"30" травня 2019 р. Справа № 363/478/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Рудюка О.Д.,

за участю секретаря Кашоїда М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування працівником матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування працівником матеріальної шкоди. Обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що 10 травня 2018 року ОСОБА_2 була прийнята на роботу ФОП ОСОБА_1 на посаду продавця продовольчих і не продовольчих товарів. Місцем роботи відповідача був павільйон «Крамниця», який розташований у АДРЕСА_3. В період прийому-передачі до 10 травня 2018 року у павільйоні працювало два продавці ОСОБА_2 та ОСОБА_3 10 травня 2018 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. 10 травня 2018 року між продавцем ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був складений Акт з якого вбачається, що відповідач прийняла у іншого продавця ОСОБА_3 товар на суму 466 190,60 грн. При здачі зміни продавцю ОСОБА_3 нестача у Відповідача виявилась у сумі 59 730,72 грн. Позивач пояснив Відповідачу, що буде проведена інвентаризація павільйону «Крамниця» і запросив її прийняти у цьому участь. 31 травня 2018 року ОСОБА_2 забрала свої речі і без всякого пояснення вийшла з павільйону. Позивач вирішив її звільнити та створив комісію по інвентаризації і передачі товару. Згідно Акту інвентаризації товару, перевірки накладних, відомостей, звірки даних бухгалтерського обліку остатків, у павільйоні «Крамниця» за період від 10 травня 2018 року по 31 травня 2018 року, товару у павільйоні «Крамниця» числиться 463 397,88грн., але нестачу товару, про які відповідач знала, та не здавши змінному продавцю ОСОБА_3 , пішла. Залишки товару становили 403 667,16 грн., тобто нестача товарів згідно обліку становить 59 730,72 грн. ОСОБА_2 відшкодовувати майнову шкоду відмовилась. Трудовий договір з відповідачем було розірвано31 травня 2018 року за ініціативою позивача. Крім того, 14 травня 2018 року по 25 травня 2018 року ОСОБА_2 взяла у Позивача у борг грошові кошти 1 400 грн., цей борг вона не повернула.

На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь завдані збитки у розмірі 59 730,72 грн. та борг по розписці у розмірі 1 400,00 грн.

В судове засідання позивача не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач в судове засіданні не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась в установлений законом порядку, причини неявки суду невідомі.

Суд за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів.

Дослідивши письмові матеріали справи всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного.

10 травня 2018 року між сторонами по справі укладено трудовий договір відповідно до якого, ОСОБА_2 зобов`язана виконувати правила торгівлі продовольчими і непродовольчими товарами, правил санітарних норм, правила техніки безпеки та пожежної безпеки, правила внутрішнього розпорядку.

10 травня 2018 року між ФОП ОСОБА_1 (підприємство) з одного боку і працівником ОСОБА_2 укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

Відповідно до п.1 договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність визначено, працівник, що займає посаду продавця павільйону «Крамниця» ФОП ОСОБА_1 або виконує роботу у магазині «Крамниця» по АДРЕСА_3, безпосередньо пов`язану з збереженням і продажем (відпуском) матеріальних цінностей приймає на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей, і у зв`язку з викладеним зобов`язується: дбайливо ставитися до переданих йому на збереження або з іншою метою матеріальних цінностей підприємства і вжиття заходів до попередження збитків; своєчасно попереджати керівництво про всі обставини, що загрожують збереження ввірених йому матеріальних цінностей; вести облік, складати та передавати у визначеному порядку товарно-грошові та інші звіти про рух решти ввірених йому матеріальних цінностей; брати участь в інвентаризації ввірених йому матеріальних цінностей.

Пунктом 3 договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність встановлено, що у випадку незабезпечення з вини працівника збереження ввірених йому матеріальних цінностей, визначених розмірів збитків, заподіяних підприємству, та їх відшкодування відбувається у відповідності до чинного законодавства.

Як вбачається з акту від 31 травня 2018 року, згідно звірки відомостей, вартість товару у павільйоні «Крамниця» становить 463 397,88 грн., фактична залишкова вартість товару у павільйоні «Крамниця» склала 403 667,16 грн., нестача товару у павільйоні «Крамниця» становить 59 730,72 грн. Отже, ОСОБА_2 завдала позивачу матеріальної шкоду у розмірі 59 730,72 грн.

Відповідно до копії розписки від 19 травня 2018 року ОСОБА_2 отримала в борг у ОСОБА_1 400,00 грн. Крім того, відповідно до розписки від 25 травня 2018 року ОСОБА_2 отримала в борг у ОСОБА_1 500,00 грн. Разом з тим, 29 січня 2019 року ОСОБА_2 отримала в борг у ОСОБА_1 500,00 грн. таким чином, ОСОБА_2 взяла у борг у ОСОБА_1 грошові кошти у загальному розмірі 1 400,00 грн.

Згідно ст.130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Статтею 135-1 Кодексу законів про працю України визначено, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір, що визначено ст.139 кодексу Законів про працю України.

Відповідно до ст.135-3 Кодексу законів про працю України, розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди.

Згідно статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 статті 509 ЦК України передбачено, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідач взятих на себе зобов`язань, щодо повернення грошових коштів позивачу відповідно до розписок від 18 травня 2018 року, 25 травня 2018 року та 21 січня 2019 року не виконала.

Таким чином у відповідача виникла заборгованість у сумі 1 400,00 грн. за договорами позики.

Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Таким чином, оскільки матеріалами справи доведено, що між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладались договори про повну матеріальну відповідальність, за умовами яких відповідач взяв на себе певні зобов`язання, що належним чином не виконував, а також, що ОСОБА_2 отримала кошти від ФОП ОСОБА_1 , які підлягають поверненню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги доведені, обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати понесені у вигляді судового збору в розмірі 768,40грн.

На підставі викладеного керуючись статтями 130, 135-1, 139 КЗпП України, статтею 1166 ЦК України, статтями 4, 12, 13, 77, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи-підприємця завдані збитки у розмірі 59 730,72грн., заборгованість у сумі 1 400,00 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (і.к. НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ).

Суддя О.Д. Рудюк