Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 607/5746/15-ц

провадження № 61-17554св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Фідобанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 серпня 2016 року в складі судді Дзюбича В. Л. та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 09 лютого 2017 року в складі колегії суддів: Сташківа Б. І., Хоми М. В., Костіва О. З.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» (далі - ПАТ «Фідобанк») про стягнення банківського вкладу.

Позовна заява мотивована тим, що 22 листопада 2012 року між сторонами укладено договір банківського вкладу фізичної особи «Фідо-Капітал», відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав банку 32 000 грн під 13 % річних на строк до 22 грудня 2012 року.

Вказував, що 23 квітня 2013 року позивач хотів зняти грошові кошти з депозитного рахунку, про що подав банку свою письмову заяву. Проте, ОСОБА_1 було відмовлено у дачі коштів у зв`язку з тим, що він свої грошові кошти отримав ще 04 грудня 2012 року у повному обсязі та з нарахованими відсотками.

Вважає, що дані обставини не відповідають дійсності, оскільки кошти з рахунку він не знімав, заяву про видачу суми вкладу з рахунку до ПАТ «Фідобанк» не подавав.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив стягнути з ПАТ «Фідобанк» суму вкладу з нарахованими відсотками у розмірі 51 516,88 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 серпня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ «ФідоБанк» на користь ОСОБА_1 51 516,88 грн заборгованості за договором банківського вкладу фізичної особи «Фідо-Капітал» від 22 листопада 2012 року.

Стягнуто з ПАТ «ФідоБанк» на користь держави 551,20 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що докази, які надані банком про повернення грошового вкладу позивачеві, зокрема заява, на яку посилається банк про видачу коштів позивачеві від 04 грудня 2012 року на суму 32 000 грн, спростовується висновком експерта від 21 серпня 2013 року, наданого Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром при Управлінні Міністерства внутрішніх справи України в Тернопільській області, відповідно до якого у вказаній заяві на видачу готівки у рядку «Підпис отримувача» спочатку був виконаний підпис, а потім друкований текст, що свідчить про її підроблення.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 09 лютого 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що за результатом службової перевірки, проведеної щодо первинних касових документів по депозитним рахункам вкладників центрального відділення ПАТ «Фідобанк» у м. Тернополі, встановлено факти грубого порушення касової дисципліни працівниками.

Крім того, у межах кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, передбачених частиною п`ятою статті 191 та частиною першою статті 200 КК України, ПАТ «Фідобанк» подало цивільний позов, в якому просило, зокрема, стягнути з ОСОБА_2 майнову шкоду, яка була завдана щодо вкладника ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «ФідоБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не з`ясували обставини справи та не дослідили і не надали належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяли повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, судові рішення не відповідають фактичним обставинам справи, є незаконними та необґрунтованими.

Суди відмовили у задоволенні клопотання відповідача про призначення експертизи, чим порушили його права на доведення обставин справи. Також суди безпідставно відмовили у задоволенні клопотання банку про витребування матеріалів кримінального провадження.

Крім того, заявлені позовні вимоги були спростовані поясненнями ОСОБА_2 , яка була допитана у судовому засіданні як свідок та зазначила, що позивач особисто підписував заяву на видачу готівки та звернувся до каси банку з метою отримання готівки за депозитом.

Відповідач повернув позивачу кошти за договором банківського вкладу у повному розмірі, що підтверджується підписом останнього на заяві про видачу готівки, тому відсутні правові підстави для задоволенні позову.

Доводи інших учасників справи

Інший учасник справи не скористався своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направив.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

18 квітня 2018 справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 22 листопада 2012 року між сторонами укладено договір банківського вкладу фізичної особи «Фідо-Капітал», відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав ПАТ «Фідобанк» 32 000 грн під 13 % річних на строк до 22 грудня 2012 року.

Згідно з квитанцією від 22 листопада 2012 року ОСОБА_1 вніс кошти у розмірі 32 000 грн на рахунок ПАТ «Фідобанк».

Пунктом 1.4 договору передбачено, що за користування ПАТ «Фідобанк» нараховує та сплачує вкладнику проценти із розрахунку 13 % річних.

Відповідно до пункту 2.2.4 договору, вкладник має право вимагати дострокового розірвання договору у порядку та з виплатою процентів згідно з умовами пункту 4.5 договору.

ОСОБА_1 23 квітня 2013 року звернувся до банку з вимогою про дострокове повернення банківського вкладу з нарахованими відсотками.

Позивачу відмовлено у видачі коштів зв`язку з тим, що він свої грошові кошти отримав ще 04 грудня 2012 року у повному обсязі з нарахованими відсотками.

На підставі наказу ПАТ «Фідобанк» від 16 червня 2013 «Про надання права доступу у приміщення касового вузла відділення «Центральне ПАТ «Фідобанк» в місті Тернопіль» у період з 16 квітня 2013 року до 17 квітня 2013 року проведено службову перевірку первинних касових документів по депозитним рахункам вкладників вказаного відділення, за результатом якої складено висновок, відповідно до якого під час перевірки виявлено факти грубого порушення касової дисципліни працівниками Центрального відділення ПАТ «Фідобанк» в м. Тернополі.

Згідно з висновком Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при Управлінні Міністерства внутрішніх справи України в Тернопільській області від 25 липня 2013 року підписи у графах «Вкладник», «Кулеба В. О.» та «Підпис клієнта» договору банківського вкладу фізичної особи «Фідо-Капітал», у графі «Підпис платника отримувача» заяви на видачу готівки від 04 грудня 2012 року та у графі «Підпис отримувача» заяви на видачу готівки від 22 листопада 2012 року виконані ОСОБА_1

Відповідно до висновку Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при Управлінні Міністерства внутрішніх справи України в Тернопільській області від 21 серпня 2013 року у заявах на видачу готівки від 04 грудня 2012 року у рядку «Підпис отримувача» спочатку був виконаний підпис, а потім надрукований текст.

Як вбачається із обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_2 , якій повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених частиною п`ятою статті 191 та частиною першою статті 200 КК України, на початку грудня 2012 року ОСОБА_1 ПАТ «Фідобанк» запропоновано написати заяву для перерахування грошових коштів у розмірі 32 000 грн на Тернопільську міську раду для участі в аукціоні щодо придбання земельної ділянки у м. Тернопіль , яку ОСОБА_1 у подальшому мав намір придбати.

Після того, як ОСОБА_1 підписав вказану заяву, ОСОБА_2 04 грудня 2012 року за відсутності клієнта банку ОСОБА_1 , використовуючи його заяву про нібито перерахування грошових коштів в Тернопільську міську раду на якій стояв підпис ОСОБА_1 , з указаної заяви шляхом відрізання верхнього тексту заяви, підготовила та роздрукувала заяву на видачу ОСОБА_1 готівки на суму 32 000 грн, після чого підписала дану заяву.

У межах кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, передбачених частиною п`ятою статті 191 та частиною першою статті 200 КК України, ПАТ «Фідобанк» подало цивільний позов, в якому просило, зокрема, стягнути з ОСОБА_2 майнову шкоду, яка була завдана щодо вкладника ОСОБА_1 .

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У справі Zolotas проти Греції (№ 2) від 29 січня 2013 року Європейський суд з прав людини зазначив, що, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунку нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід`ємні для банківських операцій і пов`язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sahin I Perihan Sahin проти Туреччини, № 13279/05, параграф 56, 20 жовтня 2011 року)».

Незаконне привласнення працівниками банку коштів, які належать ОСОБА_1 на праві власності, порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтю 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка відповідно до статті 5 цього ж Протоколу, є додатковою статтею Конвенції.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (стаття 1 Першого Протоколу).

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення статті 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

З огляду на те, що позивач правомірно сподівалася на належне виконання договору вкладу з відповідачем, а обов`язок забезпечення належного виконання працівниками відповідача посадових інструкцій лежить на банківській установі, особи, винні в порушенні правил банківських операцій, у спірних правовідносинах з позивачем діяли від імені банку та розпоряджалися на власний розсуд коштами позивача вже після передачі їх на депозит, отже вчиняли протиправні дії стосовно коштів, які перейшли у власність відповідача, позивач не може бути відповідальним за порушення, вчинені посадовими особами відповідача, оскільки ним виконані умови укладеної угоди.

Суди дійшли правильного висновку про те, що порушене право позивача підлягає захисту в обраний ним спосіб із застосуванням положень укладених сторонами договорів, статті 1061 ЦК України, за якою проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Звертаючись до суду з позовом, позивач додав обґрунтований розрахунок боргу, який належним чином перевірено судами.

Відповідач наявний у матеріалах справи розрахунок не спростував, власного розрахунку не надав.

За змістом положень статей 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Особливості правовідносин за договором банківського вкладу визначено параграфом третім глави 71 ЦК України, у якому визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

На підставі викладеного суди дійшли правильного висновку, що докази, які надані банком про повернення грошового вкладу позивачеві, зокрема заява, на яку посилається банк про видачу коштів позивачеві від 04 грудня 2012 року на суму 32 000 грн, спростовується висновком експерта від 21 серпня 2013 року, наданого Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром при Управлінні Міністерства внутрішніх справи України в Тернопільській області, відповідно до якого у вказаній заяві на видачу готівки у рядку «Підпис отримувача» спочатку був виконаний підпис, а потім друкований текст, що свідчить про її підроблення.

Отже, позивач має право на стягнення суми вкладу та нарахованих відсотків, що узгоджується з вимогами ЦК України та Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Доводи касаційної скарги, що суди безпідставно відмовили у задоволенні клопотання банку про призначення експертизи та витребування матеріалів кримінального провадження, не заслуговують на увагу, оскільки відмова у задоволенні вказаного клопотання зумовлена знаходженням матеріалів кримінального провадження, в якому міститься оригінал заяви від імені позивача на видачу готівки, на розгляді у суді з метою вирішення притягнення винних осіб до відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої та апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 09 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

А. І. Грушицький

В. В. Сердюк