Постанова

Іменем України

03 липня 2019року

м. Київ

справа №458/757/16-ц

провадження №61-29517св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Турківська міська рада Львівської області, ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Львівської області від 22 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Савуляка Р. В., Крайник Н. П., Мельничук О. Я.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася с позовом до Турківської міської ради Львівської області, ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько, ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати, ОСОБА_4 Після смерті батька відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно - Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 , і вона вчасно звернулася до нотаріуса та прийняла спадщину. Іншим можливим спадкоємцем була її мати, ОСОБА_4 , яка відмовилася від своєї частки у спадщині на її користь, а також відмовилася від виділу своєї частки у вказаному вище майні. На підставі вищезазначених заяв її матері до спадкової маси після смерті ОСОБА_3 увійшов весь житловий будинок АДРЕСА_1 . В подальшому їй було видане свідоцтво про право на спадщину та вона вступила у володіння зазначеним нерухомим майном.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 14 червня 2016 року задоволено позов її племінника, ОСОБА_2 , та визнано незаконним і скасовано рішення виконавчого комітету Турківської міської ради №70 від 15 квітня 2010 року; скасовано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 14 червня 2010 року та визнано незаконним і скасовано рішення № 31 від 16 грудня 2010 року «Про передачу земельної ділянки у приватну власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 », скасовано державний акт на право власності на вказану земельну ділянку.

Зазначеним судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_1 в установленому порядку прийняла спадщину лише після смерті батька і повинна звернутися з письмовою заявою про прийняття спадщини після смерті матері.

05 липня 2016 року вона звернулася до Турківської державної нотаріальної контори Львівської області із письмовою заявою про прийняття спадщини після смерті матері, ОСОБА_4 , але у прийнятті заяви їй було відмовлено у зв`язку із пропуском строку для прийняття спадщини, через що вона змушена звернутися до суду.

Враховуючи наведене, просить визнати поважними причини пропуску нею строку для прийняття спадщини, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року після смерті її матері, ОСОБА_4 , та визначити їй додатковий двохмісячний строк для подання нею заяви в Турківську державну нотаріальну контору про прийняття спадщини за заповітом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 22 лютого 2017 року позов задоволено. Визнано поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку для прийняття спадщини після смерті матері, ОСОБА_4 , та визначено їй додатковий строк два місяці для подання в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини за заповітом.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що позивач пропустила строк на подання заяви про прийняття спадщини внаслідок помилкових і неправомірних дій приватного нотаріуса Турківського нотаріального округу Львівської області, що встановлено рішенням Апеляційного суду Львівської області від 14 червня 2016 року. На час смерті матері позивач помилково вважала, що у неї немає потреби звертатися до нотаріуса із відповідною заявою про прийняття спадщини після її смерті, оскільки вона вже оформила право власності на спірне майно після смерті батька, і ці перешкоди мали об`єктивний, істотний і непереборний характер.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 14 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Турківського районного суду Львівської області від 22 лютого 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у спадкоємця ОСОБА_1 не було причин, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для подачі заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини. Будучи обізнаною про смерть матері та наявність в неї іншого майна (крім спірного будинковолодіння), зокрема грошових коштів, предметів домашнього вжитку, ювелірних виробів, вона не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, цим самим підтвердивши відсутність інтересу до майна померлої в цілому. Із заявою про прийняття спадщини за заповітом від 16 листопада 2007 року після смерті матері ОСОБА_4 позивачка ОСОБА_1 звернулася лише 05 липня 2016 року, вже після того, як Апеляційним судом Львівської області було скасовано її свідоцтво про право на спадщину від 14 червня 2010, що не можна вважати поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Апеляційного суду Львівської області від 14 вересня 2017 року та залишити в силі рішення Турківського районного суду Львівської області від 22 лютого 2017 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції помилково вважав, що її померлій матері ОСОБА_4 на праві власності крім спірної Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 належало інше майно, яке вона, як спадкоємець за заповітом, після відкриття спадщини могла прийняти, оскільки жодних доказів наявності такого майна стороною відповідача надано не було. ОСОБА_1 ніколи не відмовлялася від прийняття спадкового майна після смерті матері ОСОБА_4 та вважала, що у зв`язку з оформленням права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 відсутні підстави для звернення із заявою про прийняття спадщини. Про наявність у власності матері іншого рухомого майна та грошових коштів їй відомо не було.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з Турківського районного суду Львівської області.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до статті 213 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного судового рішення (далі - ЦПК України 2004 року), рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 214 ЦПК України 2004 року).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, рішення Апеляційного суду Львівської області від 14 вересня 2017 року підлягає скасуванню, а рішення Турківського районного суду Львівської області - залишенню в силі.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, проживали та були зареєстрованими у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого був ОСОБА_3

Разом з ними за вказаною адресою з 03 січня 2002 року зареєстрований їх внук ОСОБА_2 , батько якого ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

За життя, 16 листопада 2007 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кожний окремо склали заповіт, яким все своє майно заповіли дочці ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_3 Після його смерті відкрилася спадщина на нерухоме майно - Ѕ будинковолодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_3 звернулася до нотаріуса із заявою про відмову від виділення частки у спільному майні подружжя та від одержання свідоцтва про право власності на його Ѕ частину.

20 лютого 2010 року ОСОБА_1 звернулася у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

14 червня 2010 року приватним нотаріусом Турківського районного нотаріального округу Федаш М. М. видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину, яка складалася з будинку з належними йому господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного свідоцтва ОСОБА_1 24 червня 2010 року зареєструвала право власності на вказаний житловий будинок.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4

16 вересня 2013 року ОСОБА_2 звернувся в Турківську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 за правом представлення, так як його батько ОСОБА_5 (син ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ) помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Листом №192/02-14 від 03 листопада 2015 року в.о. завідувача Турківської державної нотаріальної контори повідомила ОСОБА_2 про неможливість видання свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , оскільки житловий будинок АДРЕСА_1 в цілому належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14 червня 2010 року.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 14 червня 2016 року скасовано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 14 червня 2010 року, видане на ім`я ОСОБА_1 та посвідчене приватним нотаріусом Турківського районного нотаріального округу Федаш М. М., та рішення Турківської міської ради №31 від 16 грудня 2010 року, яким затверджено матеріали технічної інвентаризації і передано у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1000 га для обслуговування спірного будинковолодіння.

Ухвалюючи вказане рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що після подання ОСОБА_4 22 лютого 2010 року заяви нотаріусу про відмову від видачі свідоцтва про право власності на 1/2 частину майна, набутого в період шлюбу із ОСОБА_3 , її частка у справі спільної сумісної власності не припинилася, оскільки відсутні докази внесення до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідного запису про відмову від належної її частки у спірному будинковолодінні, а тому включення у склад спадщини після смерті ОСОБА_3 житлового будинку АДРЕСА_1 в цілому є помилковим.

Вказане рішення набрало законної сили.

05 липня 2016 року ОСОБА_1 звернулася в Турківську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 , однак постановою державного нотаріуса від 05 липня 2016 року їй було відмовлено у прийнятті вказаної заяви у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Частиною третьою статті 1272 ЦК України встановлено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 24 Постанови від 30 травня 2008 року №3 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судами встановлено, що після смерті ОСОБА_3 мати позивача - ОСОБА_4 22 лютого 2010 року звернулася до нотаріуса із заявою про відмову від видачі свідоцтва про право власності на Ѕ частину майна, набутого в період шлюбу з ОСОБА_3 . На підставі вказаної заяви при оформленні спадщини нотаріусом помилково було включено у склад спадщини весь житловий будинок АДРЕСА_1 з належними господарськими будівлями та спорудами.

Суд першої інстанції встановивши, що внаслідок неправомірних дій приватного нотаріуса та посадових осіб виконавчого комітету Турківської міської ради Львівської області позивач помилково вважала, що у неї відсутні підстави для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 , оскільки вона вже оформила право власності на спірне майно після смерті батька, дійшов обґрунтованого висновку про наявність об`єктивних причин, у зв`язку з якими ОСОБА_1 звернулася із заявою про прийняття спадщини з пропуском встановленого на це строку, а відтак, і про задоволення позову.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі суд першої інстанції не порушив норм процесуального права, правильно застосував норми матеріального закону, то рішення суду є законним і обґрунтованим.

Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції відповідно до статті 413 ЦПК України скасовує рішення апеляційного суду Львівської області від 14 вересня 2017 року і залишає в силі рішення Турківського районного суду Львівської області від 22 лютого 2017 року.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Львівської області від 14 вересня 2017 року скасувати, залишити в силі рішення Турківського районного суду Львівської області від 22 лютого 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді:В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко
В. А. Стрільчук

М. Ю. Тітов