Провадження № 2/537/663/2019
Справа № 537/28/18
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.06.2019 року Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі: головуючої судді Зоріної Д.О., при секретарі Маслій М.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кременчуці за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 (представник ОСОБА_2 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ :

Представник позивача, ПАТ КБ «Приватбанк» - Савіхіна А.М., звернулась до суду із позовною заявою, де просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором б/н від 22 січня 2008 року в розмірі 501, 76 дол. США станом на 31 жовтня 2017 року.; стягнути на користь позивача з відповідача судові витрати.

Свої вимоги представник позивача мотивував тим, що 22 січня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 укладено договір б/н, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 19,20 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», складає між ним і банком договір. Позивач зазначає, що він виконав свої зобов`язання за вказаним договором, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, однак ОСОБА_1 не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку із чим станом на 31 жовтня 2017 року він мав заборгованість перед банком в розмірі 5 625, 24 дол. США. Із зазначеної суми боргу відповідачем виключено суму в розмірі 5 165, 13 дол. США, яка була стягнута з відповідача на користь позивача на підставі наказу Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 09 березня 2010 року та рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 19 грудня 2011 року. Таким чином, як зазначає позивач, станом на 31 жовтня 2017 року заборгованість ОСОБА_1 із врахуванням нарахованих штрафів становить 501, 76 дол. США, що за курсом 26,82 відповідно до службового розпорядження НБУ від 31 жовтня 2017 року складає 13 457 грн. 16 коп.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Ігнатенко І.М. заперечували проти задоволення позову в повному обсязі з підстав пропуску позивачем строку позовної давності звернення до суду із заявленими вимогами.

Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» Лаврук А.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, наведених в позовній заяві, та вважала відсутніми підстави для застосування строків позовної давності, посилаючись на передбачене пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг право банку пролонгації строку дії договору.

Суд, вислухавши думку представника позивача АТ КБ «Приватбанк» Лаврук А.М., відповідача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

06 грудня 2007 року шляхом підписання відповідачем заяви разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» в порядку частини 1 статті 634 Цивільного кодексу України, між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір б/н, відповідно до якого останній отримав в кредит грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 19,2 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Із підписаної заяви вбачається, що ОСОБА_1 підтвердив, що підписана заява разом із разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Пам`яткою клієнта» та «Тарифами банку» складає між ним і банком договір.

Відповідно до частини 1 статті 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартним формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому; друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до пункту 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно із пунктом 6.6 Умов та правил надання банківських послуг, у випадку невиконання зобов`язань за договором, за вимогою банку позичальник зобов`язався виконати зобов`язання з повернення кредиту та виплати винагороди банку.

Згідно із пунктом 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 120 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову.

В судовому засіданні встановлено, що на ім`я відповідача ОСОБА_1 було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 згідно умов кредитного договору, та 22 січня 2008 року останньому було видано картку, та відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, на підставі пунктів 3.2, 3.3 Умов та правил надання банківських послуг, якими передбачено право банку на зміну в будь-який момент кредитного ліміту, 30 січня 2008 року було змінено кредитний ліміт, а саме встановлено в розмірі 3 000, 00 дол. США.

На підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року змінено найменування позивача з Закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк».

Як вбачається з матеріалів справи, внаслідок невиконання ОСОБА_1 належним чином своїх зобов`язання перед позивачем за договором кредиту, на підставі судового наказу, виданого Крюківським районним судом міста Кременчука Полтавської області 09 березня 2010 року по справі №2н-35/2010, з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» було стягнуто суму боргу за кредитним договором б/н від 06 рудня 2007 року в розмірі 19 369 грн. 38 коп.

Окрім того, рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 19 грудня 2011 року по справі №2-2022/11 з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто суму боргу за договором кредиту б/н від 06 грудня 2007 року в розмірі 1 865 грн. 97 коп.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується повідомленнями за вих.№2348/Б-02 від 24 квітня 2019 року ГУ Пенсійного фонду України в Полтавській області, з пенсії ОСОБА_1 проводяться відрахування на підставі постанови Державної виконавчої служби від 28 січня 2019 року ВП №58063528 по виконавчому листу №537/28/18 від 21 грудня 2018 року, загальна сума відрахувань 5 044 грн. 18 коп.

Позивач, мотивуючи невиконання ОСОБА_3 своїх зобов`язань за договором кредиту належним чином, та на підставі положень законодавства про те, що дострокове присудження до виконання основного зобов`язання в натурі не тягне його припинення з дня набрання законної сили рішення суду і не виключає стягнення відсотків, пені, збитків та інших штрафних санкцій, передбачених договором, до дня повного розрахунку, нарахував заборгованість, яка, згідно із наданим розрахунком заборгованості, станом на 31 жовтня 2017 року становить 5 625,24 дол. США, що складається із: заборгованості по кредиту в розмірі 1 850, 07 дол. США, заборгованості по відсоткам розмірі 3 183, 17 дол. США, заборгованості по пені та комісії в розмірі 592,00 дол. США.

Таким чином, як зазначає представник позивача, за виключенням суми, стягнутої за зазначеними вище судовими рішеннями, та з врахуванням нарахованого штрафу в розмірі 41, 65 дол. США, станом на 31 жовтня 2017 року сума заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «Приватбанк» складає 501, 76 дол. США.

Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Тобто, дострокове присудження до виконання основного зобов`язання в натурі не тягне його припинення з дня набрання законної сили рішення суду і не виключає стягнення відсотків, пені, збитків та інших штрафних санкцій, передбачених договором, до дня повного розрахунку.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Однак, вирішуючи питання обґрунтованості заявлених позивачем вимог, суд виходить з положень частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем в якості доказів на підтвердження розміру заборгованості, що складає 501, 76 дол. США, надані рішення суддів щодо стягнення з відповідача в період з березня 2010 року та з грудня 2011 року заборгованості за кредитним договором, що є предметом даного судового розгляду. Обґрунтовуючи розмір позовних вимог, позивач зазначає його як різницю, що за обрахунками банку утворилися з наслідками неодноразового стягнення з відповідача заборгованості на виконання рішення суддів та суми боргу, якій позивач самостійно нараховував на залишок суми боргу.

Однак, суд звертає увагу, що представником позивача ні в позовній заяві, ні в судовому засіданні, не наведено структурну складову в обґрунтування заявленої до стягнення суми боргу за кредитом в розмірі 460, 11 дол. США., та з чого саме складається ця сума.

В судовому засіданні сторонам роз`яснено положення статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якої, зокрема, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, та кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Однак, представник позивача в судовому засіданні зазначила про неможливість надання обґрунтування щодо складової заборгованості, заявленої до стягнення в розмірі 460, 11 дол. США (501, 76) суми.

Згідно із статтею 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 79 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог статті 80 Цивільного процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За викладених вище обставин, відсутність в позові структурної складової заборгованості, яку прохає стягнути банк, та неможливість надання пояснень представником позивача в судовому засіданні з приводу обґрунтування останньої, відсутність належних в розумінні вимог Цивільного процесуального України доказів на підтвердження наявної у відповідача перед банком заборгованості саме в розмірі 501, 76 дол. США, позбавляють суд можливості вирішити питання щодо правильності наданих позивачем розрахунків на визначення суми заборгованості, яку останні трактують як різницю, що утворилася в період стягнення з відповідача за рішеннями суддів заборгованості за цим же кредитним договором та проведення стягнення відповідним відділом виконавчої служби на виконання останніх, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити з підстав необґрунтованості останніх.

Окрім того, суд звертає увагу на наступне.

В судовому засіданні встановлено, що при укладенні між сторонами кредитного договору, останніми було визначено строк дії картки до січня 2011 року, що також підтверджується змістом довідок про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти.

Тобто, загальний строк кредитування визначається строком дії кредитної картки, - до січня 2011 року.

За умовами кредитного договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий строком до січня 2011 року.

Відтак, у межах строку кредитування - до січня 2011 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами.

Згідно з частиною 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

В судовому засіданні встановлено, що іншої домовленості, ніж предбачені вище положення чинного цивільного законодавства в частині сплати процентів від суми позики, між сторонами не було.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України. В спірних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена вище правова позиція висловлена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року за номером 444/9519/12.

За таких обставин, нарахування позивачем процентів після спливу строку кредитування січня 2011 року, відбулося в порушення вимог чинного законодавства в частині нарахування суми боргу.

Враховуючи вищевикладене, встановлені обставини справи, той факт, що представником позивача жодним чином не обґрунтовано належними та достовірними доказами заявлену до стягнення суму боргу за договором кредиту, а також приймаючи до уваги той факт, що нарахування позивачем процентів на суму боргу відбулося в порушення вимог чинного законодавства, суд приходить до висновку про необхідність відмови АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 в повному обсязі.

Керуючись статтями 5, 10, 13, 19, 76, 77, 81, 133, 141, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд , -

УХВАЛИВ :

В задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (, адреса: 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 1 Д) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Повний текст судового рішення виготовлено 01 липня 2019 року.

Суддя : Д.О. Зоріна