Ухвала

27 червня 2019 року

м. Київ

справа № 756/16856/17

провадження № 61-44424ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Штелик С. П. вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 22 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила визнати дії відповідача щодо блокування банківського рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на її ім`я, шляхом заборони зняття пенсійного забезпечення - незаконними; зобов`язати відповідача розблокувати рахунок № НОМЕР_1 та дозволити знімати гроші довіреній особі - ОСОБА_3 , на підставі довіреності на його ім`я та другої картки на зазначений рахунок; заборонити відповідачу в подальшому блокувати вказаний рахунок; стягнути з відповідача на її користь 100 000 грн на відшкодування моральної шкоди, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок відкритий в ПАТ «Державний ощадний банк України».

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 , як вимушена переселенка з окупованої території, була зареєстрована в Управлінні праці та соціального захисту населення Оболонського району м. Києва. Починаючи з грудня 2016 року позивач почала отримувати пенсію на картковий рахунок у відділенні відповідача за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, починаючи з квітня 2017 року на картковий рахунок виплати пенсійного забезпечення перестали надходити. Постановою Оболонського районного суду м. Києва, залишеною без змін Київським апеляційним адміністративним судом, визнано протиправними дії Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо припинення з 01 квітня 2017 року виплати пенсії ОСОБА_1 та зобов`язано Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві відновити виплату пенсії з 01 квітня 2017 року на особистий банківський рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в ПАТ «Державний ощадний банк України».

Після надходження коштів на рахунок позивача 12 грудня 2017 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , на підставі довіреності на зняття пенсії, була здійснена спроба зняття грошових коштів з рахунку ОСОБА_1 через касу, проте йому було відмовлено, оскільки рахунок було заблоковано на підставі не проходження ідентифікації позивача.

13 грудня 2017 року представник позивача звернувся із заявою до начальника відділення банку, в якому відкритий рахунок, із вимогою негайно вжити усіх необхідних заходів щодо видачі грошових коштів з рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 її представнику, проте відповіді надано не було. Такі дії відповідача щодо блокування рахунку позивач вважає протиправними, оскільки вони не ґрунтується на чинному законодавстві. Підстави, на які посилається відповідач не є підставами щодо обмеження доступу до основного та єдиного джерела існування позивача. Окрім того, за весь час невиконання відповідачем своїх зобов`язань позивачу були завдані моральні страждання. Дії банку, що виразилися в незаконній відмові виконувати умови договору, завдали позивачу душевні страждання і переживання, яких вона зазнала у зв`язку з протиправними діями відповідача.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач мав право блокувати рахунок ОСОБА_1 у своїй установі з підстав непроходження ідентифікації останньої протягом кожних трьох місяців, що передбачено постановою Кабінету Міністрів Українивід 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» та постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2016 року № 1028.

Постановою апеляційного суду м. Києва від 22 серпня 2018 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 травня 2018 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про те, що блокування відповідачем рахунку ОСОБА_1 з підстав не проходження ідентифікації останньої протягом кожних трьох місяців відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема постанові Кабінету Міністрів України № 637 від 05 листопада 2014 року. Крім того, позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження звернення до відповідача для проходження ідентифікації, як фізичної особи та встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на території Російської Федерації.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , просить скасувати рішення суду першої інстанції, постанову апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом позову в даній справі є вимоги немайнового характеру, а саме: визнання дій відповідача щодо блокування банківського рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_1 неправомірними; зобов`язання відповідача розблокувати рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_1 ; дозволити знімати гроші з рахунку ОСОБА_3 , на підставі довіреності на його ім`я; заборонити відповідачу в подальшому блокувати рахунок ОСОБА_1 , так і вимога про стягнення на користь позивача 100 000 грн на відшкодування моральної шкоди, яка є майновою вимогою, оскільки визначена позивачем у грошовому виразі, ціна якої станом на 01 січня 2019 року не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 960 500 грн (1 921 * 500).

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Верховний Суд урахував ціну позову, предмет позову, складність та прийшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Вказівка в резолютивній частині оскаржуваної постанови про можливість її оскарження до Верховного Суду, не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржене судове рішення ухвалене у малозначній справі.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій в межах своїх повноважень, заявник не переконав у наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Верховний Суд наголошує на тому, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 22 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити дії.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. П. Штелик