Судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
справа № 337/3659/15-ц
провадження № 61-2512св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (головуючого), Антоненко Н. О., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Крата В. І., Курило В. П., касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково. Рішення апеляційного суду Запорізької області від 20 жовтня 2016 року у частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 17 вересня 2012 року скасував та у цій частині залишив у силі рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18 квітня 2016 року. У іншій частині позовних вимог щодо скасування державної реєстрації на спірну квартиру, зобов`язання реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру; визнання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням та виселення їх із спірної квартири; зобов`язання МКП «Основаніє» повернути спірну квартиру в територіальну громаду в особі Запорізької міської ради; зобов`язання Хортицькрого районного відділу у м. Запоріжжя Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області зареєструвати ОСОБА_1 у спірній квартирі; зобов`язання МКП «Основаніє» укласти з позивачем договір найму спірної квартири та зобов`язання районної адміністрації по Хортицькому району Запорізької міської ради призначити ОСОБА_1 основним наймачем квартири рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18 квітня 2016 року та рішення Апеляційного суду Запорізької області від 20 жовтня 2016 року залишив без змін.
При цьому колегія суддів зробила такий висновок: «[…] висновки апеляційного суду про те, що позивач не наділений правом на оскарження спірного договору купівлі-продажу, оскільки не є стороною договору та власником спірної квартири, є помилковими, оскільки права на оспорення угоди має також і особа, яка не була стороною угоди, однак оспорюваною угодою порушуються її права та законні інтереси. Враховуючи, що ОСОБА_5 не мав законних підстав для укладення спірного договору купівлі-продажу, і обставини незаконного набуття ним права власності на цю квартиру встановлені рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 07 серпня 2014 року, яке набрало законної сили, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про наявність підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 ».
Не можу погодитися з висновком колегії суддів в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу з таких мотивів.
1. Суди при розгляді справи встановили, що:
1.1. З 15 грудня 1996 року по 17 листопада 2011 року в квартирі АДРЕСА_1 був зареєстрований ОСОБА_1 . Також, у період з 30 жовтня 1993 року по 03 квітня 2012 року у зазначеній квартирі була зареєстрована його дружина ОСОБА_6 .
1.2. Вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2007 року ОСОБА_1 було засуджено за частиною першою статті 321, частиною другою статті 311, частинами третіми статей 307, 304, частиною другою статті 122, частиною другою статті 121 КК України до 10 років позбавлення волі.
1.3. З 2005 року по 2015 рік ОСОБА_1 перебував у місцях позбавлення волі.
1.4. Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28 жовтня 2011 року в справі за позовом ОСОБА_6 , яка діяла у своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 , до ОСОБА_1 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку, ОСОБА_1 визнано таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
1.5. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2012 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , треті особи: орган опіки та піклування Хортицької районної адміністрації Запорізької міської ради, комунального підприємства «ВРЕЖО № 6» м. Запоріжжя (далі - КП «ВРЕЖО № 6»), сектор громадянства, імміграції і реєстрації фізичних осіб Хортицького районного відділу Запорізької міської ради ГУ МВС України в Запорізькій області, про визнання права користування жилим приміщенням, як члена родини, визнано ОСОБА_5 членом сім`ї ОСОБА_6 та визнано за ним право користування квартирою АДРЕСА_1 .
1.6. Розпорядженням заступника голови районної адміністрації від 02 липня 2012 року № 486р на підставі заяви ОСОБА_5. , передано у приватну власність ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 , право на яку мав ОСОБА_1 .
1.7. 02 липня 2012 року було видано свідоцтво про право на житло № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 .
1.8. 17 вересня 2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири.
1.9. Рішення суду, якими ОСОБА_1 було позбавлено права користування спірною квартирою та визнано таке право за ОСОБА_5 , як членом родини наймача, були оскаржені ОСОБА_1 Так, ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2013 року скасовано заочне рішення суду від 28 жовтня 2011 року та після нового перегляду справи за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про визнання таким, що втратив право користування спірною квартирою ухвалено рішення від 12 червня 2013 року, яким відмовлено у задоволенні позову.
1.10. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 07 серпня 2014 року скасовано рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2012 року, та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , треті особи: орган опіки та піклування Хортицької районної адміністрації Запорізької міської ради, комунального підприємства «ВРЕЖО № 6» м. Запоріжжя (далі - КП «ВРЕЖО № 6»), сектор громадянства, імміграції і реєстрації фізичних осіб Хортицького районного відділу Запорізької міської ради ГУ МВС України в Запорізькій області, про визнання права користування жилим приміщенням, як члена родини.
2. Тлумачення статей 16, 203, 215 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є:
по-перше, пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою;
по-друге, наявність підстав для оспорення правочину;
по-третє, встановлення чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.
Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.
3. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
3.1. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
4. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
4.1. У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав».
4.2. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
4.3. За таких обставин, визнання недійсним договору купівлі продажу квартири не є ефективним способом захисту права ОСОБА_1 , оскільки не забезпечує поновлення порушеного права.
5. Тому колегії суддів необхідно було касаційну скаргу задовольнити частково, змінити мотивувальну частину рішення апеляційного суду, а в іншій частині оскаржені рішення залишити без змін.
Суддя В. І. Крат