26.06.2019 227/41/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Хандуріна В.В.

за участю:

секретаря судового засідання Заварзіної Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Добропілля в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача Моторного (транспортного) страхового бюро України звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 09 квітня 2015 року біля 17:00 години в м. Білозерське по вул. Ватутіна біля буд. № 12 магазин «АТБ» водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ЗАЗ «Део Ланос», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом, не переконалась, що це буде безпечно для інших учасників дорожнього руху, та скоїла зіткнення з автомобілем «Шевролет Авео», д.н.з. НОМЕР_2 , який був запаркований біля бордюру дороги, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Цивільно-правова відповідальність потерпілого була застрахована в ПРАТ «СК «Універсальна». Постановою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 30.04.2015 року ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. Потерпілий звернувся до позивача із заявою від 26.08.2015 року про виплату страхового відшкодування. Вартість відновлювального ремонту автомобіля потерпілого склала 7402,38 грн. Позивач відшкодував завдані відповідачем збитки внаслідок ДТП у розмірі 7018,65 грн. Відповідно до вимог ЦК України, позивач після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи відшкодовується винною особою. На підставі викладеного, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 7018,65 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762,00 грн.

Представник відповідача - адвокат Неживий А.В., який діє на підставі ордеру серії АА № 072076 від 05.03.2019 року, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що з позовними вимогами він та відповідач не погоджуються в повному обсязі та просять відмовити у їх задоволенні. Зазначив, що позивачем було пропущено строк позовної давності, встановлений чинним ЦК України для звернення до суду з позовом. Відповідно до матеріалів справи, дорожньо-транспортна пригода сталася 09 квітня 2015 року, потерпілому ОСОБА_2 страхове відшкодування було виплачено 24 грудня 2015 року, таким чином, останнім днем подання позовної заяви мало бути 25 грудня 2018 року. Згідно інформації, розміщеної на офіційному веб-сайті Добропільського міськрайонного суду Донецької області, зазначена позовна заява надійшла до суду лише 08 лютого 2019 року, тобто після спливу позовної давності. Окрім того, позовні вимоги представник відповідача вважає необґрунтованими, оскільки згідно довідки, виданої ВДАІ Добропільського МВ ГУ МВС України в Донецькій області, жодних ушкоджень автомобіля громадянина ОСОБА_2 не встановлено та не зазначено, що свідчить про їх відсутність, а отже й про безпідставність проведених позивачем виплат. В обґрунтування своїх вимог позивачем надано експертне автотоварознавче дослідження, виконане ПП ОСОБА_4 В той же час, чинним ЦПК України встановлено, що доказами в цивільних справах є, зокрема, висновки експертів, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Враховуючи, що ОСОБА_2 в дослідженні ставилися питання щодо вартості відновлювального ремонту та розміру матеріальних збитків, тобто ставилися питання, відповідь на які потребує спеціальних знань та навичок, за таких умов слід вважати, що допустимим засобом доказування може бути лише висновок судового експерта. Окрім того, у висновку експерта повинно бути зазначено, зокрема: де проводилася експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, а також зазначено, що експерт попереджений (обізнаний) про відповідальність, зокрема, кримінальну, за завідомо неправдивий висновок. Таким чином, зазначене дослідження, на думку представника відповідача, є недопустимим доказом по справі і не може враховуватись при винесенні рішення по справі. Окрім того, сама ДТП відбулася 09 квітня 2015 року, а дослідження було проведено лише 21 жовтня 2015 року, тобто після спливу 6 місяців, що ставить під сумнів результати даного дослідження, оскільки за вказаний час ОСОБА_2 міг завдати будь-яких ушкоджень під час користування власним авто. Також відповідача ніхто не повідомляв про час та місце проведення дослідження, що в свою чергу викликає великі сумніви в об`єктивності проведеного дослідження та зроблених висновках.

Представник позивача у відповіді на відзив, поданій до суду, зазначив, що автотоварознавче дослідження проводилось відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Звіт складений відповідно до вимог п. 4.4 вказаної Методики. Зокрема, у звіті зазначено, що дане дослідження проводилося на замовлення ОСОБА_3 за фактом аварійних пошкоджень автомобіля, належного ОСОБА_2 . У висновку зазначено, що дослідження проводилося ОСОБА_4 , який має вищу технічну освіту, стаж експертної роботи з 1999 року, кваліфікацію судового експерта. Визначення вартості відновлювального ремонту здійснювалося з урахуванням результатів зовнішнього візуального огляд проведеного експертом 21.10.2015 року, в світлий період доби, на автостоянці в м. Добропілля. На огляді був присутній власник транспортного засобу ОСОБА_2 Оглядом було встановлено, що транспортний засіб не має слідів корозійних пошкоджень, та слідів відновлювального ремонту, а також проявів несправних деталей, вузлів, агрегатів, які мали місце до аварійних пошкоджень автомобіля. Зазначеною Методикою не передбачено зазначення в звіті таких пунктів як механізм виникнення ушкоджень на транспортному засобі на час їх виникнення, а також не встановлений строк, протягом якого повинна бути проведена експертиза. Окрім того, виклик заінтересованих осіб здійснюється у разі потреби, в даному випадку присутність відповідача на огляді не була обов`язковою. На підставі викладеного, представник позивача просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду цивільної справи повідомлялись належним чином, в матеріалах справи містяться їх заяви з проханням розглянути справу без їх участі.

З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне:

Судом встановлено, що постановою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 30 квітня 2015 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. (а.с. 6-7).

26.08.2015 року ОСОБА_2 , який був потерпілим у ДТП, звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з заявою про відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 09 квітня 2015 року за участю ОСОБА_1 (а.с. 8).

Цивільно-правова відповідальність потерпілого ОСОБА_2 була застрахована в ПРАТ «СК «Універсальна», що підтверджується копією полісу № АІ/28335212 (а.с. 9).

Згідно копії дослідження № 34 експертного автотоварознавчого дослідження за фактом аварійних пошкоджень автомобіля Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_2 , складеного 21 жовтня 2015 року ПП ОСОБА_4 , зазначене дослідження проводилося за заявою ОСОБА_5 про проведення експертного автотоварознавчого дослідження. Визначенням вартості відновлювального ремонту проводилося з врахуванням результатів візуального огляду, проведеного експертом 21.10.2015 року у світлий час доби за адресою: м. Добропілля, автостоянка. На огляді був присутній власник КТЗ ОСОБА_2 . Згідно висновку експерта, вартість відновлювального ремонту автомобіля Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 7402,38 грн., вартість матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 12220,67 грн. (а.с. 16-26). Право експерта на проведення даного дослідження підтверджується копією свідоцтва № 100 (а.с. 27).

Відповідно до копії наказу № 6777 від 24.12.2012 року по Моторному (транспортному) страховому бюро України, було прийнято рішення про проведення виплати ОСОБА_2 7018,65 грн. за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди (а. с. 29). Зазначена сума підтверджується копією довідки № 1 від 04.12.2015 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих (а.с. 30).

Зазначену суму відшкодування було перераховано потерпілому ОСОБА_2 24 грудня 2015 року, що підтверджується копією платіжного доручення № 6777рв від 24 грудня 2015 року (а.с. 31).

ОСОБА_1 25 грудня 2015 року було направлено лист щодо добровільної сплати суми відшкодування, виплаченої ОСОБА_2 , у розмірі 7018,65 грн. (а.с. 33).

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на вимоги статей 1166, 1188, 1191 ЦК України і просив стягнути з відповідача шкоду, яка була відшкодована потерпілому ОСОБА_2 .

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно пп. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Підпунктом а) пункту 41.1 статті 41 вказаного Закону встановлено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Статтею 95 ЦПК України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Згідно ч. 3 статті 102 ЦПК України, висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Частиною 1 статті 106 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду (ч.ч. 5 та 6 статті 106 ЦПК України).

