Постанова

Іменем України

20 червня 2019 року

м. Київ

справа № 368/2087/15-ц

провадження № 61-19546св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.

(суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Стайківська сільська рада Кагарлицького району Київської області,

особа, яка подала апеляційну скаргу, - ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Київської області, у складі колегії суддів: Мельника Я С., Волохова Л. А.,

Матвієнко Ю. О., від 09 лютого 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Кагарлицького районного суду Київської області з позовом до Стайківської сільської ради Кагарлицького району Київської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Свій позов мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 і після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку, який розташований

по АДРЕСА_1 . Стверджував, що його матір за життя заповіту не складала та він є єдиним спадкоємцем. Оформити спадщину належним чином та отримати свідоцтво про право власності на вказане домоволодіння він не має можливості, оскільки відсутні правовстановлюючі документи.

Посилаючись на зазначені обставини, просив визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області

від 21 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, Визнано за ОСОБА_1 , в порядку спадкування за законом,

як спадкоємцем першої черги, після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок, (Літ. А), який розміщено за адресою: АДРЕСА_1 , та який складається з: І. - веранди, площею 4,4 кв.м.; 1. - коридор, площею 5,2 кв.м.; 2. - кухня, площею 4,9 кв.м.; 3. - житлова кімната, площею 7,9 кв.м.; 4. - житлова кімната, 10,1 кв.м.;- разом по будинку 32,4 кв.м., а також з надвірними будівлями та спорудами: В/пг, - погріб з шийкою; а, - тамбур; Б, - сарай; №1, - колодязь питний.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем померлої, а оскільки спадкодавцем

ОСОБА_3 за життя не було зареєстровано права власності на спірний будинок, то нотаріус не може видати позивачеві свідоцтво про право на спадщину за законом.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 , яка не брала участі в розгляді даної справи в суді першої інстанції, але вважала що рішенням Кагарлицького районного суду Київської області

від 21 грудня 2015 року порушені її права, подала апеляційну скаргу, в якій просила вказане рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у позові, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне з`ясування всіх обставин справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказувала, що після смерті ОСОБА_3 позивач ОСОБА_1 не є єдиним спадкоємцем, оскільки донька спадкодавця ОСОБА_4 прийняла спадщину у вигляді спірного будинку та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, що не було досліджено судом першої інстанції, внаслідок чого, місцевий суд ухвалив незаконне рішення про задоволення позову.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла і вона, як її донька, прийняла спадщину та одержала у нотаріуса свідоцтво про на спадщину за законом на житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 09 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 21 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у позові.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про задоволення позову, оскільки спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняла і оформила лише дочка спадкодавця

ОСОБА_4 і видане їй нотаріусом свідоцтво про право на спадщину не оспорюється позивачем. При цьому в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач у встановлений законом строк прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , або звернувся до суду із заявою про продовження строку для прийняття спадщини.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій 01 березня 2017 року (дата здачі документів на пошту) до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Апеляційного суду Київської області від 09 лютого 2017 року, арішення Кагарлицького районного суду Київської області від 21 грудня 2015 року залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано матеріали цивільної справи

№ 368/2087/15-цз Кагарлицького районного суду Київської області.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2017 року справу за позовом

ОСОБА_1 до Стайківської сільської ради Кагарлицького району Київської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України,

Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є

Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що станом на 26 грудня 2002 року спадкодавцю ОСОБА_3 належали будинки АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_3 , її дочка ОСОБА_4 , за домовленістю з іншими спадкоємцями, прийняла спадщину у виді будинку НОМЕР_1 а на інше майно не претендувала. ОСОБА_1 стверджував, що постійно проживав по

АДРЕСА_1 (попередній АДРЕСА_1 , а отже фактично прийняв у спадщину після смерті матері ОСОБА_3 житловий будинок, який не охоплений виданим 29 травня 2003 року ОСОБА_4 свідоцтвом про право на спадщину за законом.

Учасниками справи відзив на касаційну скаргу не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 .

Суд першої інстанції встановив, що після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина до складу якої увійшов житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , а позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 та спадкоємцем першої черги за законом.

Апеляційним судом встановлено, що 04 липня 2003 року державним нотаріусом Ржищівської державної нотаріальної контори, на домоволодіння в АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 видано Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її матері ОСОБА_3

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , її дочка ОСОБА_2 ,

18 вересня 2012 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, за яким успадкувала житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 .

Докази звернення ОСОБА_1 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 та докази відмови нотаріуса у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину суду не надані.

Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до статті 213 ЦПК України(в редакції чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини третьої статті 10, статті 60 ЦПК України, (в редакції кодексу, що діяла на час ухвалення оскаржуваних рішень), кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Подібні за змістом положення містять статті 76, 81 чинного ЦПК України.

Відповідно до пунктів 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно із роз`ясненням викладеними у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються

Цивільним кодексом України (далі - ЦК), законами України

від 02 вересня 1993 року "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Оскільки ОСОБА_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , то до правовідносин пов`язаних із спадкуванням належного їй майна , у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом повинні застосовуватись положення ЦК УРСР.

Відповідно до статті 524 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно частини першої статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК УРСР).

Відповідно до статті 549 ЦК України визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Апеляційний суд вірно встановив, що всупереч доводам позивача ОСОБА_1 , він не є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняла її дочка ОСОБА_4 , якій нотаріусом 04 липня 2003 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом.

В свою чергу ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_4 , у встановленому законом порядку прийняла спадщину та 18 вересня 2012 року одержала свідоцтво про право на спадщину за законом.

Однак, встановивши вказані обставини, апеляційний суд не звернув увагу, що Стайківська сільська рада Кагарлицького району, до якої пред`явив свої позовні вимоги ОСОБА_1 , є неналежним відповідачем у справі за його позовом про визнання права власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_3

Клопотань про заміну неналежного відповідача або залучення співвідповідача ОСОБА_1 не заявляв.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

За наявного у справі суб`єктного складу мотивування рішення апеляційного суду недоведеністю позовних вимог ОСОБА_1 є неправильним.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року

по справі № 523/9076/16-ц зазначила, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Згідно з частиною першою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухваленням нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 412 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Апеляційний суд, ухвалив по суті правильне рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , але допустив помилку при його мотивуванні.

За таких обставин рішення Апеляційного суду Київської області

від 09 лютого 2017 року необхідно змінити шляхом зміни мотивувальної частини оскаржуваного рішення з урахуванням висновків, сформульованих в даній постанові щодо пред`явлення позову ОСОБА_1 до неналежного відповідача.

Щодо розподілу судових витрат

Підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій відсутні.

Керуючись частиною першою та четвертою статті 412,

статтями 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 09 лютого 2017 року у справі № 368/2087/15-ц змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Апеляційного суду Київської області

від 09 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта В. В. Шипович