Справа № 329/277/19
Провадження № 2-а/329/3/2018
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 червня 2019 року смт Чернігівка
Чернігівський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді - Богослова А.В.,
за участі секретаря судового засідання - Синяк Л.П.,
позивача: ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 ,
відповідача: ОСОБА_4,
третіх осіб: Чернігівської державної нотаріальної контори Запорізької області, ОСОБА_7,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення від права спадкування за законом,
ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 (далі-відповідач) про усунення від права спадкування за законом.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_5 , після смерті останнього відкрилася спадщина. З 1984 року чоловік хворів. З 2012 року чоловік потребував постійного стороннього догляду, однак доглядом займалася позивач і їхня спільна дочка ОСОБА_6 Відповідач, який проживав разом з батьком та матір`ю з липня 2011 року по серпень 2012 не бажав здійснювати догляд за батьком, а в серпні 2012 року взагалі виїхав до м.Запоріжжя з власною сім`єю і зв`язок з ним зник.
В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з підстав, викладених в ньому.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзиву, заяв чи клопотань не надав.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що є дочкою померлого ОСОБА_5 та позивача ОСОБА_1 Батько хворів з 1984 року. Приблизно з 2009 року не міг самостійно пересуватися та потребував стороннього догляду. За батьком доглядала вона, її мати ОСОБА_1 , а також її син ОСОБА_7 Зокрема свідок та її мати мили, голили батька, купували йому одяг та ліки. Відповідач, який є її братом, жив приблизно з липня 2011 по вересень 2012 року разом зі своїми батьками. Крім того, в будинку також проживала й власна родина відповідача-дружина та діти. ОСОБА_4 багато часу був відсутній вдома, оскільки працював на роботі. Відповідач не допомагав доглядати батька, не робив йому гігієнічні процедури, не купував йому ліки та одяг. Харчувався брат разом зі своєю дружиною та дітьми окремо. Проте, іноді допомагав щось піднести, коли батьку робили гігієнічні процедури. Приблизно у вересні 2012 року брат взагалі виїхав зі своєю дружиною та дітьми до м.Запоріжжя і в батьківському будинку більше не з`являвся, в телефонному режимі відмовився надавати будь-яку допомогу по догляду за батьком.
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою позивача та її померлого чоловіка. Сусід ОСОБА_5 був декілька років до дня смерті паралізований. Протягом останніх перед смертю 2-3 років свідок, іноді, приходила до ОСОБА_1 допомогти робити гігієнічні процедури сусіду, оскільки він мав велику вагу і його було важко піднімати та знову класти на ліжко. Гігієнічні процедури робили ОСОБА_1 , її дочка та онук. Відповідача свідок не знає, а тому їй невідомо, чи надавав він будь-як допомогу батькові. Хто купував для померлого сусіда ліки, одяг, їжу тощо, свідку невідомо.
Вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази у їх сукупності та взаємозв`язку, надавши оцінку усім доказам з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, а їх сукупності з точки зору достатності, суд доходить до наступних висновків.
Так, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 у віці 75 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть останнього від 05.11.2013, серія НОМЕР_1 . З 1992 року ОСОБА_5 мав інвалідність ІІ-ої групи (загальне захворювання) згідно довідки НОМЕР_3 від 09.04.1992. З 1968 року по день смерті ОСОБА_5 проживав в будинку по АДРЕСА_1 . Після смерті останнього відкрилася спадщина до складу якої увійшов вищезазначений будинок з побутовими та господарськими будівлями і спорудами. Спадкоємцями за законом після померлого є його дружина ОСОБА_1 , син ОСОБА_4 , дочка ОСОБА_6 Дочка ОСОБА_6 відмовилася від права прийняти спадщину на користь онука спадкодавця ОСОБА_7 Такі обставини підтверджується спадковою справою №9/14 від 08.04.2014, а також довідкою виконавчого комітету Чернігівської селищної ради Запорізької області від 14.08.2018 №3322.
Згідно ст.ст.1226, 1227, 1228 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Згідно ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 264 ЦПК повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.
Частиною 3 ст.12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже обов`язок довести факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи покладається саме на позивача.
Для постановлення судом рішення про усунення від спадкування у справі позивач повинен надати належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання.
Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, необхідно доведення позивачем обставини, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.
Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.
На підтвердження ухилення відповідача від надання допомоги позивачем заявлені свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_8
Свідок ОСОБА_6 пояснила, що відповідач відмовлявся на прохання матері та її прохання допомогти зробити гігієнічні процедури батькові (купання, гоління, обрізання нігтів). Проте й показала, що на прохання що-небудь піднести для здійснення таких процедур відповідач підносив необхідні предмети гігієни. Свідок пояснила, що її мати та вона купували ліки та їжу, однак, що відповідач ухилявся від купівлі лік, свідок не повідомила. Крім того, свідок пояснила, що відповідач працював і був постійно відсутній вдома, а тому відсутність вдома через перебування на роботі не може свідчити про ухилення відповідача від надання допомоги батькові. Покази такого свідка не є достатніми для висновку про умисне ухилення відповідача від надання допомоги. Також слід зауважити, що покази такого свідка були суперечливими, зокрема свідок спочатку казала, що брат також купував продукти харчування, які в подальшому їв батько, а потім стверджувала, що брат не купував продукти харчування для батька, а лише для себе та своєї сім`ї.
З показів свідка ОСОБА_8 випливає лише, що вона допомагала позивачу та її дочці піднімати з ліжка та класти на нього ОСОБА_5 , під час здійснення гігієнічних процедур. Відповідача вона взагалі не знає і їй невідомо приймав він участь або ні, у догляді за батьком.
Інших доказів, які могли б свідчити про ухилення відповідача від надання допомоги спадкоємцеві суду не надано.
Таким чином, позивачем не надано суду достатніх, вагомих та переконливих доказів, які б свідчили, що відповідач умисно ухилявся від надання допомоги батькові.
Довід позивача, що відповідач разом із сім`єю виїхав з будинку, де проживали його батьки до м.Запоріжжя не свідчить також про умисне ухилення відповідача від надання спадкодавцеві допомоги.
Крім того, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення ( Рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»(Ruiz Torija v.Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, No 303А, п. 29). У зв`язку із цим суд зазначає, що інші доводи та аргументи сторін не впливають на правильність висновків суду, значення для правильного вирішення справи не мають, тому суд їх до уваги не приймає та в обґрунтування рішення не покладає.
За таких обставин суд доходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 12, 13, 81,141, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , про усунення від права спадкування за законом-відмовити повністю.
Повний текст рішення буде складений 07 липня 2019 року.
Заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Позивачем рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Чернігівський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП суду невідомий.
Суддя А.В.Богослов