Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 639/7872/15-ц

провадження № 61-12357св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 лютого 2017 року у складі судді Труханович В. В. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 08 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Хорошевського О. М., Кіся П. В., Кружиліної О. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - ПАТ «ПУМБ») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

У вересні 2016 року ПАТ «ПУМБ» звернувся до суду з уточненим позовом до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позов мотивовано тим, що 30 серпня 2007 року між закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - ЗАТ «ПУМБ»), правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 150 000,00 доларів США, а ОСОБА_2 зобов`язався використати його за цільовим призначенням, зі сплатою 12,5 % річних за користування кредитом та повернути кредит частинами у розмірах, порядку та у строки, визначені кредитним договором, але не пізніше 30 серпня 2022 року. До кредитного договору була укладена додаткова угода від 25 грудня 2009 року, згідно умов якої було видано другий транш кредиту у розмірі 1 170 006 грн 07 коп.

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором, 30 серпня 2007 року між банком та позичальником було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку банку передано нерухоме майно, а саме - житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 111,8 кв. м, житловою площею 83,2 кв. м. Предмет іпотеки складається з: житлового будинку літ. «А-1», літньої кухні літ. «Б», льоху літ. «В», вбиральні літ. «К», альтанки літ. «Л», гараж-майстерні літ «М-2», сараю літ. «Н», огорожі № 4, 5, 11, 12, колодязю № 10, 15, зливної ями № 14, басейну № 16, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Загальна оціночна вартість предмета іпотеки за домовленістю сторін становить 1 110 600 грн.

Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, відкривши ОСОБА_2 позичковий рахунок та надавши йому обумовлені кредитним договором грошові кошти у повному обсязі.

ОСОБА_2 свої зобов`язання за указаним кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 06 серпня 2015 року у нього виникла заборгованість перед банком у розмірі 2 356 164 грн 48 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 1 170 006 грн 07 коп.; заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 1 186 158 грн 41 коп.

Банк зазначав, що іпотекодавець має право відчужувати предмет іпотеки виключено на підставі згоди іпотекодержателя, а банк згоду на відчуження предмета іпотеки не надавав, а відповідно до вимог статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна.

Тобто ОСОБА_1 , до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набувала статус іпотекодавця і має всі його права та несе обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття нею права власності на предмет іпотеки.

Ураховуючи викладене, ПАТ «ПУМБ» просило суд у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором від 30 серпня 2007 року у розмірі 2 356 164 грн 48 коп., з яких: 1 170 008 грн 07 коп. - заборгованість за кредитом, 1 186 158 грн 41 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 30 серпня 2007 року, а саме - на житловий будинок з надвірними будівлями, загальна площа 111,8 кв. м, житлова площа 83,2 кв. м відповідно до Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 21 серпня 2007 року № 15664063, виданого комунальним підприємством «Харківське бюро технічної інвентаризації», який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеною суб`єктом оціночної діяльності - незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Короткий змістрішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 лютого 2017 року у задоволенні позову ПАТ «ПУМБ» відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що факт спливу 22 листопада 2013 року позовної давності за кредитним договором від 30 серпня 2007 року та додатковою угодою до нього від 25 грудня 2009 року є встановленим судовими рішеннями, що набрали законної сили, зокрема рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 грудня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 23 лютого 2015 року, та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2015 року, тому ПАТ «ПУМБ» пропущено строк звернення до суду щодо захисту своїх прав.

Короткий зміст ухвали апеляційного суду

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 08 серпня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «ПУМБ» відхилено. Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 лютого 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що обставина про те, що ПАТ «ПУМБ» пропущено позовну давність для звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором у зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань ОСОБА_2 встановлено рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 22 лютого 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03 червня 2015 року. Звертаючись до суду з позовними вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки, банк фактично лише змінює спосіб, у який зобов`язання ОСОБА_2 повинні бути виконані. За таких обставин, визнав обґрунтованим висновок суду першої інстанції, який задовольнив заяву відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності та відмовив у задоволенні позову ПАТ «ПУМБ».

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «ПУМБ», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просило скасувати указані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову банку у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є незаконними, необґрунтованими й такими, що ухвалені з неправильнимзастосуванням норм чинного законодавства. Указувало на те, що в оскаржуваних судових рішеннях не надано правого висновку щодо обґрунтування позовних вимог банку до відповідача, тобто чи порушені права банку та чи підлягають вони захисту у спосіб, визначений позивачем. Лише після дослідження судом матеріально-правових підстав для задоволення позовних вимог могла бути застосована позовна давність до спірних правовідносин. Судом апеляційної інстанції було порушено вимоги статті 305 ЦПК України 2004 року відносно того, що справа була розглянута за відсутності належним чином повідомленого відповідача у справі - ОСОБА_1 та третьої особі - ОСОБА_2 Судами першої та апеляційної інстанцій неправомірно застосовано позовну давність при розгляді указаної справи, оскільки право власності на предмет іпотеки перейшло до відповідача ОСОБА_1 23 червня 2015 року, банк дізнався про вказане 23 березня 2016 року та звернувся до суду з вимогою про захист свого порушеного права 12 квітня 2016 року, коли подав заяву про заміну відповідача у справі. Тобто висновок суду про сплив позовної давності для вимог до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки є безпідставним, оскільки права банку порушені відповідачем 23 червня 2015 року.

Крім того, зазначало, що строк подання до суду позову про звернення стягнення на предмет іпотеки пропущено банком з поважних причин, а відтак порушене право банку підлягає захисту, оскільки поважність пропуску підтверджується: відсутністю належних доказів на підтвердження отримання ОСОБА_2 вимоги про дострокове повернення кредиту від 15 жовтня 2010 року (факт неотримання цієї вимоги був підтверджений самим боржником у своїх позовних заявах про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та судовим рішенням Київського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2014 року у справі № 640/20110/13-ц); відсутністю суб`єктивного права у банку на звернення до суду з відповідним позовом у зв`язку з наявністю виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, що був чинний та знаходився на виконання у відділі державної виконавчої служби з 18 лютого 2011 року по 17 лютого 2015 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 вересня 2017 року було відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано з Жовтневого районного суду м. Харкова зазначену цивільну справу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2017 року справу за позовом ПАТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки призначено до розгляду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У червні 2019 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді-доповідачу Хопті С. Ф.

Відзив на касаційну каргу учасники справи до суду не подали

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 30 серпня 2007 року між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 150 000,00 доларів США. Згідно умов кредитного договору ОСОБА_2 зобов`язався використати його за цільовим призначенням, сплатити банку проценти за користування кредитом та повернути кредит частинами у розмірах, порядку та у строки, визначені кредитним договором, але не пізніше 30 серпня 2022 року.

Відповідно до пункту 1.3 указаного кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються банком за ставкою 12,5 % річних і згідно з пунктом 3.1.3 цього договору проценти за користування кредитом повинні сплачуватися позичальником у строки, передбачені графіком повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, закріпленим у додатку № 1 до указаного кредитного договору.

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 перед банком за указаним кредитним договором 30 серпня 2007 року між ним та ЗАТ «ПУМБ» було укладено договір іпотеки. Предметом іпотеки за цим договором є нерухоме майно, а саме - житловий будинок з надвірними будівлями, реєстраційний № 17655149, загальною площею 111,8 кв. м, житловою площею 83,2 кв. м відповідно до Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 21 серпня 2007 року № 15664063, виданого комунальним підприємством «Харківське бюро технічної інвентаризації». Предмет іпотеки складається з: житлового будинку літ. «А-1», літньої кухні літ. «Б», льоху літ. «В», вбиральні літ. «К», альтанки літ. «Л», гараж-майстерні літ «М-2», сараю літ. «Н», огорожі № 4, 5, 11, 12, колодязя № 10, 15, зливної ями № 14, басейну № 16, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Загальна оціночна вартість предмета іпотеки за домовленістю сторін становить 1 110 600 грн.

Обтяження зазначеного нерухомого майна іпотекою було зареєстровано у Державному реєстрі іпотек.

25 грудня 2009 року до указаного кредитного договору була укладена додаткова угода, згідно умов якої було видано другий транш кредиту у розмірі 1 170 006 грн 07 коп. з виключним цільовим призначенням на погашення заборгованості позичальника за першим траншем.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 грудня 2014 року у цивільній справі № 639/3338/14-ц за позовом ПАТ «ПУМБ» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором було встановлено, що банк відповідно до положень статті 1050 ЦК України та пункту 5.7 кредитного договору від 30 серпня 2007 року скористався правом на повернення кредиту достроково, чим змінив кінцеву дату виконання основного зобов`язання позичальником з 25 серпня 2022 року на 22 листопада 2010 року. Оскільки заборгованість за кредитним договором так і не була погашена після отримання вимоги, то починаючи з 22 листопада 2010 року розпочав перебіг трирічного строку позовної давності і цей строк закінчився відповідно 22 листопада 2013 року. Зазначеним рішення у задоволенні позову ПАТ «ПУМБ» відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 23 лютого 2015 року рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 грудня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2015 року рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 грудня 2014 року та ухвала Апеляційного суду Харківської області від 23 лютого 2015 року у вищезазначеній цивільній справі залишені без змін.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга ПАТ «ПУМБ» підлягає частковому задоволенню.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов`язання є невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивний (сам факт порушення права) так і суб`єктивний (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

За змістом статей 256, 267 ЦК України суд може відмовити в позові через сплив без поважних причин строку звернення до суду лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог і спливу строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Така правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 6-267цс15, від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-152цс14.

За таких обставин, ухвалюючи рішення у справі про відмову у задоволенні позову ПАТ «ПУМБ», суди попередніх інстанцій, у порушення вимог статей 212-215, 303, 315 ЦПК України 2004 року, не врахували, що відмовити у позові банку через сплив строку звернення до суду можливо лише у тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог і спливу строку звернення до суду у позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Так, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Таким чином, підставами для відмови в позові у зв`язку з пропуском позовної давності є наступні факти: доведеність порушення цивільного права або інтересу, за захистом якого особа звернулася до суду, закінчення перебігу встановленого законодавством строку звернення до суду, відсутність поважних причин його пропуску, заява сторони у справі про застосування позовної давності.

Отже, позовна давність застосовується до обґрунтованого позову.

Вирішуючи указаний спір, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, обмежився посиланням те, що факт спливу 22 листопада 2013 року позовної давності за кредитним договором від 30 серпня 2007 року та додатковою угодою до нього від 25 грудня 2009 року є встановленим судовими рішеннями, що набрали законної сили, зокрема рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 грудня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 23 лютого 2015 року, та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2015 року.

При цьому, доводів на підтвердження обґрунтованості вимог банку про звернення стягнення на предмет іпотеки судами не перевірено. Обґрунтованість чи безпідставність заявлених банком позовних вимог судами не встановлено.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій не з`ясували належним чином фактичні обставини справи щодо вимог сторін; чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися їх вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

В силу положень статті 400 ЦПК України касаційний суд позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, та давати оцінку доказам, які судами не досліджено, а відтак не може вирішити спір по суті за результатами касаційного перегляду.

Відповідно до пункту першого частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких обставин, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалені з порушення норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для їхнього скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 08 серпня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович