Постанова

Іменем України

03 липня 2019 року

м. Київ

справа № 193/345/17

провадження № 61-37521св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Осіяна О. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області, у складі колегії суддів: Барильської А. П., Бондар Я. М., Зубакової В. П., від 27 квітня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до

фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що вона є власником земельної ділянки площею 7,0733 га, яка розташована на території Вакулівської (Жовтневої) сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області. 25 грудня 2009 року між нею та відповідачем був укладений договір оренди земельної ділянки № 62 строком на 5 років до 25 грудня 2014 року. Відповідно до пункту 8 договору оренди після закінчення строку дії договору орендар має переважне право його поновлення на новий строк та повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити орендодавця про намір продовжити його дію. Вказувала, що відповідач не звертався до неї із заявою про намір продовжити договір на новий строк. Вважаючи, що термін дії договору оренди закінчився, вона звернулась до відповідача з проханням повернути їй спірну земельну ділянку і дізналась, що існує додаткова угода від 01 травня 2014 року до договору оренди земельної ділянки № 62, якою термін дії договору продовжено до 01 травня 2024 року. Зазначала, що спірну додаткову угоду вона не підписувала, у зв`язку із чим звернулась до правоохоронних органів із заявою про порушення кримінального провадження щодо підробки документів з боку

ФОП ОСОБА_2 , але їй було відмовлено у порушенні кримінального провадження на тій підставі, що експертизу автентичності підпису неможливо провести в силу відсутності оригіналу додаткової угоди.

Посилаючись на зазначені обставини, уточнивши позовні вимоги, позивач просила суд визнати недійсною додаткову угоду від 01 травня 2014 року до договору оренди земельної ділянки від 25 грудня 2009 року № 62, повернути власнику вказану земельну ділянку та витребувати у відповідача оригінал спірної додаткової угоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області у складі судді Кащука Д. А. від 11 жовтня 2017 року у задоволенні позову

ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Суд вжив усі заходи для отримання оригіналу оспорюваної додаткової угоди, однак ні сторони, ні Софіївська районна державна адміністрація Дніпропетровської області не надали суду оригінал додаткової угоди, у зв`язку з чим неможливо провести експертизу щодо копії додаткової угоди для підтвердження тверджень позивача щодо відсутності її волевиявлення на підписання додаткової угоди.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 квітня

2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1

Визнано недійсною додаткову угоду від 01 травня 2014 року до договору оренди земельної ділянки площею 7,0733 га, укладену між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1

У іншій частині позову відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що під час розгляду справи відповідач не надав суду оригінал додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 25 грудня 2009 року № 62, не пояснив місцезнаходження оригіналу, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження отримання позивачем орендної плати після закінчення строку дії договору оренди, що свідчить про те, що позивач не підписувала оспорювану додаткову угоду, а тому не мала волевиявлення на її укладання.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ФОП ОСОБА_2 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що додаткова угода до договору оренди земельної ділянки була укладена з дотриманням вимог чинного законодавства, підписана сторонами, якими погоджено всі істотні умови договору. Факт реєстрації додаткової угоди у встановленому законом порядку свідчить про вільне волевиявлення сторін під час її укладання. Суд першої інстанції належним чином дослідив всі докази у справі, у тому числі належним чином завірену копію додаткової угоди від 01 травня 2014 року.

Постанова суду апеляційної інстанції оскаржується лише у частині задоволення позовних вимог, а тому в іншій частині касаційному перегляду не підлягає в силу статті 400 ЦПК України.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 04 липня 2018 відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

У липні 2018 року справу передано судді-доповідачу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, площею 7,0733 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Вакулівської (Жовтневої) сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку

серії НОМЕР_1 від 21 серпня 2008 року (а. с. 8).

25 грудня 2009 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 був укладений договір оренди земельної ділянки № 62, відповідно до умов якого позивач передала в оренду відповідачу зазначену земельну ділянку строком на 5 років. Пункт 8 договору передбачає, що договір дійсний

з 25 грудня 2009 року до 25 грудня 2014 року.

Відповідно до копії додаткової угоди від 01 травня 2014 року до договору оренди земельної ділянки від 25 грудня 2009 року № 62 сторони дійшли згоди внести зміни до пункту 9 договору щодо збільшення розміру орендної плати, а також до пункту 8 договору щодо збільшення строку дії договору

з 5 років до 10 років з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою. У тексті додаткової угоди зазначено, що після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк, а також першочергове право викупу земельної ділянки впродовж дії цього договору та по його закінченню. Орендар повинен не пізніше 30 днів по закінченню строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Договір дійсний до 01 травня 2024 року. Також внесено зміни до пункту 40 договору.

Згідно з пунктом 5 додаткової угоди від 01 травня 2014 року ця додаткова угода набирає чинності з дати її державної реєстрації та є невід`ємною частиною договору оренди земельної ділянки від 25 грудня 2009 року № 62 (а. с. 9).

Право оренди земельної ділянки за ФОП ОСОБА_2 зареєстровано

28 травня 2014 року, про що вчинено запис за № 5842952 (а.с. 10).

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач посилалась на те, що вона не підписувала та не укладала з ФОП ОСОБА_2 додаткову угоду

від 01 травня 2014 року до договору оренди земельної ділянки від 25 грудня 2009 року № 62.

Згідно із відомостями, зазначеними у листі заступника начальника слідчого відділу Софіївського відділення поліції Жовтоводського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області Сидорського Д. В., у рамках розслідування кримінального провадження за фактами підробки підписів у додаткових угодах про оренду земельних ділянок було здійснено тимчасовий доступ до реєстраційних справ про реєстрацію основних та додаткових угод, укладених між власниками земельних ділянок та ФОП ОСОБА_2 , однак ці справи відсутні у відділі Держгеокадастру.

Під час розгляду справи відповідач не надав оригінал додаткової угоди

від 01 травня 2014 року.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правочином є вольова дія, тобто поєднання волі та волевиявлення сторін. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Частиною другою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до

статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Відповідно до статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Статтею 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди земельної ділянки укладається в письмовій формі.

Згідно зі статтею 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

У відповідності до положень статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено у порядку, встановленому законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Якщо подано копію (електрону копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Статтею 109 ЦПК України передбачено, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Аналогічні норми містились у ЦПК України 2004 року, чинному на момент розгляду справи судом першої інстанції.

Встановивши, що ОСОБА_1 заперечувала факт підписання додаткової угоди від 01 травня 2014 року до договору оренди земельної ділянки

від 25 грудня 2009 року № 62, врахувавши ухилення відповідача від надання на вимогу суду оригіналу спірної додаткової угоди, а також відсутність реєстраційної справи в архівних документахСофіївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, що унеможливлює проведення судової почеркознавчої експертизи, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач не спростував доводи позивача про відсутність її волевиявлення на укладання спірної додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки, а також не надав належних та допустимих доказів на підтвердження сплати орендної плати позивачу за користування зазначеною земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди від 25 грудня 2009 року № 62.

Вказаний висновок відповідає усталеній практиці Верховного Суду (справа № 193/344/17).

Доводи касаційної скарги не впливають на правильність рішення суду апеляційної інстанції, не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлене без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

З урахуванням наведеного, постанова Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2018 року є такою, що прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2018 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

Н. Ю. Сакара

О. М. Осіян