Справа № 576/618/19
Провадження № 2/576/262/19
РІШЕННЯ

іменем України

05 липня 2019 року м. Глухів

Глухівський міськрайонний суд Сумської області

суддяУсенко Л.М.
секретар судового засіданняТерені Л.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу№ 576/618/19
за позовомОСОБА_1
доОСОБА_2
провизнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням
учасники справи та представники:
позивач представник позивачаОСОБА_1 . ОСОБА_3 .
відповідачне з`явився

ВСТАНОВИВ:

26 березня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що їй на праві приватної власності належить Ѕ частина, що складає 68/100 житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд загальною площею 83,8 кв. м, житловою площею 41,8 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В належній позивачу частині будинку за вказаною адресою з 19.09.2016 року зареєстрований також відповідач, який ніколи в будинку не проживав, у зв`язку з чим позивач не має можливості отримати субсидію або розпорядитись майном як власник та продати його.

Просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловою площею в будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 4 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 02 квітня 2019 року було відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, які викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надіслав заяву з додатками про визнання позовних вимог та розгляд справи без його участі.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні показала, що онук позивача ОСОБА_2 в будинку АДРЕСА_1 не проживає, вона живе поряд з цим будинком, що не бачила його вже років 15. Додала, що його мати приїздила до бабусі, а він ні, а також те, що чула телефонну розмову позивача з донькою, з якої було видно, що відносини між ними нормальні.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що ОСОБА_2 є онуком ОСОБА_7 - тітки свідка. На початку 2000 року він з матір`ю переїхав жити до м. Суми і більше ніколи не приїжджав.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що ОСОБА_2 - онук позивача, в Глухові не проживає, а мешкає у м. Суми чи в Польщі.

Заслухавши пояснення позивача, її представника, свідків, безпосередньо дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом є власником 68/100 житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд загальною площею 83,8 кв. м, житловою площею 41,8 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 6).

Право власності також підтверджується копіями витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.7) та технічного паспорту на будинок (а.с. 21-23).

З довідки голови квартального комітету від 20.03.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 , 1952 року народження, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , є власником 68/200 частки житлового будинку АДРЕСА_1 . За вказаною адресою з 2016 року зареєстрований її онук ОСОБА_2 , 1998 р.н., але ніколи в будинку не проживав і зараз не проживає (а.с. 27).

У будинку АДРЕСА_1 з 19 вересня 2016 року зареєстрований ОСОБА_2 , що вбачається з копії будинкової книги (а.с. 24-26).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або права та інтересу.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу УРСР (далі - ЖК УРСР) визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

У ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР вказано, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічні норми визначені у ст. 405 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть спільне з ним господарство.

Отже, користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з ч. 1 ст. 34 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Надані стороною позивача докази та заява відповідача про визнання позову узгоджуються між собою, не викликають сумнівів у їх достовірності, у своїй сукупності достатні для висновку про те, що ОСОБА_2 взагалі ніколи не проживав за місцем реєстрації, виходячи з чого його належить визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням за зазначеною адресою.

За таких обставин позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, який позивач сплатила при поданні позовної заяви в сумі 768, 40 грн. (а.с. 1).

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 89, 141, 223, 259, 263, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 768,40 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду черезГлухівський міськрайонний суд Сумської області суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складене 09 липня 2019 року.

Суддя Л.М. Усенко