Номер провадження: 22-ц/813/4937/19
Головуючий у першій інстанції Середа І. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Погорєлової С.О.,

суддів - Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

розглянувши у порядку, передбаченому ст. 369 ЦПК України, апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Середи І.В. 18 лютого 2019 року у м. Одеса,

встановив:

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на те, що подружнє життя з відповідачем не склалося, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18 травня 2016 р. шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач матеріальної допомоги, необхідної для утримання сина, не надає, в житті, вихованні та розвитку дитини ніякої участі не приймає. Відповідач працездатний, отримує дохід, може надавати матеріальну допомогу на утримання сина. В зв`язку із вищезазначеним, позивач просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 грн., починаючи з дати подання позовної заяви до повноліття дитини.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні зазначив, що позовні вимоги визнає частково, з заявленим розміром не згоден, оскільки офіційно не працевлаштований, не має постійного заробітку, готовий сплачувати аліменти у мінімальному розмірі.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2200 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 жовтня 2018 р. і до досягнення сином повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить апеляційний суд скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2019 року та ухвалити нове, яким стягнути з апелянта на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1 200 грн. щомісячно.

Відповідно до ст. 274 ЦПК України, зазначена справа відноситься до малозначних.

Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку ст. 369 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції встановлено, що з 03 липня 2007 року сторони знаходились в зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу позивач та відповідач мають спільного неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у місті Донецьку, актовий запис №167 (а.с. 3).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18 травня 2016 р. шлюб розірвано (а.с.5).

Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з позивачем ОСОБА_2 .. Таким чином, між сторонами виникли правовідносини, які стосувалися утримання дитини.

На час звернення до суду із позовом дитина знаходилась на утриманні позивача, а відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідач працездатний, може надавати матеріальну допомогу, а дитина потребує матеріальної допомоги.

Однак з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна.

Колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги з огляду на наступне.

На підставі ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1997 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як передбачає ст. 181 ч.ч.1, 2, 3 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

В силу ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Згідно з нормами ч.1 та 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень, для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_2 визначила розмір аліментів у сумі 2 200 гривень щомісячно, посилаючись, зокрема, на працездатний вік відповідача, на те, що останній офіційно не працевлаштований, однак має добрі доходи, які носять нерегулярний та мінливий характер.

Однак, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України ОСОБА_2 не надано, а судом першої інстанції також не встановлено наявність належних, достовірних і достатніх доказів на підтвердження того, чи може відповідач надавати матеріальну допомогу у визначеному позивачем розмірі.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 має офіційний дохід, є офіційно працевлаштованим, відсутні докази наявності грошових коштів на банківських рахунках та у фінансових установах, дані щодо наявності у відповідача рухомого та нерухомого майна. Матеріалами справи не підтверджена платоспроможність відповідача сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі. Натомість, у матеріалах справи міститься копія договору оренди, з якої вбачається, що ОСОБА_1 мешкає у орендованій квартирі загальною площею 60 кв.м. однією сім`єю з орендатором квартири гр. ОСОБА_4 , а також ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (а.с.28).

Згідно копії адресної довідки №638 від 24 лютого 2016 року відповідач знятий з реєстраційного обліку в АДРЕСА_1 та зареєстрований в центрі обліку бездомних осіб (а.с.34). З копії посвідчення №5706 від 15 березня 2016 року ОСОБА_1 є особою, яка не має постійного місця проживання і місце проживання якої може бути зареєстроване за юридичною адресою: АДРЕСА_3 КУ «Обласний центр обліку бездомних громадян» (а.с.34).

На підставі викладеного, враховуючи, що у матеріалах справи відсутні дані щодо рівня доходуОСОБА_1 , наявності у останнього майна, коштів на банківських рахунках тощо,колегія суддів вважає за необхідне визначити щомісячний розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 500 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 жовтня 2018 р. і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він щомісячно сплачує комунальні послуги та орендну плату за квартиру, у якій мешкає апелянт, його мати та ще три особи, не заслуговують на увагу, оскільки з копії договору оренди від 21 квітня 2016 року вбачається, що орендатором квартири за адресою: АДРЕСА_2 , є гр. ОСОБА_4 , а апелянтом не надано належних та допустимих доказів того, що орендну плату та витрати на комунальні послуги на утримання вказаної квартири сплачує саме він, і яким є розмір даних витрат.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 на протязі довгого часу не може працевлаштуватися та вимушений перебиватися випадковими заробітками є неспроможними, оскільки тимчасові труднощі з працевлаштуванням не звільняють апелянта від обов`язку утримувати малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Інших доводів стосовно незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, встановивши невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції частково задовольняє апеляційну скаргу, а оскаржуване судове рішення змінює в частині визначення розміру аліментів та постановляє стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 жовтня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Керуючись ст. 367, 368, 374, ч.1 ст. 376, 381-384, ст.390 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2019 року - змінити в частині визначення розміру аліментів.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Старокозаче, Білгород-Дністровського району Одеської області, іпн: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , іпн: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 жовтня 2018 р. і до досягнення сином повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2«г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 02 липня 2019 року.

Головуючий суддя: С.О. Погорєлова

Судді: А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе