КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 761/12073/18

провадження № 22-ц/824/7780/2019

04 липня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суду складі:

судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Даценко М. М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Ірклієнка Юрія Петровича, Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання незаконними та скасування наказів, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Ірклієнка Юрія Петровича на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 січня 2019 року в складі судді Волошина В.О.,

встановив:

02.04.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив: визнати незаконними та скасувати наказ № 03 від 04.01.2018 «Про вжиття заходів реагування та відмову окремих працівників від належного виконання своїх обов`язків»; визнати незаконним та скасувати наказ № 04 від 04.01.2018 «Щодо режиму простою працівників структурних підрозділів»; стягнути з Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" ( далі - ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит") середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 33 497,73 грн. Також просив відшкодувати судові витрати по сплаті судового збору.

Посилався на ті підстави, що відповідно до укладеного договору з 03.10.2016 він перебуває у трудових відносинах з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит».

Наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» № 03 від 04 січня 2018 року його відсторонено від посади заступника директора департаменту по роботі з правоохоронними органами ПАТ «Банк «Фінанси та кредит».

Наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» № 04 від 04 січня 2018 року для ряду працівників, у тому числі і для нього, введено режим простою з 04 січня 2018 року до особового розпорядження Уповноваженої особи Фонду.

Вказані накази про відсторонення від посади та введення простою не були належним чином доведені до його відома, унаслідок чого він був протиправно позбавлений інформації про період простою, його причини, дати закінчення, режим роботи, робочий час та форму оплати праці, чим порушено його права.

Відповідач не обґрунтував підстав для вжиття заходів реагування, не ознайомив його з актом перевірки, не повідомив про причини відсторонення від займаної посади, не отримав пояснень, що є порушенням ст.149 КЗпП України.

Зазначив, що банк не попередив його у встановленому законом порядку про зміну умов праці, не запропонував йому для переведення на час простою усі наявні вакансії, чим порушив положення ст. 32, 34 КЗпП України.

Також зазначив, що вказані накази прийняті за відсутності визначених законодавчо підстав для відсторонення працівників, з порушенням ст. 46 КЗпП України, а тому є незаконними та підлягають скасуванню.

Відповідач не вживав відповідних заходів для забезпечення трудових прав позивача, збереження його зайнятості, необґрунтовано відсторонив його від посади, зменшив розмір заробітної плати, чим суттєво порушив його трудові права.

Виходячи з тих обставин, що відповідач частково сплатив заробітну плату за час простою з січня по лютий 2018 року в сумі 29 689,45 грн, просив стягнути невиплачену суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним відстороненням в розмірі 33 497,73 грн.

Рішенням Шевченківського районного м. Києва від 30 січня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконними накази: № 03 від 04 січня 2018 «Про вжиття заходів реагування на відмову окремих працівників від належного виконання своїх обов`язків»; №04 від 04 січня 2018 «Щодо режиму простою працівників структурних підрозділів» за підписами Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Ірклієнка Ю. П., в частині ОСОБА_1

Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 суму невиплаченої заробітної плати в розмірі 33 497, 73 грн без врахування відповідних податків й інших обов`язкових платежів, та судовий збір у розмірі 1 409, 60 грн.

Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Ірклієнко Ю.П., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Шевченківського районного м. Києва від 30 січня 2019 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Посилається на ті підстави, що до обов`язків позивача, зокрема, входило виконання доручень з питань забезпечення безпеки діяльності безпосереднього керівника.

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» було надано розпорядження надати тимчасовий дозвіл на перебування у приміщенні банку та пропуск певним особам у зв`язку з виробничою необхідністю.

Позивачем не було виконано вказане розпорядження, своєю діяльністю позивач створив умови, які перешкоджали доступу до банку вказаним особам, що спричинило ускладнення проведення процедури ліквідації банку.

Таким чином, позивач здійснив порушення трудового законодавства та невиконання покладених на нього обов`язків, а тому відповідачем було видано наказ про його відсторонення від займаної посади та по відношенню до позивача введено режим простою.

Зазначив, що відсторонення від роботи та простій не є зміною істотних умов праці, а відтак не вимагає від роботодавця обов`язку завчасно повідомляти працівника про вказані обставини та на час простою переводити на іншу роботу.

Судом першої інстанції всупереч вимогам ст. 264 ЦПК України не було з`ясовано фактичні обставини, які мають значення для справи, не надано належної оцінки доказам, що зумовило неправильне застосування норм ч.3 ст.32, ч.1, ч. 2 ст.34, 117 КЗпП України. При цьому суд вийшов за межі позовних вимог.

Зазначив, що стягнення з ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" коштів поза межами ліквідаційної процедури банку, що передбачена нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не допускається.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Гаврилова І. А. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинах справи.

Зазначила, що до посадових обов`язків позивача не відносилась видача перепусток та пропуск осіб у приміщенні ПАТ «Банк «Фінанси та кредит». Позивач за порушення своїх трудових обов`язків не притягувався до дисциплінарної відповідальності.

З огляду на відсутність підстав для відсторонення та введення режиму простою для позивача, беручи до уваги норми ст.43 Конституції України, ст.21, 22 Закону України "Про оплату праці", ч. 3 ст.32, ст.103 КЗпП України, суд дійшов вірного висновку про незаконність зменшення розміру оплати праці позивача. Положення Закону України " Про систему гарантування вкладів фізичних осіб " не змінюють та не припиняють обов`язки відповідача щодо виплати заробітної плати працівникам під час здійснення ліквідації банку.

В судовому засіданні представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію Банку - адвокат Погорєлов А. П. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Гаврилова І. А. просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 17.12.2015 р. №898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18.12.2015 р. №230 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» з 18.12.2015 по 17.12.2017 р. включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 27.11.2017 р. №5175 «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора» продовжено строк здійснення процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на два роки по 17.12.2019 р. включно.

Відповідно до наказу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 03.10.2016 року №1466-к, ОСОБА_1 було прийнято на роботу до банку на посаду заступника директора департаменту безпеки банку з 03.10.2016 р. В подальшому позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем працюючи на посаді заступника директора департаменту по роботі з правоохоронними органами.

Судом встановлено, що Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» було надано розпорядження надати тимчасовий дозвіл на перебування у приміщенні банку та пропуск зазначеним у розпорядженні особам у зв`язку з виробничою необхідністю.

У зв`язку з відмовою виконувати розпорядження Уповноваженої особи Фонду та вчинення дій направлених на протидію законних вимог керівника, Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» видано наказ №03 від 04 січня 2018 року «Про вжиття заходів реагування на відмову окремих працівників від належного виконання своїх обов`язків», яким заступника директора департаменту по роботі з правоохоронними органами ОСОБА_1 відсторонено від займаної посади (п.1); наказано ввести окремим наказом режим простою для осіб, зазначених в п. 1 Наказу, з 04.01.2018 року, у відповідності та порядку, передбаченому ст.113 КЗпП України (а.с.58).

Наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №04 від 04 січня 2018 року «Щодо режиму простою працівників структурних підрозділів», введено режим простою до особового розпорядження уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» , в тому числі для заступника директора департаменту по роботі з правоохоронними органами ОСОБА_1, з 04 січня 2018 року. Департаменту операційного супроводження та бухгалтерського обліку наказано забезпечити оплату часу простою ОСОБА_1 у розмірі двох третин встановленого окладу, відповідно до ч.1 ст.113 КЗпП України (а.с.60).

Ухвалюючи рішення про визнання незаконними вказаних наказів в частині ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для відсторонення позивача від роботи, визначених ст. 46 КЗпП України, та введення для нього режиму простою.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Вказаною статтею встановлений вичерпний перелік випадків відсторонення працівника від роботи.

Відсторонення працівника від роботи - це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством.

Випадків, перелічених у вказаній статті, за яких допускається відсторонення працівника від роботи, судом встановлено не було.

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу представник відповідача зазначив, що позивач займав відповідальну посаду в банку, на яку покладено обов`язки із забезпечення безпеки банку, в тому числі забезпечення безпеки функціонування банку, у разі невиконання яких виникали обставини, які перешкоджали роботі як працівників банку, так і здійснення процедури ліквідації банку, а тому, з метою забезпечення стабільної роботи та безпеки банку, Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було застосовано аналогію закону та аналогію права при відстороненні позивача від займаної посади на час проведення службового розслідування.

Норми трудового законодавства України містять положення щодо проведення службового розслідування та відсторонення працівників від займаної посади у сфері проходження державної служби.

Зокрема, згідно ч.1 ст.72 Закону України «Про державну службу» на час здійснення дисциплінарного провадження державний службовець може бути відсторонений від виконання посадових обов`язків.

Колегія суддів відхиляє вказані доводи представника відповідачів як необґрунтовані.

Відповідно до статті 3 КЗпП Українизаконодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про державну службу» державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Оскільки посада, яку займав позивач, не належала до державної служби, на спірні правовідносини не поширюється дія Закону України «Про державну службу»та передбачена ч. 1 ст. 72 цього Закону підстава для відсторонення державного службовця від виконання посадових обов`язків.

У той же час на позивача поширювалася дія гарантій, передбачених КЗпП України, яким врегульовано відносини з приводу підстав відсторонення працівника, який не є державним службовцем.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

Відповідачами не було доведено, що робота в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з 4 січня 2018 року була зупинена, а тому підстави для введення режиму простою для позивача, передбачені статтею 34 КЗпП України, були відсутні.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного по суті рішення про скасування оскаржених наказів та стягнення невиплаченої частини заробітної плати за час неправомірного оголошення режиму простою відносно позивача.

Жодних заперечень з приводу неправильності визначення розміру невиплаченої частини заробітної плати, на яку позивач мав право згідно з умовами трудового договору, та яка йому не була виплачена з вини відповідача, апеляційна скарга не містить.

Відсутність заперечень з цього приводу підтвердив представник відповідачів в суді апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом від 01 червня 2018 року №595-к ОСОБА_1 звільнено з 04 червня 2018 року з роботи у зв`язку з ліквідацією банку, п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с.93).

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата- це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до положень ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Розмір заробітної плати може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати у разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилася браком, та з інших, передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника.

Відповідно до ст. 22 цього Закону, суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

З огляду на відсутність підстав для введення режиму простою для посади позивача, суд першої інстанції, правильно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для захисту порушеного права позивача на оплату праці шляхом стягнення невиплаченої частини заробітної плати з 04 січня по 04 червня 2018 року.

Доводи позивача про те, що суд першої інстанції вийшов за межі заявлених позовних вимог, стягнувши з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 1/3 частину невиплаченої заробітної плати в сумі 33 497,73 грн, з огляду на те, що були заявлені інші вимоги, є необґрунтованими.

Позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ( ст.117 КЗпП України) по справі заявлено не було.

Крім цього, виходом за межі позовних вимог є присудження судом фактично більшого, ніж вимагає позивача, або фактично іншого, ніж вимагає позивач.

Інша кваліфікація судом правовідносин, із яких виник спір, інше визначення правових норм, що застосовуються до спірних правовідносин, не можуть визнаватись виходом за межі позовних вимог.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, чи мали місце обставини (факти) , якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

З огляду на те, що позовні вимоги щодо стягнення 33 497, 73 грн заявлені у зв`язку з незаконним зменшенням розміру заробітної плати позивача за відсутності підстав для введення режиму простою для посади позивача, а належна кваліфікація спірних правовідносин та позовних вимог є функцією суду, стягнення судом першої інстанції суми невиплаченої заробітної плати не є виходом за межі заявлених позовних вимог.

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не змінюють та не припиняють обов`язки відповідача щодо виплати заробітної плати працівникам під час здійснення ліквідації банку, в тому числі заробітної плати, яка безпідставно не була нарахована згідно з умовами трудового договору.

Під час розгляду справи не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Ірклієнка Юрія Петровича залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного м. Києва від 30 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 08 липня 2019 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк