РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Томаш В.І.,

при секретарі - Кубрак К.В.,

розглянувши у м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Дніпровської районної державної адміністрації «про позбавлення батьківських прав», -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог, посилалася на те, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач не виконує покладених на нього батьківських обов`язків, не цікавиться дитиною. Рішенням суду від 09 грудня 2016 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання доньки, від сплати яких відповідач ухиляється, і на 01.11.2018 р. в нього утворилась заборгованість по сплаті аліментів у сумі 43881,86 грн. Дочка постійно мешкає з позивачем та перебуває на її утриманні. Оскільки відповідач не приймає будь-якої участі у вихованні дитини, не здійснює матеріальної допомоги на її утримання, не піклується про її фізичний стан і духовний розвиток та не спілкується взагалі, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати у розмірі 704,80 грн.

В судове засідання позивач не з`явилась надала до суду заяву про розгляд справи в її відсутності, вимоги підтримує в повному обсязі, просила позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надавши нотаріально посвідчену заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином був сповіщений.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.07.2014 року по 24.11.2016 рік, від якого мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 15.10.2014 року.

Дитина проживає разом з позивачем за адресою АДРЕСА_1 , де для життя та розвитку дитини створено всі належні умови та дитина знаходиться на повному матеріальному забезпеченні своєї матері.

В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці.

Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена переш за все на батьків.

Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Згідно ч.1-3 ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Судом встановлено, що після розірвання шлюбу 24 листопада 2016 року відповідач не вживав дій, спрямованих на виховання та утримання своєї доньки. Відповідач ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклувався про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечував її матеріально. Крім того, відповідач надав до суду нотаріально посвідчену заяву на позбавлення його батьківських прав відносно доньки, що підтверджує факт небажання виконувати ним свої батьківські обов`язки відносно його дитини.

Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача щодо позбавлення відповідача батьківських прав повністю знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і з урахуванням якнайкращих інтересів дитини є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір.

Керуючись ст. ст. 150, 153, 157, 164, 165 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 12, 13, 76, 81, 133, 141, 259 - 263, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Дніпровської районної державної адміністрації «про позбавлення батьківських прав»- задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України батьківських прав щодо малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 витрати по сплаті судового збору у сумі 704 гривні 80 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 - днів з дня його проголошення до Дніпровського Апеляційного суду через Бабушкінський районний суд.

Суддя

Бабушкінського районного

суду м. Дніпропетровська В.І. Томаш