ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 року

м. Харків

Справа № 642/6806/18

Провадження № 22-ц/818/3720/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Хорошевського О.М.,

суддів Кіся П.В., Яцини В.Б.,

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: Харківський національний педагогічний університет імені Г.С. Сковороди

Третя особа: Ректор Харківського національного педагогічного університету імені Г.С. Сковороди Прокопенко Іван Федорович

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду в місті Харкові

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 20 травня 2019 року, ухвалене суддею Вікторовим В.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Харківського національного педагогічного університету імені Г.С.Сковороди, третя особа: ректор Харківського національного педагогічного університету імені Г.С. Сковороди Прокопенко Іван Федорович про скасування наказів та поновлення на роботі, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому просила скасувати накази відповідача - Харківського національного педагогічного університету імені Г.С. Сковороди: від 27.06.2016 року № 94 в частині попередження її про звільнення за скороченням; від 29.08.2016 року № 116 в частині звільнення з роботи в зв`язку зі скороченням штату працівників (п.1 ст. 40 КЗпП України) з 31.08.2016 року; від 05.09.2016 № 121 про часткову зміну наказу від 29.08.2016 року № 116, а саме: « ОСОБА_1 викладача кафедри всесвітньої історії, звільнити у зв`язку із скороченням штату працівників (п. 1 ст. 40 КЗпП України) з 03.09.2016 року з виплатою компенсації за невикористану відпустку у зв`язку з хворобою частину відпустки за 19 календарних днів» та поновити її на посаді викладача кафедри всесвітньої історії Харківського національного педагогічного університету імені Г.С. Сковороди.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що вона працювала викладачем на кафедрі всесвітньої історії Харківського державного педагогічного університету ім. Г.С. Сковороди з 02.10.2000 року після закінчення аспірантури (стаціонар). В подальшому була змінена назва навчального закладу на Харківській національний педагогічний університет ім.Г.С. Сковороди. 30.08.2010 року у зв`язку з реорганізацією кафедри вона була переведена на посаду викладача кафедри історії. 03.09.2016 року була звільнена з посади у зв`язку із скороченням чисельності працівників п.1 ст. 40 КЗпП України. 27.06.2016 був винесений наказ Університету № 94 о попередженні про звільнення, в тому числі викладача кафедри всесвітньої історії ОСОБА_1 . Однак, даного наказу вона не отримувала. З 01.07.2016 по 26.08.2016 року вона знаходилась у щорічної відпустці. Рішенням первинної профспілкової організації Університету від 29.08.2016 була надана згода на її звільнення за п.1 ст. 40 КЗпП України та в цей же день Університетом був винесений наказ № 116 про її звільнення з роботи в зв`язку зі скороченням штату працівників. Однак, з 17.08.2016 по 02.09.2016 вона знаходилась на лікарняному, на роботу вийшла 03.09.2018 та звернулась із заявою з проханням продовжити їй термін відпустки у зв`язку з перебуванням на тимчасової непрацездатності на підставі ст. 80 КЗпП України. Однак, адміністрація Університету наказом від 05.09.2016 року № 121 частково змінила наказ від 29.08.2016 року № 116, а саме: « ОСОБА_1 викладача кафедри всесвітньої історії, звільнити у зв`язку із скороченням штату працівників (п.1 ст. 40 КЗпП України) з 03.09.2016 року з виплатою компенсації за невикористану відпустку у зв`язку з хворобою частину відпустки за 19 календарних днів». Вважає, що її звільнення було проведено з порушенням трудового законодавства, а саме при вивільненні працівника з ініціативи адміністрації або уповноваженого ним органу повинні додержуватися правила щодо переведення звільнених працівників на іншу роботу за наявністю вакантних робочих місць (посад) і згоди працівників (ст. ст. 40, 32, 49-2 КЗпП України). Іншу роботу не запропонували. Крім того, що стосується дня звільнення, вона вийшла на роботу 03.09.2016 року, але в наказі № 116 від 05.09.2016 року зазначено, що звільненими її ще з 03.09.2016. Таким чином її звільнено лише 05.09.2016 року. Зазначила також, що в наказі від 27.06.2016 № 94, так і в наказі про звільнення за скороченням від 29.08.2016 року № 116 та від 05.09.2016 р № 121 зазначено тільки прізвище ОСОБА_1 та ініціали. Як зазначено раніше, з 30.08.2010 року в зв`язку з реорганізацією кафедри вона була переведена на посаду викладача кафедри історії (наказ №125 від 27.08.2010 року), а звільняють її як викладача кафедри всесвітньої історії. В її трудовій книжці відсутні відомості про зміну назви кафедри на всесвітньої історії.

Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 20 травня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачем дотримано процедуру звільнення, яка передбачена статтями КЗпП України, а від так, звільнення вважається законним і підстав для поновлення на роботі ОСОБА_1 немає.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що звільнення відбулось із порушенням норм КЗпП.