Згідно статті 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

З наданої позивачем копії експертного дослідження № 34 вбачається, що 21 жовтня 2015 року до Союзу експертів України П/П ОСОБА_4 надійшла заява ОСОБА_5 про проведення експертного автотоварознавчого дослідження по факту аварійних пошкоджень автомобіля CHEVROLET AVEO реєстраційний номер НОМЕР_2 . Визначення вартості відновлювального ремонту проводилося з урахуванням результатів зовнішнього візуального огляду транспортного засобу, проведеного експертом 21.10.2015 року за адресою: м. Добропілля, автостоянка, за участю власника автомобіля ОСОБА_2 . Оглядом встановлено, що транспортний засіб має пошкодження аварійного характеру.

Таким чином, на порушення вищенаведених норм Цивільного процесуального кодексу України, дане дослідження взагалі не містить інформації стосовно того, з якою метою та для кого виконується дане дослідження (громадянин ОСОБА_5 не є учасником справи); не зазначено механізм виникнення ушкоджень на транспортному засобі та час їх виникнення (висновок взагалі не містить посилання на те, що автомобіль було пошкоджено внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пошкодження якого саме аварійного характеру має автомобіль експерт не зазначив); фактично не зазначено адресу огляду транспортного засобу; експерт в своєму дослідженні не зазначив, що обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Окрім того, з наданої позивачем до позовної заяви довідки ВДАІ Добропільського МВ ГУМВС України в Донецькій області про дорожньо-транспортну пригоду № 61390884 від 15 квітня 2015 року вбачається, що зовнішнім оглядом будь-які механічні пошкодження автомобіля, що належить ОСОБА_2 , не зафіксовано.

Тобто, на час огляду транспортного засобу, який належить ОСОБА_2 , працівниками ВДАІ безпосередньо після дорожньо-транспортної пригоди в квітні 2015 року, пошкодження автомобіля не зафіксовано, а при огляді експертом в жовтні 2015 року виявлені аварійні пошкодження, що свідчить про обґрунтованість заперечень відповідача в частині суперечливості наданих позивачем доказів.

Суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано достатніх та беззаперечних доказів на підтвердження заявлених вимог та не доведено факт спричинення відповідачем шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю ОСОБА_2 на суму 7018 грн. 65 коп., яка була виплачена МТСБУ на користь останнього.

Надане позивачем дослідження № 34 від 21 жовтня 2015 року суд не приймає як належний та достатній доказ заявлених позовних вимог з наведених вище підстав. Будь-які інші докази, які б підтверджували факт спричинення відповідачем шкоди та її розмір, суду не надані.

При цьому, суд не погоджується з заявою відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2.4.7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

За регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання, зокрема виплати страхового відшкодування (ч. 6 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частиною 3 статті 124 ЦПК України передбачено, що якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Згідно частини 6 цієї статті строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, виплата страхового відшкодування потерпілому ОСОБА_2 була проведена 24 грудня 2015 року, тобто останнім днем звернення до суду в межах строку позовної давності, встановленої ЦК України, для позивача було 25 грудня 2018 року.

Відповідно до ст. 73 КЗпП України, робота не провадиться в дні релігійних свят, зокрема, Різдва Христового - 25 грудня, тобто зазначений день є неробочим днем.

Як вбачається із штемпелю, проставленого на конверті, в якому до суду надійшов позов, зазначене поштове відправлення було направлено до суду 26 грудня 2018 року, тобто в межах строку позовної давності, тому посилання представника відповідача на пропуск позивачем позовної давності є хибним.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі, з відповідача не підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 256, 257, 1166, 1188, 1191 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 77, 78, 81, 95, 102, 106, 110, 123, 124, 141, 264, 265, 353-354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування- відмовити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Добропільський міськрайонний суд Донецької області. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя В.В. Хандурін

26.06.2019