Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області
Справа № 191/1001/19
Провадження № 2/191/223/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
05.07.2019
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Твердохліб А.В.
за участю секретаря Яришевої Н.В.
згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання технічними засобами, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області в загальному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах яких діє представник ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
07.03.2019 року позивачі звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що їм на праві власності належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 16.09.2003 року, зареєстрованим КП «Синельниківське МБТІ» 16 вересня 2003 року у книзі № 120 за реєстром № 2069. У 2005 році позивач ОСОБА_1 , одружився з відповідачем ОСОБА_4 , і вони почали проживати разом у вказаній квартирі до червня 2013 року. Так як шлюбні відносини між вказаними особами фактично припинилися, тому відповідач змінила місце свого проживання. 30 квітня 2015 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано шлюб. Оскільки відповідач перестала бути членом родини позивачів, вони запропонували ОСОБА_4 в добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку за місцем реєстрації, але вона відмовилась. Наявність реєстрації місця проживання відповідача, перешкоджає позивачу отримати субсидію на оплату комунальних послуг. Посилаючись на ст. ст. 41, 55 Конституції України, ст.ст. 316, 317 321, 391 ЦК України, позивачі просять суд визнати ОСОБА_4 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
До початку проведення судового засідання представник позивачів ОСОБА_3 надав суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без їх присутності, на заочний розгляд справи згодний, наслідки заочного розгляду роз`ясненні та зрозумілі.
Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, про причини неявки до суду не повідомила, заяви про розгляд справи без її присутності, відзиву на позов не надала, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи.
Згідно умов та порядку, визначених ст. ст. 280, 281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення.
Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного.
Згідно копії Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16 вересня 2003 року, посвідченого міським головою Сутулою Л.С., зареєстрованого 16.09.2003 року Синельниківським МБТІ, встановлено належність позивачам: ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на праві власності нерухомого майна квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10).
Свідоцтвом про шлюб ОСОБА_2 серія НОМЕР_1 виданим 30.08.2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Синельникове Синельниківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області підтверджується зміна прізвища позивача ОСОБА_5 на ОСОБА_6 (а.с.12).
Відповідно до довідки про склад сім`ї, виданої СМКП «ЖЕК -2» 11.02.2019 р. за № 274, у вказаній квартирі є зареєстрованими: позивач ОСОБА_1 , його син ОСОБА_7 , та відповідач ОСОБА_4 , 1986 року народження (а.с.13).
Відповідач ОСОБА_4 у квартирі за вищевказаною адресою не проживає з 2013 року, що підтверджується актом № 208 від 12.02.2019 року виданим житлово-експлуатаційною конторою (а.с. 14).
30 квітня 2015 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано шлюб (а.с.15).
Згідно ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.
Згідно ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ст. 17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими.
Згідно ст. 7 Закону України від 11. 12. 2003 року №1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», питання про зняття з реєстрації колишніх членів сім`ї власника залежить від вирішення питання про їх право проживання в цьому будинку (відсутність такого права, втрата права користування), яке регулюється ст. ст. 71, 72, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України.
Виходячи з того, що закон №1382-ІV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Таким чином, з огляду на вищевикладене, судом встановлено, що позивачі є власниками зазначеного вище будинку, реєстрація в ньому відповідача, як колишнього члена сім`ї власника, створює позивачам перешкоди у користуванні ним, у зв`язку з чим позовні вимоги про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. 17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року, ст. 41 Конституції України, ст. 3 СК України, ч. 2 ст. 405 ЦК України, Закон України від 11. 12. 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», керуючись ст. ст. 10-13, 76-80, 189, 259, 263-268, 280, 281 ЦПК України суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах яких діє представник ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яка може бути поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: А. В. Твердохліб