Справа № 573/663/19
Номер провадження 2/573/231/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна і резолютивна частина)

03 липня 2019 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: Черкашиної М.С.,

з участю секретаря: Терещенко О.В.,

представника позивача: ОСОБА_1 ,

відповідача: ОСОБА_2 ,

представника відповідача: Бехала ОСОБА_3 . ОСОБА_4 .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Білопілля в режимі відеоконференції із Дзержинського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

Враховуючи складність у виготовленні повного тексту судового рішення, що потребує значного часу в обґрунтування доводів сторін, суд вважає за необхідне проголосити вступну та резолютивну частину рішення. Повний текст рішення буде виготовлено протягом п`яти днів з дня закінчення розгляду справи.

Керуючись ч. 6 ст. 259, 265, 268, 273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_5 (паспорт серії НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 ), про стягнення заборгованості за договором позики, задовольнити повністю.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 заборгованість за договором позики грошових коштів 61 290 грн., як основну суму боргу та 7 354 грн. 80 коп. - нарахованої пені, а всього: 68 644 (шістдесят вісім тисяч шістсот сорок чотири) гривні 80 копійок.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст судового рішення буде складено протягом п`яти днів з дня оголошення його вступної та резолютивної частин.

Суддя

Справа № 573/663/19

Номер провадження 2/573/231/19

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

03 липня 2019 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: Черкашиної М.С.,

з участю секретаря: Терещенко О.В.,

представника позивача: ОСОБА_1 ,

відповідача: ОСОБА_2 ,

представника відповідача: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Білопілля в режимі відеоконференції із Дзержинського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

11 квітня 2019 року позивач ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики. Вимоги мотивовані тим, що 27 лютого 2019 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових коштів на загальну суму 61 290 грн. з зобов`язанням повернути позику у повному розмірі до 31 березня 2019 року. Вказаний факт підтверджується розпискою, складеною та підписаною власноруч ОСОБА_2 , оригінал якої знаходиться у позивача, де зазначено про те, що відповідач взяла в боргу грошову суму 61 290 грн. у позивача в якості займу, яку зобов`язалась повернути до 31 березня 209 року. Після спливу вказаного у борговій розписці строку, позивач намагалась повернути свої грошові кошти та зверталась з цією вимогою до відповідача. Однак, остання ухиляється від виконання своїх зобов`язань щодо повернення суми позики. Оскільки, у зазначений строк грошові кошти не були повернуті, то боржник відповідно до змісту розписки сплачує кредитору пеню в розмірі 1% від суми займу за кожний день прострочки. За підрахунками позивача загальна сума пені із 31 березня 2019 року по день подання позову до суду складає 7 354 грн. 80 коп. (61 290 грн.(сума позики х 1% (розмір пені) х 12 (кількість днів прострочення)). Вказує, що відповідач порушила умови договору позики грошових коштів, оскільки свої зобов`язання щодо повернення суми позики у строк до 31 березня 2019 року не виконала та всіляко ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо повернення грошових коштів, що є підставою для стягнення суми заборгованості у судовому порядку. Посилаючись на порушення своїх прав, позивач ОСОБА_5 просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 суму заборгованості за договором позики грошових коштів у розмірі 68 644 грн. 80 коп., яка складається з суми основного боргу 61 290 грн. та суми нарахованої пені 7 354 грн. 80 коп.

Ухвалою від 13 травня 2019 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом як малозначної, тобто таку, що потребує швидкого розгляду, справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а. с. 14).

У судове засідання позивач ОСОБА_5 не з`явилась. Представник останньої -адвокат Лещенко О.О., який приймає участь в режимі відеоконференції із Дзержинського районного суду м. Харкова позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та у відповіді на відзив.

Відповідач ОСОБА_2 та представник останньої за дорученням Бехала С.М., який допущений судом до участі у даній справі відповідно до положень ч. 2 ст. 60 ЦПК України, у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, оскільки ОСОБА_2 позов не визнає повністю. Свої заперечення мотивує тим, що 27 лютого 2019 року вона працювала на посаді касира в ТОВ «Фінансова компанія «ОКТАВА ФІНАНС» у пункті обміну валюти за адресою: м. Суми, вул. Кооперативна, буд. 1. Факт перебування у трудових відносинах із зазначеним товариством підтверджується Реєстром застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Того ж дня близько 12.15 год. до пункту обміну валюти звернувся чоловік з проханням здійснити обмін 2 050 фунтів стерлінгів на гривні, хоча фактично останнім було надано 250 фунтів стерлінгів. Однак через те, що чоловік її постійно підганяв та скаржився на обслуговування, чим відволікав від перерахунку наданих коштів, нею було помилково надано грошовий еквівалент у більшому розмірі, ніж потрібно. Сума перевищення складала 61 290 грн. Факт надання більшої суми коштів нею було виявлено вже після того, як цей чоловік пішов. Про зазначену обставину, вона повідомила свого безпосереднього керівника ОСОБА_7 , який прибувши на робоче місце заявив, що повідомляти поліцію не потрібно, та примусив написати її боргову розписку, хоча фактично вказаної суми грошей не отримувала. Вважає, що зі змісту наданої розписки не можливо однозначно встановити, що позивач є позикодавцем за цією розпискою оскільки позивача ОСОБА_5 вона особисто не бачила. Наступного дня вона звернулась до поліції та повідомила про факт здійснення валютно - обмінної операції. Крім того, з питанням повернення коштів за розпискою до неї позивач не зверталася. Зазначає, що самі правовідносини не є позикою, оскільки вони виникають із трудових правовідносин і на них не можуть поширюватись норми законодавства, що регулюють правовідносини позики. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Проте, позивачем кошти, визначені у розписці, їй не передавались. Вважає, що сума боргу, яку позивач просить стягнути з відповідача, не є позиченими грошовими коштами, а є сумою неправомірно отриманих при валютно-обмінній операції третьою особою коштів, що свідчить про незаконність та недоведеність позовних вимог. Враховуючи викладене вище, просять відмовити у задоволенні позову ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики у повному обсязі (а. с. 20-24).

У відповіді на відзив позивач ОСОБА_5 зазначила, що з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позов не погоджується, обставини, зазначені відповідачем не відповідають дійсності, а докази, на які посилається відповідач є неналежними, виходячи з наступного. Так, відповідач додав до відзиву копію протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується), зареєстрованого в ЖЕО Сумського ВП ГУНП в Сумській області за № 13416 від 28 лютого 2019 року Сумського ВП ГУНП в Сумській області за фактом заяви гр. ОСОБА_2 Проте, в ході перевірки було встановлено, що «…заявниця при проведенні обмінної операції не дотрималась встановлених правил пов`язаних з обміном валюти. Враховуючи не встановлення в події ознак кримінального чи адміністративного правопорушення…за результатами проведеної перевірки прийнято рішення про припинення подальшого розгляду звернення». Тобто, під час перевірки представниками компетентних органів обставин, викладених у заяві ОСОБА_2 про вчинення кримінального правопорушення, не знайшли свого підтвердження. Після отримання грошових коштів відповідач шляхом звернення до правоохоронних органів з вигаданими історіями всіляко намагається уникнути повернення коштів, заборгованих позивачу за договором позики. Вважає доводи відповідача такими, що не відповідають дійсності, спрямовані виключно на те, щоб уникнути майнової відповідальності за невиконання зобов`язання за договором позики від 27 лютого 2019 року. Твердження відповідача про те, що в розписці не зазначено ідентифікуючих ознак позикодавця, є необґрунтованими, оскільки цивільним законодавством не встановлено спеціальних вимог до змісту боргового документу (розписки). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своєю сутністю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Вона, як держатель оригіналу боргового документа є належним кредитором у зобов`язанні, на підтвердження виникнення якого наданий такий документ. Вважає, що відповідачем не було надано жодних належних та допустимих доказів, які б спростували факт власноручного складення та особистого підписання нею відповідного боргового документу, а надані відповідачем письмові докази, не спростовують факт наявності заборгованості перед позивачем, а є способом ухилення від виконання обов`язків. Враховуючи викладене вище, підтримує заявлені вимоги та просить їх задовольнити у повному обсязі (а. с. 30-35).

Своє заперечення щодо відповіді на відзив позивач ОСОБА_2 мотивує тим, що позивач помилково вважає, що предметом перевірки Сумського ВП ГУНП в Сумській області (ЄО № 13416) було саме неправомірність написання розписки від 27 лютого 2019 року. У даній перевірці досліджувалось інше питання, а саме неправомірне заволодіння коштами під час валютно-обмінної операції. Наголошує на тому, що позивача ОСОБА_5 до цього часу не бачила, і відповідно коштів від неї фактично отримати не могла. При цьому, ОСОБА_5 окрім копії розписки від 27 лютого 209 року не надала більше ніякого доказу на підтвердження факту передачі коштів. Повторно нагадує про те, що між нею та відповідачем кошти, визначені у розписці, не передавались, під час написання розписки про отримання відповідачем позики порушено вимоги ст. 203 ЦК України про волевиявлення учасника правочину. Сума боргу, яку позивач просить стягнути з відповідача, не є позиченими грошовими коштами, а є сумою неправомірно отриманих при валютно-обмінній операції третьою особою коштів, що свідчить про незаконність та недоведеність позовних вимог (а. с. 51-53).

03 липня 2019 року через канцелярію суду надійшли додаткові пояснення від відповідача ОСОБА_2 та докази роздруківка діалогу з мобільного програмного забезпечення «Viber» за 27.02.2019 та 28.02.2019 між нею та ОСОБА_8 , які суд відповідно до ч. 8 ст. 83 ЦПК України не приймає, оскільки вони подані із порушенням визначеного законом строку на їх подачу (а. с. 89-105).

Заслухавши представника позивача адвоката Лещенка О.О., відповідача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_6 , повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

При цьому, однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Засобами доказування в цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

У п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, зазначено, що встановлюючи наявність або відсутність фактів, яким обґрунтувались вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може гуртуватись на припущеннях. Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Гірницьким РВ Макіївського МУ ГУМВС України в Донецькій області, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 взяла в борг грошову суму 61 290 грн. у ОСОБА_5 в якості займу, яку зобов`язується повернути до 31 березня 2019 року, що вбачається із копії розписки, завіреної належним чином позивачем, оригінал якої досліджено у судовому засіданні. У розписці також обумовлена умова, що якщо у вказаний строк займ не повертається, то боржник виплачує кредитору пеню в розмірі 1% від суми займу за кожний день прострочки (а. с. 5).

Вказана розписка написана і підписана власноруч ОСОБА_2 , що в судовому засіданні підтвердила особисто відповідач, а тому дана обставина не підлягає доказуванню в силу вимог ст. 82 ч. 1 ЦПК України.

Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того є роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16.

В силу ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У відповідності ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

На підтвердження укладення договору позики та його умов позивачем представлений оригінал розписки, яка, на думку сторони позивача, посвідчує передання визначеної грошової суми відповідно до положень ст. 1047 ЦК України. Із розписки вбачається, що договір позики був укладений між фізичними особами.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю сутністю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Таким чином, розписка є тим документом, що підтверджує виникнення у сторін правовідносин за договором позики.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суд повинен виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Судом встановлено, що договір про надання грошової позики від 27 лютого 2019 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , містить необхідні умови договору позики, зокрема, дату його складання, отримання грошових коштів у конкретно визначеній сумі та зобов`язання щодо їх повернення, строк повернення.

Також судом встановлено, що оригінал вищезазначеної розписки зберігається на руках у позивача ОСОБА_5 , що визнається сторонами у справі, а тому не підлягає доказуванню в силу вимог ст. 82 ч. 1 ЦПК України.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із положень ст. 545 ЦК України, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути борговий документ (розписку) боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає на вимогу боржника. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого боргу.

Правовий аналіз положення ст. 545 ЦК України дає підстави вважати, що держатель оригіналу боргового документа є належним кредитором у зобов`язанні, на підтвердження виникнення якого наданий такий документ.

Аналогічний висновок викладений у Постанові Верховного суду від 15 травня 2019 року по справі № 707/2606/16-ц.

У судовому засіданні відповідач заперечила факт отримання грошей у позивача, оскільки вважає вказаний борг сумою неправомірно отриманих коштів при валютно-обмінній операції третьою особою, на підтвердження чого надала до суду в якості доказу копію протоколу прийняття її заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується), зареєстрованої в ЖЕО Сумського ВП ГУНП в Сумській області за № 13416 від 28 лютого 2019 року щодо факту обміну валюти за її участю, внаслідок якої вона видала більшу суму невідомому чоловіку, чим потрібно. Проте, із Довідки про результати розгляду матеріалів вказаної заяви правоохоронними органами в ході перевірки було встановлено, що заявниця при проведенні обмінної операції не дотрималась встановлених правил пов`язаних з обміном валюти. Враховуючи не встановлення в події ознак кримінального чи адміністративного правопорушення за результатами проведеної перевірки прийнято рішення про припинення подальшого розгляду звернення. Тобто, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_2 внесені до ЄРДР не були, будь-які слідчі дії не проводилися, процесуальне рішення про відсутність в події ознак кримінального правопорушення ОСОБА_2 не оскаржувалося (а. с. 25-27).

Таким чином, під час перевірки представниками компетентних органів обставин, викладених у заяві ОСОБА_2 про вчинення кримінального правопорушення щодо факту обміну валюти, викладені у її заяві та поясненнях від 28 лютого 2019 року, на що остання посилається у відзиві, не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду. Також не знайшли свого підтвердження у процесі розгляду справи і посилання відповідача на ту обставину, що факт передачі грошей за договором позики відсутній, а розписка була написана під примусом третьої особи, оскільки відповідач не надала до суду будь-яких доказів щодо можливого психологічного тиску на неї при написанні розписки з боку третьої особи, а саме безпосереднього керівника ОСОБА_7 Розуміючи наслідки написання такої розписки остання після її написання до правоохоронних органів з відповідною заявою не зверталася. Таким чином фактів будь-якого незаконного спонукання ОСОБА_2 щодо написання розписки судом не встановлено. При перевірки зазначеного вище звернення ОСОБА_2 від 28.02.3019 року правоохоронними органами досліджувалось інше питання щодо неправомірного заволодіння коштами під час валютно-обмінної операції, про що позивач сама підтвердила у своїх запереченнях. Також суд вважає безпідставними доводи відповідача щодо того, що договір позики є безгрошовим, оскільки вони спростовуються належним та допустимим доказом у справі, зокрема, самою розпискою від 27 лютого 2019 року, в якій зазначено, що ОСОБА_2 взяла в борг грошову суму 61 290 грн.

Отже звернення відповідача до правоохоронних органів з приводу нестачі грошових коштів при обміні валюти, перебування відповідача у трудових відносинах з ТОВ «Фінансова компанія «ОКТАВА ФІНАНС» на час виявлення такої нестачі не спростовує наявності між сторонами правовідносин, що виникли з договору позики, факт укладення договору позики та його реальність, оскільки в силу статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину. Відповідач таку презумпцію не спростувала, договір позики не оспорила як по суті, так і у зв`язку з доводами про його безгрошовість, вимоги про визнання договору позики недійсним з підстав відсутності вільного волевиявлення відповідача на укладення такого договору не заявлено.

Судом надано правову оцінку зібраним доказам, у тому числі договору та розписці до нього, в яких визначено зобов`язання позичальника повернути борг позикодавцю, зазначено дату складання договору та дату підписання розписки. При цьому сторона відповідача жодним чином не обґрунтувала доводи про те, що укладений сторонами правочин має іншу правову природу, ніж договір позики.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Підстав звільнення від доказування, визначених ст. 82 ЦПК України судом не встановлено. Позицію відповідача суд розцінює як ухилення від виконання свого обов`язку щодо повернення боргу за договором позики.

Таким чином, при вищевикладених обставинах, оцінивши зібрані у справі докази, кожний окремо та в їх сукупності, оскільки відповідач у встановлений строк не повернула взяті нею у позику грошові кошти, тобто не виконала зобов`язання належним чином відповідно до умов договору позики, суд прийшов до висновку про обґрунтованість пред`явленого позову та задоволення його у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп. (а. с. 1).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 76-78, 81, 133, 137, 141, 258, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 202, 207, 545, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_5 (паспорт серії НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 ), про стягнення заборгованості за договором позики, задовольнити повністю.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 заборгованість за договором позики грошових коштів 61 290 грн., як основну суму боргу та 7 354 грн. 80 коп. - нарахованої пені, а всього: 68 644 (шістдесят вісім тисяч шістсот сорок чотири) гривні 80 копійок.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено і підписано 05 липня 2019 року.

Суддя