Постанова

Іменем України

24 червня 2019 року

м. Київ

справа № 592/2400/16-ц

провадження № 61-16596св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 ,

третя особа - служба у справах дітей Сумської міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» на рішення Зарічного районного суду

м. Суми у складі судді Прокудіної Н. Г. від 10 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області у складі колегії суддів: Хвостика С. Г., Криворотенка В. І., Собини О. І., від 11 травня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк», банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах

ОСОБА_2 , третя особа - служба у справах дітей Сумської міської ради, про виселення.

Позовну заяву мотивовано тим, що 24 грудня 2007 року відкрите акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», правонаступником якого є

ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_1 уклали кредитний договір, за умовами якого відповідачу було відкрито невідновлювальну кредитну лінію з лімітом 109 000 доларів США зі сплатою 12,5 % річних, з кінцевим терміном повернення - 10 грудня 2019 року. На забезпечення виконання вказаного зобов`язання 24 грудня 2007 року сторони уклали іпотечний договір, предметом якого є належна позичальнику квартира

АДРЕСА_1 . Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 липня 2011 року з нього на користь банку стягнуто кредитну заборгованість у розмірі

125 841,01 доларів США та 145 813,67 грн пені та в рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки. Позивач зазначав, що у зазначеній квартирі зареєстровані ОСОБА_1 та його дочка

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які добровільно не виселяються, а тому просив суд виселити відповідачів із квартири АДРЕСА_1 .

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 10 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області

від 11 травня 2017 року, у задоволенні позову ПАТ АБ «Укргазбанк» відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що квартира, яка є предметом іпотека, була набута іпотекодавцем не за рахунок кредитних коштів ПАТ АБ «Укргазбанк», наданих ОСОБА_1 на підставі кредитного договору від 24 грудня

2007 року, тому виселення відповідачів без надання їм іншого постійного жилого приміщення відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР є неможливим.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року, ПАТ АБ «Укргазбанк» просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що положенням частини другої

статті 109 ЖК Української РСР не передбачено обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виселення громадян із жилих приміщень, надати їм інше житло і таке не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог про виселення. Крім того, відповідач забезпечений іншим житлом.

Відзив на касаційну скаргу

У липні 2017 року від ОСОБА_1 надійшли заперечення (відзив) на касаційну скаргу, в яких він посилається на необґрунтованість доводів скарги та законність ухвалених у справі судових рішень.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 червня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі № 592/2400/16-ц (провадження № 61-16596св18) призначено повторний автоматизований розподіл.

03 червня 2019 року справу розподілено судді-доповідачу Білоконь О. В.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

24 грудня 2007 року банк та ОСОБА_1 уклали кредитний договір, за умовами якого відповідачу було відкрито невідновлювальну кредитну лінію з лімітом 109 000 доларів США та зі сплатою 12,5 % річних на строк

з 24 грудня 2007 року по 10 грудня 2019 року.

Цього ж дня, на забезпечення виконання кредитних зобов`язань,

сторони уклали договір іпотеки, предметом якого є належна позичальнику на праві власності квартира АДРЕСА_1 .

За вказаною адресою зареєстровані власник ОСОБА_1 та його дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 липня 2011 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_1 на користь

ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за вказаним кредитним договором у сумі 125 841,01 доларів США, що еквівалентно 1 002 952,85 грн, та

145 813,67 грн - пені. В рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки, зокрема, на квартиру

АДРЕСА_1 . Це судове рішення не виконано та перебуває на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції.

21 січня 2016 року відповідач отримав письмову вимогу банку про добровільне виселення із спірної квартири.

Установлено, що квартира, яка є предметом іпотеки, була набута

ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 14 жовтня

2005 року, тобто не за кредитні кошти.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно зі статтею 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

З усталеної практики Верховного Суду України вбачається, що у такому випадку необхідно захистити права колишнього власника, застосувавши положення статті 109 ЖК УРСР, яка передбачає можливість виселення попереднього власника лише з наданням іншого житлового приміщення.

В усталеній практиці Верховного Суду України при розгляді вказаної категорії справ, у тому числі й у постановах від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16, від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16, роз`яснено порядок застосування статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК УРСР. Зазначено, що частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Зроблено висновок про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК УРСР.

Вказану практику підтвердила й Велика Палата Верховного Суду у постанові

від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження

№ 14-317цс18).

Звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом (частина перша статті 40 Закону України «Про іпотеку»).

Разом з тим, відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення.

При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року № 6-1449цс15, № 6-2947цс15, 25 листопада 2015 року № 6-1061цс15, 16 грудня 2015 року № 6-1469цс15 та 10 лютого 2016 року № 6-2830цс15.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій, установивши, що

квартира АДРЕСА_1 , яка є іпотечним майном та про виселення відповідачів з якого просив позивач, був придбаний не за рахунок коштів, наданих ПАТ АБ «Укргазбанк» ОСОБА_1 на підставі укладеного між ними кредитного договору від 24 грудня 2007 року, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про виселення з цього будинку відповідачів без надання їм іншого постійного жилого приміщення, правильно застосувавши до спірних правовідносин положення статті 109 ЖК УРСР.

Наведені у касаційній скарзі доводи про те, що суди не з`ясували до чиєї компетенції належить право надавати житло у разі виселення відповідачів із іпотечного майна, враховуючи, що за положеннями статті 109 ЖК УРСР на суд покладається обов`язок визначити та зазначити у рішенні інше постійне жиле приміщення, яке має бути надане відповідачам, не спростовують висновків судів про неможливість виселення відповідачів із спірної квартири, оскільки з матеріалів справи слідує, що відповідачам інше постійне жиле приміщення не надається.

Доводи касаційної скарги про те, що у спільній власності ОСОБА_1 його батьків і сестри є інше житло, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки статтею 109 ЖК УРСР не передбачено звільнення від обов`язку надання жилого приміщення у разі наявності у осіб, питання про виселення яких ставиться питання, іншого житла.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» залишити без задоволення, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 10 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 11 травня 2017 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара