Постанова

Іменем України

03 липня 2019 року

м. Київ

справа № 433/3/16-ц

провадження № 61-34913св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 21 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Авалян Н. М., Єрмакова Ю. В., Назарової М. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту що має юридичне значення, заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області.

Заява мотивована тим, що у період 1994-1997 років вона була фізичною особою-підприємцем. Підприємницька діяльність була пов`язана із здійсненням роздрібної торгівлі. Запис про трудовий стаж за вказаний вище період у її трудовій книжці відсутній.

З метою призначення та отримання пенсії, для підтвердження відповідного трудового стажу вона звернулася до Державної податкової інспекції в Артемівському районі м. Луганська Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області, а також до головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області з відповідними заявами про надання їй письмової інформації про перебування на обліку, як підприємця, у період з 1994-1997 років та інформації стосовно сплати нею страхових внесків за вказаний вище період, проте їй було відмовлено у зв`язку із тим, що первинна інформація і документи залишилися у приміщеннях на непідконтрольній України території.

Зазначала, що вказана обставина позбавляє її можливості отримувати пенсію.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд встановити факт наявності у неї трудового стажу роботи фізичною особою-підприємцем у період з 01 липня 1995 року по 01 липня 1997 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 19 лютого 2016 року у складі судді Ляшенко М. А. заяву ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт наявності трудового стажу роботи ОСОБА_1 підприємцем-фізичною особою у період з 01 липня 1995 року по 01 липня 1997 року.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заявник сплачувала страхові внески у період 1994-1997 років, але письмова інформація щодо цього знаходиться на тимчасово окупованій території України та отримати письмове підтвердження на даний час немає можливості. Встановлення зазначеного факту необхідно для врахування її стажу роботи для призначення пенсії.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 21 вересня 2017 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області задоволено частково.

Рішення Троїцького районного суду Луганської області від 19 лютого 2016 року скасовано.

Заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Роз`яснено ОСОБА_1 право на звернення до суду у порядку позовного провадження.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що існує інший, позасудовий порядок встановлення факту наявності трудового стажу для призначення пенсії, тому судом першої інстанції порушені норми процесуального права, які регулюють порядок розгляду заяви у порядку окремого провадження, що є безумовною підставою для скасування рішення суду.

При цьому, апеляційний суд дійшов висновку, що заява підлягає залишенню без розгляду на підставі частини шостої статті 235 та частини четвертої статті 256 ЦПК України (у редакції 2004 року, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій. Далі - ЦПК України 2004 року), так як під час розгляду справи виявлено спір про право.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення апеляційного суду та залишити у силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке було безпідставно скасовано апеляційним судом. Вважає, що спору про право на час розгляду заяви судом першої інстанції не було, тому відсутні підстави для залишення її заяви без розгляду.

Вказує, що апеляційний суд безпідставно відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, так як вона була подана державним органом більш ніж через рік з моменту оголошення рішення районного суду, тому у відкритті апеляційного провадження повинно було бути відмовлено на підставі положення частини третьої статті 297 ЦПК України.

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу заінтересована особа до суду не подала.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 червня 2019 року справу передано судді-доповідачу Лідовцю Р. А.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Суд першої інстанції відкрив провадження у цій справі та розглянув питання по суті.

Скасовуючи рішення районного суду, апеляційний суд вказав, що існує інший, позасудовий порядок встановлення факту наявності трудового стажу для призначення пенсії, проте, встановивши, що із заяви ОСОБА_1 вбачається спір про право, дійшов висновку про те, що її заяву необхідно залишити без розгляду на підставі частини шостої статті 235 та частини четвертої статті 256 ЦПК України 2004 року.

Проте з судовими рішеннями судів попередніх інстанцій погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 234 ЦПК України 2004 року окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно із частинами першою та другою статті 256 ЦПК України 2004 року суд розглядає справи про встановлення факту:

1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, із вказаних норм процесуального права вбачається, що встановлення факту, що має юридичне значення, який не зазначено у частині першій статті 256 ЦПК України 2004 року, можливе виключно за умови, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

У пунктах 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що при вирішенні питання про підвідомчість справи суди мають право враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено несудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду.

Вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, так і вимогам щодо її змісту.

Якщо в заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами цей факт підтверджується або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків. У разі невиконання цих вказівок заява вважається неподаною і повертається заявникові, про що суддя постановляє мотивовану ухвалу.

У кожному разі суддя зобов`язаний перевірити підвідомчість даної заяви суду. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у прийнятті заяви, а коли справу вже порушено - закриває провадження в ній.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції помилково відкрив провадження у цій справі та розглянув питання по суті, оскільки заявлені питання не можуть бути встановлені у порядку, визначеному ЦПК України для розгляду справ в окремому провадженні, так як існує іншій, позасудовий порядок їх встановлення, та їх віднесено до компетенції органів Пенсійного фонду України.

Тобто, заявлене питання може бути вирішено шляхом звернення до органів Пенсійного фонду України, а у разі відмови, дії останнього можуть бути оскаржені до суду в позовному провадженні.

У зв`язку з наведеним не може залишатися у силі рішення районного суду, про що просить ОСОБА_1 .

У силу частини третьої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції має право вийти за межі доводів касаційної скарги, оскільки судами допущені порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд звернув увагу на те, що існує інший порядок встановлення заявлених ОСОБА_1 фактів, проте у порушення норм процесуального права не закрив провадження у справі, а залишив її заяву без розгляду з інших правових підстав.

Відповідно до частин першої та другої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

За таких обставин судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам статті 213 ЦПК України 2004 року та ухвалені з порушення норм процесуального права, що у силу статті 414 ЦПК України є підставою для їхнього скасування із закриттям провадження у справі.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 414, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Троїцького районного суду Луганської області від 19 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 21 вересня 2017 року скасувати.

Провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області, закрити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Б. І. Гулько Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк