Справа №: 398/4768/18
провадження №: 2/398/643/19
УХВАЛА

Іменем України

"08" липня 2019 р., Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області

у складі головуючого судді Ніколаєва М.В.,

з участю секретаря судового засідання Василяки І.І.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Олександрія цивільну справу за позовом Державного підприємства «Об`єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Регіональне відділення Фонду державного майна України по Кіровоградській області, про стягнення заборгованості з орендної плати та штрафних санкцій,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованості з орендної плати за договором оренди № 96-34 від 02.12.2014 року в сумі 13437,33 грн., з них: 7989,02 грн. основного боргу; 3109,86 грн. податку на додану вартість; 223,53 грн. сума інфляційних витрат; 91,95 грн. 3% річних; 1109,90 грн. штрафу; 913,77 грн. пені, та судовий збір у сумі 1762,00 грн.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21.01.2019 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05.04.2019 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Регіональне відділення Фонду державного майна України по Кіровоградській області.

Представник позивача в підготовче судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність.

Відповідач та її представник в підготовче судове засідання не з`явилися, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Регіонального відділення Фонду державного майна України по Кіровоградській області в підготовче судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що провадження по справі необхідно закрити з наступних підстав.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 19 цього Кодексу суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до положень частини другої цієї ж статті право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Згідно ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення ч. 1 ст. 20 ГПК України, а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

З позовної заяви вбачається, що між сторонами у справі виник спір стосовно договору оренди від 02.12.2014 року № 96-34 індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності: нежитлові приміщення їдальні на 50 місць площею 312 кв.м., що знаходяться в окремо розташованій одноповерховій будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Кіровоградській області та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 Михайлівною, що перебуває на балансі Державного підприємства «Об`єднана компанія «Укрвуглереструктуризація».

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 07.06.2006 року ОСОБА_1 була зареєстрована як фізична особа-підприємець, однак 26.02.2018 року у вказаний реєстр внесено запис про державну реєстрацію припинення його підприємницької діяльності.

Відповідно до ст. 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Згідно ч. 1 ст. 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

За ч. 1 ст. 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

За положеннями ст. 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до ст. 52 ЦК України ФОП відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, ч. 8 ст. 4 Закону України № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15 травня 2003 року у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Отже, позивач, звертаючись до загального суду, помилково визначив належність спору до цивільної юрисдикції, не врахувавши суб`єктний склад та зміст правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у ОСОБА_1 із втратою її статусу як ФОП не припинились.

Аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що провадження у даній справі підлягає закриттю у зв`язку тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, розгляд таких справ відноситься до юрисдикції господарських судів.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 51, 52, 598-609 ЦК України ст. ст. 3, 128, 173, 202-208 ГК України, ст.ст. 4,20, 45 ГПК України, ст.ст.1,19,182,255,256,258-261, ч. 4 ст.263 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у цивільній справі за позовом Державного підприємства «Об`єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» (; 03142, м. Київ, пров. Приладний,2-А) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Регіональне відділення Фонду державного майна України по Кіровоградській області (, місцезнаходження: 25009, Кіровоградська обл., місто Кіровоград, вул. Глинки, буд. 2), про стягнення заборгованості з орендної плати та штрафних санкцій, закрити.

Роз`яснити позивачу право на звернення з даним позовом в порядку господарського судочинства до Господарського суду Кіровоградської області.

Повернути Державному підприємству «Об`єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» сплачений судовий збір відповідно до платіжного доручення №4026 від 10.07.2018 рокув розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

Ухвалу може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя М.В. Ніколаєв