Постанова

Іменем України

03 липня 2019 року

м. Київ

справа № 464/4749/15-ц

провадження № 61-18249 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»;

відповідач - ОСОБА_1 ;

представник відповідача - ОСОБА_2 ;

третя особа - ОСОБА_3 ;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну

скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Сихівського районного суду м. Львова у складі судді Рудакова І. П. від 14 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області у складі колегії суддів: Левика Я. А., Ванівського О. М., Шандри М. М., від 06 червня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України

у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Ощадбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання договору банківського вкладу нікчемним.

Позовна заява мотивована тим, що 12 січня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» із заявою про повернення грошових коштів за договором банківського вкладу від 13 грудня 2013 року. Після проведеної перевірки буловстановлено, що вказаний договір на вклад «Депозитний» від 13 грудня 2013 року із ОСОБА_1 не укладався, не реєструвався у системі обліку банку, а кошти за таким договором до каси банку не вносилися. Позивач вважав, що вищевказаний договір на вклад «Депозитний» від 13 грудня 2013 року є нікчемним, так як при його укладенні недодержано письмової форми договору банківського вкладу, він не зареєстрований у системі обліку

банку, а надана відповідачкою заява про прихід готівки від 13 грудня

2013 року не може свідчити про внесення грошових коштів у касу банку

та не підтверджує укладання договору банківського вкладу. Оскільки відповідачка кошти як вклад у банк не вносила, то жодних зобов`язальних відносин між ними не виникло.

Посилаючись на викладене, а також на положення статей 215, 1059 ЦК України, АТ «Ощадбанк» просило суд визнати договір банківського вкладу «Депозитний» від 13 грудня 2013 року на ім`я ОСОБА_1 нікчемним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 14 березня 2017 року

у задоволенні позову АТ «Ощадбанк» відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що позивачем не доведено, що оспорюваний договір банківського вкладу від 13 грудня 2013 року є нікчемним, так як він підписаний уповноваженою особою банку та від

імені банку, містить усі необхідні реквізити банківської установи, а надана відповідачкою заява про прихід готівки від 13 грудня 2013 року відповідає Інструкції про ведення касових операцій банками України, затвердженої постановою правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174 (далі - Інструкція №174), свідчить про внесення коштів у касу банку та укладення договору банківського вкладу.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 06 червня 2017 року апеляційну скаргу АТ «Ощадбанк» відхилено, а рішення Сихівського районного суду м. Львова від 14 березня 2017 року залишено без змін.

Погоджуючись із висновком районного суду, апеляційний суд також зазначив, що між сторонами відповідно до вимог закону щодо форми і змісту укладено оспорюваний договір банківського вкладу та передано згідно з його умов уповноваженій особі банку відповідну суму коштів, про що свідчить отримане відповідачкою письмове підтвердження. Посилання банку про те, що заява про прихід готівки від 13 грудня 2013 року не відповідає Інструкціям Національного банку України, містить неправильні дані щодо найменування банку та рахунок вказаний у заяві, відмінний від рахунку вказаному у договорі, є безпідставними, так як зазначене не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми договору банківського вкладу. При цьому зазначено, що такий висновок не суперечить судовій практиці Верховного Суду України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, АТ «Ощадбанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким позов банку задовольнити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано її матеріали з Сихівського районного суду м. Львова.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 грудня 2017 року справу за позовом АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3, про визнання договору банківського вкладу нікчемним призначено до судового розгляду.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді-доповідачу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга АТ «Ощадбанк» мотивована тим, що суди не дослідили усіх обставин справи та не врахували доводи позивача про те, що сторони не дотрималися письмової форми договору банківського вкладу, так як надана відповідачкою на підтвердження внесення коштів у касу банку заява про прихід готівки від 13 грудня 2013 року не відповідає формі та змісту прибуткових касових документів, які затвердженні Інструкцією № 174. При цьому вказана заява про прихід готівки від 13 грудня 2013 року містить неправильні дані щодо найменування банку та рахунок вказаний у ній, відмінний від рахунку вказаному у договорі. Також суди не врахували практику Верховного Суду України, а також Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, які за результатами розгляду аналогічних справ, підтвердили правильність та обґрунтованість доводів банку.

Крім того, обставини нікчемності оспорюваного договору банківського вкладу підтверджується обвинувальним вироком Личаківського районного суду від 09 березня 2017 року та ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 23 жовтня 2017 року у справі № 463/3982/14-к щодо визнання завідуючого відділення АТ «Ощадбанк» ОСОБА_3 винною, зокрема,

у службовому підробленні. Таким чином, між сторонами не виникали договірні зобов`язання щодо банківського вкладу, а мали місце деліктні відносини, в яких ОСОБА_3 , будучи працівником позивача, маючи умисел на особисте незаконне збагачення, під приводом переукладання договору строкового депозитного вкладу, заволоділа грошовими коштами ОСОБА_1 у розмірі 21 тис. грн (вирок Личаківського районного суду м. Львова від 09 березня 2017 року у справі № 463/3982/14-к).

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

13 грудня 2013 року між ОСОБА_1 та АТ «Ощадбанк» було укладено договір № НОМЕР_1 на вклад «Депозитний», за умовами якого банк прийняв від ОСОБА_1 на депозитний рахунок 21 тис. грн, строком на тринадцять місяців, з кінцевим терміном повернення 13 січня 2015 року із встановленою процентною ставкою у розмірі 16 %.

Вироком Личаківського районного суду м. Львова від 09 березня 2017 року, який набрав законної сили, у справі № 463/3982/14-к визнано ОСОБА_3 (завідувач відділення АТ «Ощадбанк») та ОСОБА_7 (касир відділення

АТ «Ощадбанк») винними у вчиненні злочинів, зокрема, у службовому підроблені.

Зазначеним вироком суду встановлено, що 13 грудня 2013 року завідувач відділення АТ «Ощадбанк», перебуваючи на своєму робочому місці в приміщенні територіально-відокремленого безбалансового відділення

АТ «Ощадбанк», у м. Львові, по вул. Медової Печери, 39, від імені

банку виготовила двосторонній договір на вклад «Депозитний» на ім`я

ОСОБА_1 , до якого внесла дані про відкриття розрахункового рахунку № НОМЕР_1 . Цей договір було підписано ОСОБА_1 та завідувачем відділення банку, яка також скріпила договір печаткою банку. Після укладення договору завідувач відділення АТ «Ощадбанк» виготовила заяву на прихід готівки від 13 грудня 2013 року, в яку внесла дані про внесення вкладником на свій (вкладника) депозитний рахунок коштів у сумі 21 тис. грн, та яка була підписана нею. Далі завідувач відділення передала ОСОБА_1 екземпляр договору та заяву про прихід готівки.

Отже, суди встановили, які дії ОСОБА_3 як уповноваженої особи банку, стосовно якої ухвалений вирок, мали місце, і ці обставини узгоджуються з перевіреними доказами та підтвердженими судами фактами у справі № 464/4749/15-ц.

ПАТ «Ощадбанк» вказувало, що при укладенні договору на вклад «Депозитний» № НОМЕР_1 від 13 грудня 2013 року було не додержано письмової форми договору банківського вкладу на ім`я

ОСОБА_1 , оскільки відсутні документи, які підтверджують факт прийняття банком від ОСОБА_1 готівки на вклад. АТ «Ощадбанк» не визнає договір № НОМЕР_1 від 13 грудня 2013 року на вклад «Депозитний», посилаючись на те, що він незареєстрований у системі обліку банку.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму

(вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України).

Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (частина перша статті 1059 ЦК України).

У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним (частина друга цієї статті).

Відповідно до пункту 2.9 глави 2 розділу ІV Інструкції № 174 банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

У пункті 1.1 статті 1 розділу IV Інструкції № 174 зазначено, що до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать, зокрема, заява на переказ готівки (додаток 8) та заява на видачу готівки (додаток 10).

Також Інструкція № 174 визначає зразки касових документів, на підставі яких здійснюються приймання і видача готівки з операційної каси. Бланки касових документів виготовляються з урахуванням їх зразків друкарським способом або з використанням комп`ютерної техніки з відображенням обов`язкових реквізитів, передбачених цією Інструкцією, крім грошових чеків, які виготовляються лише друкарським способом (пункт 1.2 статті 1 розділу IV Інструкції № 174).

