Справа № 310/1191/19
РІШЕННЯ

Іменем України

11 травня 2019 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд

Запорізької області

в складі: головуючого - судді Крамаренка А.І.

при секретарі Олійник Н.М.

за участю: позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Мінервіна Ю.П.

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми, набутої без достатньої правової підстави,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути на її користь з ОСОБА_3 набути без достатньої правової підстави грошову суму у розмірі 15000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 30 березня 2014 року між сторонами був підписаний договір купівлі-продажу житлового будинку, що належав ОСОБА_2 Вартість будинку сторони визначили в 40000 грн. та домовились про сплату вказаної суми частинами. Договір нотаріально посвідчений не був і його державна реєстрація не відбулась.

На виконання вказаного договору вона передала ОСОБА_2 : 30 березня 2014 року 2000 грн., 27 серпня 2014 року 1500 грн., 06 серпня 2015 року 1500 грн., 15 серпня 2015 року 2000 грн., 27 серпня 2015 року 3000 грн., 10 жовтня 2016 року 5000 грн., а всього 15000 грн.

Проте, на сьогоднішній день ОСОБА_2 , у порушення домовленостей, звернулась до суду з позовом про виселення та грошові кошти повертати не збірається.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позов визнав частково. Пояснив, що укладений 30 березня 2014 року між сторонами договір купівлі-продажу житлового будинку є нікчемним, оскільки нотаріально не посвідчений. Зазначив, що ОСОБА_2 дозволила ОСОБА_1 тимчасово проживати в належному їй будинку.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Як встановлено судом право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 20.06.1992 року.

30.03.2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали у простій письмовій формі договір купівлі-продажу вказаного вище житлового будинку за 40000 грн. з розстрочкою платежів. На виконання договору ОСОБА_1 сплатила 15000 грн.

Частиною 2 ст.215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

З огляду на викладені припису закону укладений 30.03.2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 договір є нікчемним, оскільки його недійсність встановлена законом.

Згідно частин 1-2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Зі змісту статті 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту.

Отже, сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 1212 ЦК України, положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Як зазначалося вище, на виконання недійсного правочину ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 15000 грн., а отже зазначена сума підлягає стягненню на користь позивача на підставі ст. 1212 ЦК України.

Судовий збір, сплачений при зверненні до суду з позовом, підлягає стягненню на його користь з відповідача.

Керуючись ст. ст. 10-13, 76-80, 259, 263-268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , набуту без достатньої правової підстави грошову суму у розмірі 15000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , судові витрати в розмірі 704,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А. І. Крамаренко