Пр.№ 2/155/548/19
Справа № 155/607/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 року Горохівський районний суд

Волинської області

в складі: головуючого - судді Адамчук Г.М.

при секретарі судового засідання Ревуцької М.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі засідань Горохівського районного суду в м.Горохів Волинської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним позовом до відповідача ОСОБА_2 , зазначаючи у позовній заяві про те, що в квітні 2019 року він купив у ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку загальною площею 0,10 га., яка посвідчена Державним актом на право на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 10 грудня 2007 року. Вказаний житловий будинок і земельна ділянка розташовані в АДРЕСА_1 . Позивач в повному обсязі сплатив відповідачу обумовлену між ними вартість житлового будинку та земельної ділянки. Після проведення оплати відповідач передала ключі від будинку та господарських будівель, а позивач почав обслуговувати придбану будівлю та присадибну земельну ділянку. З моменту придбання будинку позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням посвідчити договір купівлі-продажу садиби в нотаріальному порядку, але остання з різних причин відмовлялася від цього. Оскільки позивач відкрито та законно володіє та користується придбаним будинком та земельною ділянкою, робить необхідний поточний ремонт, обробіток присадибної ділянки та фактично є власником вищезазначеного майна, однак не може розпоряджатися ним на законних підставах, то позивач просить визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 .

В підготовчому судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, із підстав, зазначених у позовній заяві, та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечувала щодо їх задоволення.

Заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд вважає, що даний позов підлягає до задоволення повністю.

Як вбачається із рішення Горохівського районного суду Волинської області від 19 квітня 2007 року, яке набрало законної сили 30 квітня 2007 року, (а.с.10-11) позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задоволено та договір купівлі-продажу (усний) житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнано дійсним, та визнано за ОСОБА_2 право власності на вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а також на земельну ділянку площею 0,10 га., яка розташована у АДРЕСА_1 .

Однак, право власності на вказане вище будинковолодіння, не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та відсутній витяг із даного реєстру.

Із державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 , виданого 10 грудня 2007 року Горохівським відділом земельних ресурсів (а.с.12), вбачається, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,10 га., яка розташована в АДРЕСА_1 , та призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд.

Як вбачається із технічної документації на садибний житловий будинок що знаходиться в АДРЕСА_1 , (а.с.13-19), даний будинок побудовано з дотриманням встановлених будівельних та технічних норм.

Із заяви, посвідченої секретарем Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області вбачається, що ОСОБА_4 дав згоду на продаж колишньою дружиною ОСОБА_2 належного житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , яке вони набули за час шлюбу.

Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до вимог ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як передбачено ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1, п.2 ч.2 ст.16 ЦК України, визначено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006р. N3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Статтею 1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».

У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі «Case of Oneryildis v. Turkey» (справа відкрита за заявою №48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності.

Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (див. рішення від 27 травня 2004 р. у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства» (Connors v. the United Kingdom), заява №66746/01, п.82).

Отже, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 придбав у відповідача вищевказаний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами та земельну ділянку для обслуговування зазначеного будинку, однак не може розпоряджатися належним майном у зв`язку із ухиленням відповідача посвідчити належним чином укладену угоду, тому суд визнає за позивачем право власності на житловий будинок з відповідними надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 . Крім того, оскільки відповідач позов визнав повністю, визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову суд не знаходить.

Суд не вирішує питання про судові витрати, так як позивач судові витрати просив залишити за ним.

Керуючись ст.ст.12, 13, 259, 264-265 ЦПК України, ст.ст. 220, 317, 319, 328, 392 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п.п.15.5) п. 1 Розділу ХШ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлено 01 липня 2019 року.

Головуючий: /підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя Горохівського районного суду

Волинської області Г.М.Адамчук