Постанова

Іменем України

24 червня 2019 року

м. Київ

справа № 755/7563/16-ц

провадження № 61-33272 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

третя особа - Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 лютого 2017 року у складі судді Яровенко Н. О. та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 травня 2017 року у складі колегії суддів: Волошиної В. М., Панченка М. М., Слюсар Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» (далі - КП «КК ОЖФ Дніпровського району м. Києва»), ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа - Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, про визначення порядку користування житловим приміщенням та розподіл особового рахунку.

Позовна заява мотивована тим, що з 26 жовтня 1991 року вона разом з матір`ю - ОСОБА_5 , за згодою померлої баби - ОСОБА_7 , на ім`я якої видано ордер на квартиру АДРЕСА_1 , проживає у цій квартирі. Зазначена квартира складається з двох кімнат площею 15,0 кв. м й 14,6 кв. м.

У вищевказаній квартирі вона, її мати - ОСОБА_5 , та її син - ОСОБА_6 , користуються ізольованою кімнатою площею 14,6 кв. м і споживають половину житлово-комунальних послуг, які надаються КП «КК ОЖФ Дніпровського району м. Києва». Крім того, у спірній квартирі зареєстровані її тітка - ОСОБА_2 , дочка тітки - ОСОБА_3 , та онука тітки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З 2000 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , мешкаючи у вищезазначеній квартирі, не сплачують за спожиті житлово-комунальні послуги, свідомо не несуть жодних витрат на утримання цієї квартири, унаслідок чого станом на 01 лютого 2014 року виникла заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 74 354 грн 15 коп.

У зв`язку з такою протиправною поведінкою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , 30 січня 2014 року вона та її мати - ОСОБА_5 , звернулись до КП «КК ОЖФ Дніпровського району м. Києва» з вимогою про зміну договору найму житлового приміщення з метою розподілу особистого рахунку, на яку відповіді не отримали.

З урахуванням викладеного ОСОБА_1 просила суд встановити порядок користування спірною квартирою АДРЕСА_1 : виділити в користування їй, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 кімнату площею 14,6 кв. м; у користування ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 виділити кімнату площею 15 кв. м, місця загального користування залишити у спільному користуванні. Також, просила зобов`язати КП «КК ОЖФ Дніпровського району м. Києва» розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до встановленого порядку користування квартирою.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08 лютого 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанціїмотивовано тим, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачами чиняться їй перешкоди у користуванні спірною квартирою. Варіант позивачки щодо розподілу квартири є неможливим, оскільки ця квартира не має ізольованих кімнат, так як кімната площею 14,6 кв. м і кімната площею 15,0 кв. м є суміжними та не мають окремого входу. Доводи позивачки про те, що кімната площею 14,6 кв. м переобладнана та зроблено окремий вхід і висновок за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження від 03 лютого 2017 року про можливість користування у спірній квартирі ізольованими кімнатами, безпідставні, оскільки зазначені зміни у квартирі здійснені самовільно, без додержання положень законодавства та внесення відповідних змін до технічного паспорту на квартиру. Крім того, не може бути предметом договору найму жиле приміщення, яке за розміром є меншим від встановленої законодавством площі на одну особу. Вимоги про зобов`язання КП «КК ОЖФ Дніпровського району м. Києва» розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг задоволенню не підлягають, оскільки похідними від вимог про встановлення порядку користування квартирою.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 22 травня 2017 року апеляційна скарга ОСОБА_1 відхилена, рішення суду першої інстанціїзалишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позивачка просила виділити їй, матері та сину кімнату площею 14,60 кв. м, а ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 виділити кімнату площею 15 кв. м, проте житлова площа у цих кімнатах не відповідає встановленому мінімальному розміру на одну особу. Крім того, вищевказані кімнати є суміжними, перепланування спірної квартири проведено самочинно, без належного оформлення відповідних документів. Таким чином, висновок за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження від 03 лютого 2017 року, згідно з яким спірна квартира в цілому відповідає нормативним документам, крім незначного відступу від будівельних норм, що не перешкоджає експлуатаційним характеристикам квартири та можливості користування ізольованими кімнатами, не свідчить про незаконність рішення суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачка вимагала визначити порядок користування спірною квартирою, а саме ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 виділити кімнату площею 14,6 кв. м; а у користування ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 виділити кімнату площею 15 кв. м. Сторони тривалий час користуються спірною квартирою відповідно до вищевказаного порядку та ними цей факт не заперечується, унаслідок чого судами безпідставно відмовлено у задоволенні її позову.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 червня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 755/7563/16-ц з Дніпровського районного суду м. Києва.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 63 ЖК УРСР предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Згідно з частиною першою статті 104 ЖК УРСР член сім`ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що у силу статті 104 ЖК УРСР суд вправі задовольнити вимоги члена сім`ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі.

Відповідно до частини першої статті 48 ЖК УРСР жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України.

Згідно з пунктом 53 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою ради міністрів Української РСР і Української республіки ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року № 470, жиле приміщення надається громадянам у межах 13,65 квадратного метра жилої площі на одну особу, але не менше рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в даному населеному пункті.

Ураховуючи викладене, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли правильного висновку про те, що позивачка просила виділити їй, матері та сину кімнату площею 14,60 кв. м, а ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 виділити кімнату площею 15 кв. м, проте житлова площа у цих кімнатах не відповідає встановленому мінімальному розміру на одну особу, оскільки у кожній із зазначених кімнат проживає по три особи, що складає біля 5 кв. м на одну особу.

Колегія суддів погоджується з висновком судів про те, що оскільки вищевказані кімнати є суміжними, а перепланування спірної квартири проведено самочинно, без належного оформлення відповідних документів, тому жила площа сторонам не може бути виділена у вигляді ізольованого приміщення. Таким чином, висновок за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження від 03 лютого 2017 року, згідно з яким спірна квартира в цілому відповідає нормативним документам, крім незначного відступу від будівельних норм, що не перешкоджає експлуатаційним характеристикам квартири та можливості користування ізольованими кімнатами, не спростовує законність та обґрунтованість судових рішень.

Доводи касаційної скарги про те, що сторони тривалий час користуються спірною квартирою відповідно до вищевказаного порядку та ними цей факт не заперечується, унаслідок чого судами безпідставно відмовлено у задоволенні її позову, не заслуговують на увагу, оскільки кімнати у спірній квартирі є суміжними та їх площа є меншою ніж встановлений законодавством мінімальний розмір на одну особу. Крім того, ОСОБА_3 заперечила проти позову.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Д. Д. Луспеник