітної плати в сумі 44 182,54 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 червня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що Фонд державного майна України на підставі статті 619 ЦК України не несе субсидіарну відповідальність за боргами ВАТ «Содовий завод». Правовідносини, які виникли між ВАТ «Содовий завод» та Фондом державного майна України, є правовідносинами засновника та створеного ним товариства, за якими засновник не відповідає за боргами товариства, а товариство не відповідає за боргами засновника.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 18 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 червня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції, оцінивши надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно із законом з урахуванням обставин, якими обґрунтовані вимоги та заперечення, правильно застосував правові норми і дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості із індексації заробітної плати з Фонду державного майна України, оскільки відповідач не є органом управління та законом не передбачена додаткова (субсидіарна) відповідальність Фонду Державного майна України поряд з відповідальністю ВАТ «Содовий завод» щодо виплати індексації заробітної плати.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У серпні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасуватирішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними, необґрунтованими й такими, що ухвалені з порушенням норм чинного законодавства. Суди попередніх інстанцій не врахували положення статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», згідно з якою держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державне підприємство. Фонд державного майна України є належним відповідачем у справі, який несе субсидіарну відповідальність згідно статті 619 ЦК України та статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 частини 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

04 червня 2019 року вказана справа передана судді-доповідачу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 знаходився у трудових правовідносинах з ВАТ «Содовий завод» з 03 липня 1967 року до 14 травня 1999 року.

З 1997 року відповідач припинив виплачувати заробітну плату позивачу.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11 квітня 2017 року з ВАТ «Содовий завод» на користь позивача стягнута індексація заборгованості по заробітній платі в сумі 44 182,54 грн.

Виконавчий лист, виданий на підставі рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11 квітня 2017 року про стягнення з ВАТ «Содовий завод» індексації заборгованості по заробітній платі в сумі 44 182,54 грн був пред`явлений для виконання до ліквідаційної комісії.

Відповідно до довідки від 16 травня 2017 року № 01-23/280, ліквідатор ВАТ «Содовий завод» повідомив позивача про неможливість виконання рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11 квітня 2017 року, оскільки заборгованість ОСОБА_1 по заробітній платі станом на 01 травня 2017 року складає 4 000,00 грн.

З 04 вересня 2003 року стосовно ВАТ «Содовий завод» відкрита ліквідаційна процедура, у зв`язку з чим визнаються рішення судів та можуть бути прийняті до виконання лише в частині дійсної заборгованості по заробітній платі, яка обліковується за даними бухгалтерського обліку, в решті частини - не визнаються. Заходи щодо погашення заборгованості ВАТ «Содовий завод» зможе прийняти після проведення аукціону з продажу майна, який в теперішній час готується.

Згідно з листом Регіонального відділення Фонду Державного майна України в Донецькій області від 24 серпня 2013 року станом на 01 січня 2013 року у Реєстрі державних корпоративних прав по Донецькій області обліковується державний пакет акцій у розмірі 100 % статутного капіталу ВАТ «Содовий завод».

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 176 ЦК України держава не відповідає за зобов`язаннями створених нею юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державні підприємства, установи, організації.

Згідно з частинами другою та третьою статті 167 ЦК України держава може створювати юридичні особи публічного права (державні підприємства, навчальні заклади тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом. Держава може створювати юридичні особи приватного права (підприємницькі товариства тощо), брати участь у їх діяльності на загальних підставах, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 81 ЦК України юридична особа приватного права створюється на підставі установчих документів відповідно до статті 87 цього Кодексу. Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Порядок утворення і правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюється Конституцією України та законом.

Судами встановлено, що засновником ВАТ «Содовий завод» є держава в особі Фонду державного майна України.

Вказане товариство не є юридичною особою публічного права (державним підприємством), тому положення Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» щодо гарантування державою виконання рішення суду про стягнення грошових коштів з боржника - державного підприємства - на спірні правовідносини не поширюються.

У зв`язку з наведеним судами першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано не застосовано до спірних правовідносин статтю 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Крім того, стаття 4 вказаного Закону передбачає, що виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених ним, а не шляхом звернення до суду з новим позовом до Фонду державного майна України та Державної казначейської служби України про стягнення коштів.

Відповідно до статті 152 ЦК України акціонерне товариство самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями усім своїм майном. Акціонери не відповідають за зобов`язаннями товариства і несуть ризик збитків, пов`язаних з діяльністю товариства, у межах вартості акцій, що їм належать (крім випадків, установлених законом).

Згідно з частиною першою та другою статті 619 ЦК України договором або законом може бути передбачена поряд з відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи. До пред`явлення вимоги особі, яка несе субсидіарну відповідальність, кредитор повинен пред`явити вимогу до основного боржника. Якщо основний боржник відмовиться задовольнити вимогу кредитора або кредитор не одержав від нього у розумний строк відповіді на пред`явлену вимогу, кредитор може пред`явити вимогу в повному обсязі до особи, яка несе субсидіарну відповідальність.

Встановлено, що ВАТ «Содовий завод» є акціонерним товариством, яке самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, між сторонами у справі не існувало будь-яких зобов`язань, тому суд, відмовляючи у позові, правильно виходив із відсутності підстав для покладення субсидіарної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 619 ЦК України, на Фонд державного майна України через невиконання ВАТ «Содовий завод» судового рішення, ухваленого під час процедури банкрутства останнього.

Тлумачення статті 619 ЦК України свідчить, що субсидіарна відповідальність має місце тільки у випадку, коли вона встановлена договором або законом. Якщо субсидіарна відповідальність передбачена договором, то додатковий боржник добровільно зобов`язується перед кредитором нести відповідальність у разі порушення зобов`язання основним боржником. Законом субсидіарна відповідальність покладається на особу незалежно від її волі.

Встановивши, що відсутні підстави для покладення субсидіарної відповідальності на Фонд державного майна України у дійсній справі, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права, та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Верховний Суд встановив, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 18 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

С.Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев