ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 року

м. Київ

ПРОЕКТ

справа № 657/1373/16-ц

провадження № 61-21033 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

скаржник - ОСОБА_1 ,

представник скаржника - ОСОБА_2 ,

заінтересовані особи - Каланчацький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Херсонській області, товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», відкрите акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 28 лютого 2017 року в складі колегії суддів Орловської Н. В., Кутурланової О. В., Майданіка В. В.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст вимог скарги

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою та просив визнати незаконними дії державного виконавця Каланчацького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Херсонській області щодо опису та арешту належного йому житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . (далі - будинок), а також скасувати акт опису та арешту будинку від 17 серпня 2016 року.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що державний виконавець Каланчацького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Херсонській області відкрив виконавче провадження від 19 січня 2015 року № 461007598 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 88 785,93 грн заборгованості за кредитним договором, а також виконавче провадження від 06 липня 2015 року № 48033021 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» 384 623 грн заборгованості за кредитним договором.

17 серпня 2016 року державний виконавець склав акт опису й арешту майна, а саме належного ОСОБА_1 будинку.

Боржник уважав, що даний акт складений із порушенням вимог статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про іпотеку», оскільки іпотекодержателем цього будинку є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відповідно до договору іпотеки від 06 липня 2007 року, укладеного між ним та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 03 липня 2007 року № 014/15/1734, а акт складений у виконавчому провадженні, де стягувачем є ТОВ «ФК «Приватні інвестиції».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Каланчацького районного суду Херсонської області від 13 грудня 2016 року скаргу ОСОБА_1 задоволено, визнано неправомірними дії державного виконавця ВДВС ГТУЮ в Херсонській області щодо опису та арешту житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ., а також скасовано акт опису та арешту майна від 17 серпня 2016 року.

Суд першої інстанцїі виходив із того, що звернення стягнення на предмет іпотеки у виконавчому провадженні допускається виключно для задоволення вимог іпотекодержателя, однак у даній справі стягувач не є іпотекодержателем будинку, а тому не має права для задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на цей будинок.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 28 лютого 2017 року апеляційні скарги ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» та Каланчацького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Херсонській області задоволено, ухвалу Каланчацького районного суду Херсонської області від 13 грудня 2016 року скасовано та постановлено нову ухвалу, якою в задоволенні скарги на дії державного виконавця відмовлено.

Апеляційний суд виходив із того, що державний виконавець діяв у межах повноважень, передбачених статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час складення акту, а тому відсутні правові підстави для задоволення скарги на дії державного виконавця.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У березні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на вказане судове рішення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2017 року дану справу призначено до судового розгляду.

На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 розділу XIII ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» дана справа передана до Верховного Суду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що апеляційний суд не врахував, що акт опису та арешту майна складений із порушенням Закону України «Про виконавче провадження», та дійшов безпідставного висновку про відсутність правових підстав для задоволення його скарги на дії державного виконавця.

Просив оскаржувану ухвалу апеляційного суду скасувати та залишити без змін ухвалу суду першої інстанції.

Відзив на касаційну скаргу

У травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення Каланчацького ВДВС ГТУЮ в Херсонській області на дану касаційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Апеляційний суд установив, що 03 липня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір на суму 115 882 грн, на забезпечення якого між цими ж сторонами укладений договір іпотеки, предметом якого є будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Каланчацького районного суду Херсонської області від 03 вересня 2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 137 035,93 грн.

На виконання вказаного рішенння виданий виконавчий лист від 09 грудня 2010 року № 2-504/10.

На підставі заяви стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 19 січня 2015 року державний виконавець Каланчацького ВДВС ГТУЮ в Херсонській області відкрив виконавче провадження № 46107598 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффазен Банк Аваль» 88 785,93 грн залишку заборгованості за кредитним договором, яку боржник у добровільному порядку банку не сплатив.

Рішенням Каланчацького районного суду Херсонської області від 18 листопада 2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» 384 623,7 грн боргу.

На виконання вказаного рішення суду виданий виконавчий лист № 657/233/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» 384 623,7 грн боргу.

На підставі заяви стягувача ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» від 06 липня 2015 року державний виконавець Каланчацького ВДВС ГТУЮ в Херсонській області відкрив виконавче провадження № 48033021.

17 серпня 2016 року державний виконавець у межах виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-405/10 склав акт опису й арешту майна, а саме житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ., іпотекодержателем якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

Згідно з частинами першою статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент складення акта, звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» (частина восьма статті 54 цього Закону).

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду (частина третя статті 33 указаного Закону).

З огляду на викладене, обґрунтованим є висновок судів про відсутність правових підстав для задоволення скарги, оскільки державний виконавець діяв у межах повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент вчинення відповідних дій.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 указує, що опис і арешт будинку, іпотекодержателем якого є ПАТ «Райффазен Банк Аваль», здійснений у межах виконавчого провадження № 48033021,стягувачем у якому є ТОВ «ФК «Приватні інвестиції», а тому такі дії державного виконавця є незаконними та порушують права іпотекодержателя будинку, який не є стягувачем у цьому виконавчому провадженні.

Указані доводи не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються наявною в справі копією акту державного виконавця від 17 серпня 2016 року, в якому зазначено, що опис і арешт будинку здійснений у виконавчому провадженні № 46107598, відкритому на виконання виконавчого листа № 2-504/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффазен Банк Аваль» як іпотекодержателя будинку 88 785,93 грн заборгованості за кредитним договором.

Інші аргументи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до переоцінки встановлених апеляційним судом обставин, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться за межами повноважень касаційного суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених статтею 410 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 28 лютого 2017 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук