Ухвала

05 липня 2019 року

м. Київ

справа № 569/9189/17

провадження № 61-12276ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сердюка В. В. розглянув касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28 грудня 2017 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 28 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання трудового договору укладеним, стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про визнання трудового договору укладеним, стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 05 квітня 2017 року вона була прийнята відповідачем на роботу - адміністратором проекту «Сильна та Стильна». Для оформлення трудових відносин між ними того ж дня була підписана цивільно-правова угода, яка, хоча формально названа цивільно-правовою, однак вонавважає його строковим трудовим договором з терміном дії з 05 квітня 2017 року по 05 травня 2017 року. Заробітнуплату за цим договором їй виплачено не було, а тому вважала, що мало місце порушення трудового законодавства. Зазначала, що спірний договір вважає трудовим, зокрема, з тих підстав, що він містить посилання на поширення на неї правил внутрішнього трудового розпорядку, крім того, в ньому передбачено, що саме відповідач організовує умови роботи. Вказувала, що в договорі, а також в документах, які складені на його виконання міститься посилання на терміни, які характерні тільки для трудових відносин. На підставі вищевикладено позивачка просила позов задовольнити.

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 28 грудня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано укладеним у період з

05 квітня 2017 року по 05 травня 2017 року строковий трудовий договір між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Стягнуто з фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі за період з 05 квітня 2017 року по 05 травня 2017 року в розмірі 3 500 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 06 травня 2017 року по 28 грудня 2017 року в розмірі 28 525 грн. Рішення суду в частині стягнення заробітної плати в межах одного місяця звернуто до негайного виконання. В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 28 травня 2019 року заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28 грудня 2018 року залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У червні 2019 року ФОП ОСОБА_4 подано касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають

касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України).

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах

про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою,

яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Ціна позову у цій справі становить 32 025,00 грн, тобто суму, яка станом

на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921, 00 грн * 100 = 192 100, 00 грн).

Отже, справа, на судове рішення у якій подана касаційна скарга, є малозначною.

Касаційна скарга не містить посилань на наявність обставин,

які передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Обставин, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки ФОПДейнеко Ю. О. подано касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28 грудня 2017 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 28 травня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання трудового договору укладеним, стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Сердюк