Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 382/680/16-ц

провадження № 61-23120св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Яготинського районного суду Київської області від 23 серпня 2016 року у складі судді Карпович В. Д. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 23 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Коцюрби О. П., Сержанюка А. С., Журби С. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У травні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 25 грудня 2006 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № SAMDN5230, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 104 175,10 грн під 9,6 % річних з кінцевим терміном повернення до 24 грудня 2013 року. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за вказаним договором станом на 04 травня 2016 року в нього утворилася заборгованість перед банком у розмірі 333 269,05 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 63 047,68 грн, заборгованість за процентами - 65 377,05 грн, заборгованість за пенею - 203 884,32 грн. Враховуючи наведене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача на свою користь зазначену заборгованість та понесені судові витрати.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 23 серпня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що банк не надав належних і допустимих доказів на підтвердження позовних вимог.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 23 лютого 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено. Рішення Яготинського районного суду Київської області від 23 серпня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги.

У березні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, з урахуванням заяви про виправлення описки від 25 травня 2017 року, просило скасувати рішення Яготинського районного суду Київської області від 23 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 23 лютого 2017 року і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій безпідставно відмовлено в задоволенні позову у зв`язку із спливом позовної давності. Позичальником не були повернуті грошові кошти за кредитним договором, зобов`язання залишилося невиконаним, а тому з відповідача підлягають стягненню щомісячно проценти за час фактичного користування кредитом.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з Яготинського районного суду Київської області.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

14 травня 2018 року справу № 382/680/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Судами встановлено, що 25 грудня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № SAMDN5230, за умовами якого відповідачу відкрито картковий рахунок та оформлено картку № НОМЕР_1 .

Того ж дня між сторонами було укладено додаткову угоду № 2 до вказаного договору про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки «АвтоРострочка», за умовами якої банк надав ОСОБА_1 кредитний ліміт «Торговий фіксований» у розмірі 104 175,10 грн під 9,6 % річних з кінцевим терміном повернення до 24 грудня 2013 року у вигляді непоновлювальної кредитної лінії на такі цілі: 95 445 грн - на придбання автомобіля (згідно з пунктом 6 цієї угоди), 7 635,60 грн - на оплату одноразової винагороди за надання фінансового інструмента, 34 грн - на оплату реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, 1 060,50 грн - на оплату страхових платежів на строк до 24 грудня 2007 року.

На підтвердження своїх позовних вимог банк надав суду розрахунок заборгованості за укладеним між сторонами договором, в якому зазначив, що заборгованість за кредитом становить 63 047,68 грн, заборгованість за процентами - 65 337,05 грн, заборгованість за пенею - 203 884,32 грн. При цьому детального розрахунку, з якого вбачалося б, з чого складаються вказані суми, позивачем не надано.

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 30 червня 2016 року було зобов`язано ПАТ КБ «ПриватБанк» направити до суду детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором від 25 грудня 2006 року № SAMDN5230 із зазначенням дати її виникнення та періоду існування. Однак позивач не виконав вимог вказаного судового рішення.

Статтею 60 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року), визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Встановивши, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не надало належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які воно посилалося як на підставу своїх вимог, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги, які фактично зводяться до необґрунтованого застосування судами попередніх інстанцій позовної давності, не заслуговують на увагу, оскільки суди відмовили в задоволенні позовних вимог через їх безпідставність, а не у зв`язку із спливом позовної давності.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 23 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 23 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді:В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко
В. А. Стрільчук
М. Ю. Тітов