Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 210/6117/13-ц

провадження № 61-28154св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним позовом (третя особа за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_3 на постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2018 року у складі колегії суддів: Бондар Я. М., Барильської А. П., Зубакової В. П. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2018 року у складі колегії суддів: Бондар Я. М., Барильської А. П., Зубакової В. П.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2013 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно договору № KRHCAU01140001 від 02 лютого 2006 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 11 978 доларів США зі сплатою відсотків за користування коштами, комісії та інших витрат на умовах, встановлених договором, із терміном дії договору до 01 лютого 2013 року.

Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 02 лютого 2006 року між ОСОБА_2 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір поруки №KRHCAU01140001/1.

Позивач вказував, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором станом на 21 червня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 5 775,67 доларів США, що еквівалентно 46 147,60 грн.

АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на свою користь заборгованість в розмірі 5 775, 67 доларів США, що за курсом НБУ від 21 червня 2013 року складає 46 147, 60 грн та судові витрати.

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернулася із зустрічним позовом до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа - ОСОБА_2 , про захист прав споживачів, визнання зобов`язання за кредитним договором виконаним, договору застави припиненим, стягнення грошової суми.

Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що банк невірно тлумачить умови кредитного договору в частині сплати 0,13 % від суми виданого кредиту, оскільки щомісячна сплата комісії у розмірі 0,13 % стосується дострокового погашення кредиту у відповідності до пункту 3.11 договору. Крім того відповідачі не повідомлялися про підвищення відсоткової ставки за договором.

ОСОБА_1 просила:

визнати виконаними нею в повному обсязі зобов`язання за кредитним договором № KRHCAU01140001 від 02 лютого 2006 року;

визнати припиненою дію договору застави рухомого майна № KRHCAU01140001 від 02 лютого 2006 року;

стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» 3 855,60 грн набутих банком без достатньої правової підстави.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 21 серпня 2015 року у складі судді: Костенко В. В. у задоволені первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що банком не доведений обсяг заборгованості за кредитним договором з урахуванням наданих платежів по погашенню кредиту у загальному розмірі 11 191,85 доларів США.

При відмові у задоволенні зустрічного позову суд першої інстанції зробив висновок, що ОСОБА_1 не довела факт виконання кредитних зобов`язань у повному обсязі.

Додатковим рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 20 листопада 2015 року в складі судді: Костенко В. В. резолютивну частину рішення суду від 21 серпня 2015 року доповнено абзацом: «Судові витрати за зустрічним позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про захист прав споживачів, визнання зобов`язання за кредитним договором виконаним, договору застави припиненим, стягнення грошової суми віднести за рахунок держави».

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2018 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 21 серпня 2015 року у частині відмови АТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про часткове їх задоволення.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк», заборгованість за кредитним договором № KRHCAU01140001 від 02 лютого 2006 року станом на 21 червня 2013 року у розмірі 3 444 доларів США, яка складається із заборгованості по тілу кредиту - 2 816,45 доларів США та заборгованості по відсотках - 627,55 доларів США. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 21 серпня 2015 року у частині відмови ОСОБА_1 у задоволенні зустрічних позовних вимог до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа - ОСОБА_2 , про захист прав споживачів, визнання зобов`язання за кредитним договором виконаним, договору застави припиненим, стягнення грошової суми залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що у зв`язку із невиконанням у повному обсязі зобов`язань за кредитним договором у відповідачів утворилась заборгованість. Оскільки згідно розрахунку заборгованості розмір відсоткової ставки при визначенні загальної заборгованості є незмінним 12 % за користування кредитними коштами протягом усього строку дії кредитного договору і матеріали справи не знайшли свого документального підтвердження про зміну АТ КБ «ПриватБанк» відсоткової ставки за користування кредитними коштами по кредитному договору KRHCAU01140001 від 02 лютого 2006 року та збільшення її з 12 % до 14,04 %, то суд апеляційної інстанції зробив висновок про відсутність підстав припинення поруки у зв`язку зі збільшенням обсягу зобов`язання. Враховуючи, що ОСОБА_1 не довела факт виконання кредитних зобов`язань у повному обсязі, а також те, що згідно розрахунку заборгованості розмір відсоткової ставки при визначенні загальної заборгованості є незмінним 12 % за користування кредитними коштами протягом усього строку дії кредитного договору, апеляційний суд зробив висновок про залишення рішення суду першої інстанції у частині вирішення зустрічного позову без змін.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2018 року виправлено за ініціативою суду описку допущену у резолютивній частині скороченого тексту постанови апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2018 року у справі. Замість заборгованості у розмірі 5 068,83 доларів США, яка складається із заборгованості по тілу кредиту - 3 651,67 доларів США та заборгованості по відсотках -1 417,16 доларів США, зазначено вірний розмір заборгованості 3 444 доларів США, яка складається із 2 816,45 доларів США - заборгованості за кредитом та 627,55 доларів США - заборгованість за відсотками.

Аргументи учасників справи

У квітні 2018 року ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 , подали касаційну скаргу, в якій просять оскаржені рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що банк не має права встановлювати платежі, які здійснює на власну користь, в тому числі й комісію. З моменту вимоги про дострокове погашення всієї суми боргу, стягувати можна лише 3% річних. Допущені порушення щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження. Відсотки за порукою були збільшені в односторонньому порядку, а тому вона має бути припиненою. Заборгованість за кредитним договором погашена.

Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 02 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 16 травня 2019 року справа призначена до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів приймає аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що 02 лютого 2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № KRHCAU01140001. Згідно умов укладеного договору позичальник ОСОБА_1 отримала кредитні кошти у вигляді не відновлюваної кредитної лінії у розмірі 11 978,00 доларів США для придбання автомобіля, а також у розмірі 4 779,31 доларів США на сплату страхових платежів у на строк до 01 лютого 2013 року.

Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором укладено 02 лютого 2006 року між ОСОБА_1 та банком укладено договір застави рухомого майна № KRHCAU01140001. За умовами якого заставодавець ОСОБА_1 передала заставодержателю АТ КБ «ПриватБанк» транспортний засіб Chevrolet АВЕО, випуску 2006 року, типу легковий седан В, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором укладено між банком та ОСОБА_2 договір поруки № KRHCAU01140001/1 від 02 лютого 2006 року, яка поручилась перед кредитором АТ КБ «ПриватБанк» за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором та зобов`язалась відповідати солідарно у тому ж розмірі, що і боржник.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах: від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1252цс16.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1451цс16 зроблено висновок, що відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). З договорів поруки вбачається, що у них не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 4.2 договору поруки) про його дію до припинення всіх зобов`язань боржника за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частинні першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України. Згідно із частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням.

Згідно частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у вересні 2011 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № KRHCAU01140001. У березні 2012 року ОСОБА_1 звернулася із зустрічним позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про припинення кредитного договору № KRHCAU01140001 від 02 лютого 2006 року та зобов`язання банку повернути суму переплати. Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 жовтня 2012 року у справі № 2-2145/11, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 18 червня 2013 року, в задоволенні первісного та зустрічного позову відмовлено.

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

При частковому задоволенні первісного позову та залишенні рішення суду першої інстанції без змін в частині зустрічного позову суд апеляційної інстанції: не встановив коли настав строк виконання основного зобов`язання; не з`ясував за який період нарахована заборгованість; не врахував, що після настання строку виконання договору кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України; не перевірив та не встановив за який період нараховані відсотки та пеня за кредитним договором; не з`ясував чи існують підстави для припинення поруки. А тому зробив передчасний висновок про часткове задоволення первісного позову та законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині зустрічного позову.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Таким чином, доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена постанова апеляційного суду ухвалена з порушенням норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу задовольнити частково, оскаржені рішення апеляційного суду скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_3 , задовольнити.

Постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2018 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2018 року скасувати.

Передати справу № 210/6117/13-ц на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції постанова апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2018 року та ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2018 року втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук