КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2019 року

справа 752/4045/16-ц

провадження № 22-ц/824/706/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі: Юрчуку С.В.,

учасники справи:

позивач - Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»

відповідач - ОСОБА_1

третя особа - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 липня 2017 року у складі судді Чередніченко Н.П. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулося до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки.

З урахуванням уточнених позовних вимог просило суд, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 12.12.2006 року, що складає 401 724,18 доларів США, що еквівалентно - 9 140 740, 99 грн., та за кредитним договором від 25.02.2008 року, що складає 51 973, 63 доларів США, що еквівалентно - 1 196 184, 40 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору дарування квартири, посвідченого 10 лютого 2006 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гарбузовим С.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 348, право власності на яку зареєстровано згідно з реєстраційним посвідченням, що видане 22 лютого 2006 року Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» за реєстровим номером 4715, шляхом реалізації предмета іпотеки шляхом продажу з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, встановивши початкову ціну реалізації предмета іпотеки в розмірі 3 241 000,00 грн.

Заочним рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 серпня 2016 року позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 27 січня 2017 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 серпня 2016 року скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11 липня 2017 року позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено.

У рахунок погашення заборгованості відповідача за кредитним договором від 12.12.2006 року, яка складає 401724,18 доларів США (еквівалент у гривні - 9 140 740,99 грн.), що складається з: - суми заборгованості за кредитом - 176 153,21 доларів США (еквівалент у гривні - 4 009 482,22 грн.); - суми заборгованості за відсотками - 137 691,35 доларів США (еквівалент у гривні - 3 134 038,91 грн.); - пені за несвоєчасне повернення кредиту - 43 003,35 доларів США (еквівалент у гривні - 978 813,64 грн.); - пені за несвоєчасне повернення відсотків - 44 742,82 доларів США (еквівалент у гривні - 1 018 406,22 грн.), та за кредитним договором від 25.02.2008 року, заборгованість складає 51 973,63 доларів США (еквівалент у гривні - 1 196 184,40 грн.), що складається з: - суми заборгованості за кредитом - 24 129,53 доларів США (еквівалент у гривні - 555 346,37 грн.); - суми заборгованості за відсотками - 17 761,66 доларів США (еквівалент у гривні - 408 788,53); - пені за несвоєчасне повернення кредиту - 4 503,65 доларів США (еквівалент у гривні - 103 652,56 грн.); - пені за несвоєчасне повернення відсотків - 5 578,78 доларів США (еквівалент у гривні - 128 396,95 грн.) звернуто стягнення на предмет іпотеки: двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 , та належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору дарування квартири, посвідченого 10 лютого 2006 року Гарбузовим С . В. , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 348, право власності на яку зареєстровано згідно з реєстраційним посвідченням, що видане 22 лютого 2006 року Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» за реєстровим номером 4715, шляхом реалізації предмета іпотеки з прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну продажу на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна.

Стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 155 099,45 грн.

В поданій апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд ухвалив оскаржуване рішення за відсутності відповідача. Вказує, що суд не з`ясував питання про те, чи була потрібна позивачу ліцензія для здійснення банком діяльності з надання фінансових кредитів іноземною валютою на момент укладання кредитного договору, оскільки лише уповноважені банки на підставі генеральних ліцензій Національного банку України мають право надавати кошти в іноземній валюті на умовах фінансового кредиту. Крім того, заявляє, що банком надано фальшивий доказ на підтвердження заборгованості за кредитним договором № 10-29/2807 від 12.12.2006 року. Також, на її думку, судом порушено положення Закону України «Про іпотеку», зокрема, у резолютивній частині рішення не визначено початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, а відтак, суд вийшов за межі своєї компетенції, роз`яснивши порядок виконання Закону України «Про виконавче провадження» щодо ціни, що повинна бути вказана в договорі купівлі-продажу після проведення публічних торгів.

У відзиві на апеляційну скаргу Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» заперечує проти її задоволення у повному обсязі, обставини викладені в ній вважає неспроможними та незаконними, а рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 11.07.2017 року законним, та винесеним без порушень норм матеріального права.

Зазначає, що звернення відповідача до суду з безпідставною та надуманою апеляційною скаргою - є спробою ухилення від взятих на себе зобов`язань, зупинення виконавчого провадження та процесуальне перешкоджання здійсненню правосуддя.

В зв`язку з чим просило відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11.07.2017 року - залишити без змін.

В судовому засіданні відповідач та її представник апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання третя особа не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем умови кредитних договорів не виконано, заборгованість не погашена, а тому іпотекодержатель має право на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, 12 грудня 2006 року міжАкціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/2807, відповідно до п.п.1, якого банк надав їй у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти окремими частинами - «Траншами», зі сплатою 13 % річних в межах максимального ліміту заборгованості до 140 000, 00 доларів США з графіком зменшення максимального ліміту заборгованості на кожне 25 число місяця(а.с.13-15 т.1).

20 квітня 2007 року було між сторонами укладено додаткову угоду № 1 про внесеня змін до договору відновлювальної кредитної лінії № 10-29/2807 від 12.12.2006 року відповідно до якої збільшено суму максимального ліміту заборгованості до 196 000 доларів США (а.с.16 т.1).

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 10-29/2807 від 12.12.2006 року, 12 грудня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір № 02-10/3630, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.В., зареєстрований в реєстрі за номером 4642, за умовами якого, ОСОБА_1 передала в іпотеку нерухоме майно: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , та належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору дарування квартири (а.с. 17-20 т.1).

20 квітня 2007 року між сторонами укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін та доповнень до договору іпотеки №02-10/3630 від 12.12.2006 року, відповідно до якої збільшено суму максимального ліміту заборгованості до 196 000 доларів США (а.с.21 т.1).

25 лютого 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_2 було укладеного договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 39.29-55/054к, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_2 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти окремими частинами - «Траншами», зі сплатою 13,5 % річних в межах максимального ліміту заборгованості до 24 000 доларів США з графіком зменшення максимального ліміту заборгованості на кожне 10 число місяця.(а.с.33-37 т.1).

30 липня 2009 року було укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору відновлювальної кредитної лінії № 39.29-55/054к від 25.02.2008 року відповідно до якої збільшено суму максимального ліміту заборгованості до 25646,53 доларів США (а.с.40-41 т.1).

25 лютого 2008 року в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 39.29-55/054к від 25.02.2008 року, між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір № 39.29-56/028і, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.В. Відповідно до п.п.1.1. іпотечного договору відповідач передала в іпотеку нерухоме майно: двохкімнатну двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , та належить їй на праві приватної власності на підставі договору дарування квартири, посвідченого 10 лютого 2006 року Гарбузовим С . В ., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 348 право власності на яку зареєстровано згідно з реєстраційним посвідченням , що видане 22 лютого 2006 року Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» за реєстровим номером 4715 (а.с.44-47 т.1).

Відповідно до п.п. 4.1., 4.5. Іпотечного договору, у разі порушення основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за договорами, якими обумовлене Основне зобов`язання шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки. іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на Предмет іпотеки, як в цілому, так і будь-яку його частину, в один із наступних способів: на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки чи відповідну його частину в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань, або шляхом продажу Предмета іпотеки чи відповідної його частини іпотекодержаталем від свого імені будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу, або шляхом організації іпотекодержателем продажу Предмета іпотеки чи відповідної його частини через укладення договору купівлі-продажу Предмету іпотеки між іпотекодавцями та відповідним покупцем.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про іпотеку», визначено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Враховуючи невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, позивач мав право вимагати дострокового повернення всієї суми заборгованості, позичальник вимогу банку проігнорував, тому позивач має правові підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем та банківським виписками по особовим рахункам, вбачається, що станом на 11 листопада 2015 року заборгованість за кредитним договором від 12.12.2006 року складає 401724,18 доларів США (еквівалент у гривні - 9 140 740,99 грн.), що складається з: що складається з: - суми заборгованості за кредитом - 176 153,21 доларів США (еквівалент у гривні - 4 009 482,22 грн.); - суми заборгованості за відсотками - 137 691,35 доларів США (еквівалент у гривні - 3 134 038,91 грн.); - пені за несвоєчасне повернення кредиту - 43 003,35 доларів США (еквівалент у гривні - 978 813,64 грн.); - пені за несвоєчасне повернення відсотків - 44 742,82 доларів США (еквівалент у гривні - 1 018 406,22 грн.), та за кредитним договором від 25.02.2008 року, заборгованість складає 51 973,63 доларів США (еквівалент у гривні - 1 196 184,40 грн.), що складається з: - суми заборгованості за кредитом - 24 129,53 доларів США (еквівалент у гривні - 555 346,37 грн.); - суми заборгованості за відсотками - 17 761,66 доларів США (еквівалент у гривні - 408 788,53); - пені за несвоєчасне повернення кредиту - 4 503,65 доларів США (еквівалент у гривні - 103 652,56 грн.); - пені за несвоєчасне повернення відсотків - 5 578,78 доларів США (еквівалент у гривні - 128 396,95 грн.).

Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу.

Розмір заборгованості, визначений позивачем, відповідачем не спростовано, а тому колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що банком надано до суду фальшивий доказ на підтвердження заборгованості за кредитним договором № 10-29/2807 від 12.12.2006 року.

Крім того, відповідачем не надано доказів на підтвердження погашення нею спірної заборгованості.

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не з`ясував питання про те, чи була потрібна позивачу ліцензія для здійснення банком діяльності з надання фінансових кредитів іноземною валютою на момент укладання кредитного договору, оскільки лише уповноважені банки на підставі генеральних ліцензій Національного банку України мають право надавати кошти в іноземній валюті на умовах фінансового кредиту, враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

У ст. 192 ЦК України закріплено, що гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із ч.1 ст. 524 та ч.1 ст. 533 ЦК України, зобов`язання має бути виражене та виконане у грошовій одиниці України - гривні.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим, ч.2 ст. 524 та ч.2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до банківської ліцензії №5 від 27.09.1991 року Акціонерно-комерційному банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» було надано право на здійснення банківський операцій, визначених ч.1 та п.п 5-11 ч.2 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність». З додатку до вказаного дозволу №5-1 вказаний банк вправі здійснювати операції з валютними цінностями (а.с.195, 196 т.1).

05.10.2011 року ПАТ «Укрсоцбанк» Національним Банком України видано генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій №5 (а.с.134 т.1).

Таким чином, банк, як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку банківську ліцензію та відповідний письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, який є генеральною ліцензією на валютні операції, має право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Щодо доводів апеляційної скарги судом порушено положення Закону України «Про іпотеку», зокрема, у резолютивній частині рішення не визначено початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації колегія суддів вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне.

Виходячи зі змісту поняття "ціна", як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України "Про іпотеку" можна зробити висновок, що у розумінні норми статті 39 Закону України "Про іпотеку" встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Разом з тим відповідно до статей 19, 57 Закону України "Про виконавче провадження" сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася.

З урахуванням наведеного, Велика Палата Верхового Суду дійшла висновку про те, що у спорах цієї категорії, лише не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення, та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень.

Відтак сама по собі відсутність вказівки на початкову ціну продажу предмета іпотеки в рішенні суду першої інстанції не є підставою для скасування судового рішення у цій справі.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у справі №235/3619/15-ц в постанові від 21 березня 2018 року.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Положеннями ч.1 ст.375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції повно з`ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору по суті, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 24 червня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді