Постанова

Іменем України

03 липня 2019 року

м. Київ

справа № 461/6400/16-ц

провадження № 61-20929св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю., Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 жовтня 2016 року в складі судді Зубачик Н. Б. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 12 квітня 2017 року в складі колегії суддів: Бойко С. М., Ніткевича А. В., Копняк С. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживача.

Позовна заява мотивована тим, що в травні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» без попередження заблокувало належну ОСОБА_1 банківську картку № НОМЕР_1 . Вона неодноразово заверталася до працівників банку за місцем проживання, а також на гарячу лінію в телефонному режимі з вимогою розблокувати картку. На таку вимогу працівники банку повідомили, що необхідно звертатись в письмово за адресою банку. ОСОБА_1 письмово звернулась до відповідача з аналогічним проханням, однак відповіді не отримала. У результаті заблокування картки/рахунку позивач позбавлена права розпоряджатися власними коштами, що знаходяться на картковому рахунку. Ці кошти вона використовує для споживчих потреб та для зберігання власних заощаджень. Вважала, що такі протиправні дії банку завдають їй суттєвих незручностей, її права як споживача банківських послуг порушені.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила зобов`язати ПАТ КБ «ПриватБанк» усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні її грошовими коштами, що знаходяться на картці/рахунку ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 28 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 12 квітня 2017 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Зобов`язано ПАТ КБ «ПриватБанк» усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні та розпорядженні її грошовими коштами, що знаходяться на рахунку, відкритому в ПАТ КБ «ПриватБанк», та обслуговується карткою № НОМЕР_1 шляхом негайного розблокування зазначеного вище рахунку.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, мотивоване тим, що відповідач протиправно позбавив позивача власності без рішення суду, утримує його майно більше року і блокує повернення коштів, незважаючи на неодноразово подані позивачем заяви. Такі дії відповідача є протиправними та такими, що порушують майнові права позивача на вільне володіння, користування та розпорядження належними позивачу грошовими коштами на рахунку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить ухвалені в справі судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що підставою для призупинення операцій з використанням платіжної картки, держателем якої є позивач, став аналіз руху грошових коштів на рахунку позивача та висновок про використання відкритого їй як фізичній особі карткового рахунку з порушенням умов договору, укладеного між позивачем та відповідачем.

Суд не визначив правову природу грошових коштів, які надійшли на рахунок позивача, а позивач не довела, що їх походження не є результатом підприємницької діяльності.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

У квітні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу 03 червня 2019 року передано судді Петрову Є. В.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами попередніх інстанцій установлено що позивач є клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі договору про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки № НОМЕР_1.

Згідно з випискою за карткою/рахунком позивача з 01 січня 2015 року до 04 серпня 2016 року позивач користувалася наданою їй платіжною картою, розміщуючи на ній грошові кошти, які їй перераховувалися, та розпоряджаючись ними. Остання банківська операція з використанням платіжної карти «переказ коштів» за її рахунком проведена 22 червня 2015 року із залишком коштів на рахунку станом на кінець цього періоду в сумі 815 022,85 грн.

Здійснення операцій з використанням платіжної картки позивача припинено внаслідок блокування ПАТ КБ «ПриватБанк`рахунку та грошових коштів на ньому.

У відповідь на звернення позивача від 31 грудня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надіслало лист від 08 лютого 2016 року, в якому просило надати документи, що підтверджують походження грошових коштів, які надійшли на рахунок позивача з 01 січня до 24 листопада 2015 року.

У серпні 2016 року позивач знову звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою, в якій вказувала на протиправність дій банку та вимагала розблокувати її картковий рахунок.

Установлено, що причиною призупинення відповідачем здійснення операцій за рахунком з використання платіжної картки, відкритим на ім`я позивача як фізичної особи, була підозра банку про те, що позивач усупереч умовам договору розміщені на рахунку грошові кошти використовувала для здійснення прихованої підприємницької діяльності в рамках функціонування фінансової піраміди «Меркурій».

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, договори та інші правочини.

Частинами першою - третьою статті 1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатись цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатись грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Банк здійснює ідентифікацію, верифікацію клієнта (особи, представника клієнта) і вживає заходів відповідно до законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, до відкриття рахунка клієнту, укладення договорів чи здійснення фінансових операцій, зазначених у частині другій цієї статті (частина третя статті 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Згідно з частинами першою - третьою статті 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), яка (які) містить (містять) ознаки, передбачені статтями 15 та/або 16 цього Закону, та/або фінансові операції із зарахування чи списання коштів, що відбувається в результаті дій, які містять ознаки вчинення злочину, визначеного КК України, та зобов`язаний зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), якщо її учасником або вигодоодержувачем за ними є особа, яку включено до переліку осіб, пов`язаних з провадженням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції (якщо види та умови застосування санкцій передбачають зупинення або заборону фінансових операцій), і в день зупинення повідомити спеціально уповноваженому органу в установленому законодавством порядку про таку (такі) фінансову (фінансові) операцію (операції), її (їх) учасників та про залишок коштів на рахунку (рахунках) клієнта, відкритому (відкритих) суб`єктом первинного фінансового моніторингу, який зупинив здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), та у разі зарахування коштів на транзитні рахунки суб`єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках в межах зарахованих сум. Таке зупинення фінансових операцій здійснюється на два робочих дні з дня зупинення (включно).

Спеціально уповноважений орган може прийняти рішення про подальше зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій), здійснене відповідно до частини першої цієї статті, на строк до п`яти робочих днів, про що зобов`язаний негайно повідомити суб`єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до КПК України.

Частиною п'ятою статті 17 цього Закону визначено, що загальний строк зупинення відповідних фінансових (фінансової) операцій (операції) у разі його продовження спеціально уповноваженим органом за встановлених законом підстав не може перевищувати 30 робочих днів.

Строки зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій) суб'єктами первинного фінансового моніторингу та спеціально уповноваженим органом, зазначені у частинах першій - п'ятій цієї статті, є остаточними та продовженню не підлягають.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 6 цього Закону суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний забезпечувати виявлення фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, до початку, в процесі, в день виникнення підозри, після їх проведення або під час спроби їх проведення чи після відмови клієнта від їх проведення, зокрема з використанням засобів автоматизації. Особливості та строки виявлення суб`єктами первинного фінансового моніторингу фінансових операцій залежно від специфіки їх діяльності можуть встановлюватися нормативно-правовими актами суб`єктів державного фінансового моніторингу, які відповідно до цього Закону виконують функції державного регулювання і нагляду за суб`єктами первинного фінансового моніторингу.

Ураховуючи те, що відповідач передбачених статтею 17 цього Закону дій з метою перевірки власних підозр щодо руху коштів в рамках функціонування фінансової піраміди «Меркурій» не вчинив та не довів факту використання позивачем платіжної картки для отримання грошових коштів в рамках функціонування фінансової піраміди, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про неправомірне блокування рахунку позивача понад встановлений законом строк і непоновлення його станом на час ухвалення судового рішення.

Такого ж висновку дотримується Верховний Суд у постанові від 13 червня 2018 року, провадження № 61-12394св18.

Доводи касаційної скарги про те, позивач усупереч умовам договору розміщені на рахунку грошові кошти використовувала для здійснення підприємницької діяльності є безпідставними, оскільки банк повністю заблокував рахунок позивача, а не конкретну видаткову операцію, яка викликала у нього обґрунтовану підозру.

Крім того, відповідач, висловивши недовіру позивачу як клієнту банку не припинив відносини з позивачем з обслуговування карткового рахунку, тому такі дії відповідача щодо тривалого блокування рахунку позивача із зазначених вище підстав суперечать вимогам наведених норм матеріального закону.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів згідно з положеннями статті 400 ЦПК України.

Суд касаційної інстанції вважає, що висновки судів попередніх інстанцій відповідають вимогам закону та не суперечать обставинам, що мають значення для справи, судами правильно застосовано закон, який підлягав до застосування, тому підстав для скасування судових рішень немає.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 червня 2017 року зупинено виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 жовтня 2016 року, слід поновити виконання цього рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 12 квітня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 жовтня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

В. М. Сімоненко