Судом не взято до уваги, що з 17.08.2016 по 02.09.2016 року вона перебувала на лікарняному, лише 03.09.2016 року вийшла на роботу, в зв`язку з чим адміністрація Університету наказом від 05.09.2016 №121 змінили частково наказ від 29.08.2016 року №116 та звільнила ОСОБА_1 з 05.09.2016 року у зв`язку із скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Харківського національного педагогічного університету імені Г.С. Сковороди зазначає, що апеляційна скарга є безпідставною та задоволенню не підлягає. ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про скорочення її посади, про що свідчать матеріали справи.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з трудової книжки серія НОМЕР_1 від 01.10.1990 року ОСОБА_1 16.01.2007 року затверджена на посаді викладача кафедри «Всесвітньої історії» у зв`язку з обранням за конкурсом Наказ №20 від 30.01.2007 року (а.с.20).

Наказом №125 від 27.08.2010 року ОСОБА_1 у зв`язку з реорганізацією кафедри переведено на посаду викладача кафедри історії.

30.06.2016 року відповідач поштою надіслав витяг з наказу про попередження про скорочення та переведення на менші долі ставок № 94 від 27.06.2016 року, про що свідчить фіскальний чек від 30.06.2016 року (а.с. 61-62).

У витягу з протоколу № 11 засідання кафедри всесвітньої історії Харківського національного педагогічного університету імені Г.С.Сковороди від 07.06.2016 року було встановлене попереднє навчальне навантаження науково - викладацького складу. У протоколі зазначено, що у викладача ОСОБА_1 навантаження не планується.

Позивач є у переліку викладачів кафедри всесвітньої історії, які були присутні на засіданні кафедри від 07.06.2016 року та була ознайомлена з порядком підготовки і графіком обговорення навчальних та робочих програм курсів, викладання яких забезпечує склад кафедри, про що свідчить її підпис.

Також, у п. 2 протоколу № 11 зазначено, що у зв`язку з відсутністю навчального навантаження ОСОБА_1 кафедра всесвітньої історії прийнято рішення про її скорочення з 31.08.2016 року (а.с. 69-70).

27.06.2016 року був винесений наказ Харківського національного педагогічного університету імені Г.С. Сковороди № 94 про попередження про звільнення за скороченням (а.с. 63).

З Протоколів № 19 від 11.08.2016 року та № 20 від 29.08.2016 року засідання Первинної профспілкової організації Харківського національного педагогічного університету імені Г.С.Сковороди встановлено, що ОСОБА_1 була інформована про погодження питання з адміністрацією Харківського національного педагогічного університету імені Г.С. Сковороди щодо скорочення посади викладача всесвітньої історії, яку вона займала згідно штатного розпису. Розгляд питання про звільнення позивача проводився без його участі, оскільки позивач не прибув на засідання профспілки, хоча був двічі запрошений на розгляд справи. Слід зауважити, що позивач не звертався із проханням про перенесення розгляду подання на його звільнення, що вбачається з протоколу № 20 від 29.08.2016 року (а.с. 72-80).

Наказом Харківського національного педагогічного університету імені Г.С. Сковороди № 116 від 29.08.2016 року про звільнення за скороченням ОСОБА_1 було звільнено у зв`язку зі скороченням штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП.

Витяг з вищезазначеного наказу було направлено поштою позивачу, про що свідчить фіскальний чек від 31.08.2016 року (а.с. 62-64).

Наказом Харківського національного педагогічного університету імені Г.С. Сковороди № 121 від 05.09.2016 року частково змінено наказ №116 від 29.06.2016 року, ОСОБА_1 викладача кафедри всесвітньої історії, звільнено у зв`язку з скороченням чисельності працівників п.1 ст. 40 КЗпП України з 03.09.2019 у зв`язку з наданням лікарняного. Виплачено компенсацію за невикористану у зв`язку з хворобою частину відпустки у розмірі 19 календарних днів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника. У п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 р. (з наступними змінами) «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам були надані наступні роз`яснення по застосуванню норм КЗпП України: розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясувати, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Судовим розглядом було встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідачем було дотримано порядок вивільнення працівника, оскільки має місце скорочення штату, внаслідок чого була скорочена посада, на якій працювала позивач та остання була попереджена про наступне звільнення не пізніше, ніж за два місяці та відмовилась подавати документи для участі у конкурсі на заміщення посад в Харківському національному педагогічному університеті імені Г.С. Сковороди.

Як вбачається з відповіді Державної служби України з питань праці від 18.08.2017 року народному депутату України Семенуха Р.С . порушень в частині звільнення ОСОБА_1 з посади викладача не було.

Таким чином судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, шо у адміністрації Університету не було неможливості запропонувати ОСОБА_1 наявні вакансії та роботи на час її звільнення, а переважного права у розумінні положень ст.. 42 КЗпП України у позивача не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Апеляційна скарга не містить доводів на спростування висновків суду першої інстанції, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні обставин справи судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

До того ж судова колегія приймає до уваги приписи ст. 233 КЗпП України, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Трудову книжку ОСОБА_1 отримала 24 жовтня 2016 року (а.с.7).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 20 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - О.М. Хорошевський

Судді: П.В. Кісь

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 03 липня 2019 року.