Відповідно до пункту 1.3 статті 1 розділу IV Інструкції № 174 касові документи мають містити такі обов`язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

З огляду на вказане письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджене договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Додержання письмової форми договору є обов`язковою умовою взаємовідносин між банком і вкладником.

Банк під час здійснення касових операцій має забезпечувати, зокрема, своєчасне повне оприбутковування готівки національної та іноземної валюти, що надійшла до каси банку, її зарахування на зазначені клієнтами рахунки згідно з вимогами нормативно-правових актів і належний внутрішній контроль за касовими операціями (пункт 8 розділу I Інструкції № 174).

Відповідно до пункту 1.6 статті 1 розділу IV Інструкції № 174 банк (філія) визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати касові документи, і визначає систему контролю за виконанням касових операцій.

Отже, оскільки саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій, недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору.

Відповідно до частини третьої статті 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом (частина друга статті 1068 ЦК України).

Грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту)

або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України (пункт 2.1 глави 2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516).

Отже, відкриття відповідних рахунків та облік на них коштів у національній та іноземній валютах, залучених згідно з чинним законодавством від юридичних і фізичних осіб на підставі укладених у письмовій формі договорів банківського вкладу (депозиту), є обов`язком банку. Необлікування банком таких коштів не можна вважати недодержанням сторонами відповідного договору банківського вкладу (депозиту) його письмової форми.

Окрім того, за змістом частини першої статті 1058 ЦК України договір банківського вкладу є реальним договором, тобто вважається укладеним

у разі прийняття банком від вкладника або від третьої особи на користь вкладника грошової суми. Такі дії вкладника чи третьої особи в його інтересах є необхідною умовою виникнення зобов`язання за договором банківського вкладу, згідно з яким у вкладника з`являється право вимагати від банку повернення суми вкладу та виплати відсотків на неї, а у банку - відповідні обов`язки. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено переданням коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов`язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) та банку (боржника).

Зазначене відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц, провадження № 14-90цс19.

Велика Палата Верховного Суду вважала, що апеляційний суд правильно вказав, що наведений висновок Верховного Суду України не суперечить його висновкам у справах від 06 червня 2012 року № 6-17цс12 і

від 29 жовтня 2014 року № 6-118цс14, які Верховний Суд України у справі

від 06 квітня 2016 року № 6-352цс16 врахував, формуючи підхід

до застосування норм матеріального права у правовідносинах, що виникли у вкладника з банком внаслідок викрадення/привласнення працівниками останнього коштів під час виконання ними їх службових обов`язків.

Крім того, за змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Предметом позову є визнання договору банківського вкладу нікчемним.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (постанова від 04 червня 201 року у справі № 916/3156/17, провадження

№ 12-304гс18).

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України).

Отже, якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача.

За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

З огляду на вказане апеляційний суд у резолютивній частині його рішення дійшов правильного висновку про необхідність відмовити у задоволенні вимоги про визнання договору банківського вкладу нікчемним.

Згідно з частиною четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вирішуючи спір, суди на підставі належним чином оцінених доказів, врахувавши наведені вище положення закону, дійшли до правильного висновку про те, що на момент укладення договору банківського вкладу та видання заяви про прихід готівки завідувач відділення АТ «Ощадбанк» була уповноваженою банком особою на вчинення вказаних дій. Заяву про прихід готівки підписали як відповідачка, так і уповноважена особа позивача. Зміст договору банківського вкладу та заяви підтверджують те, що між банком і вкладником виникли договірні правовідносини.

При цьому апеляційний суд правильно вказав, що посилання банку на те, що заява про прихід готівки від 13 грудня 2013 року не відповідає Інструкціям Національного банку України, містить неправильні дані щодо найменування банку та рахунок вказаний у заяві, відмінний від рахунку вказаному

у договорі, є необґрунтованими, так як зазначене не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми договору банківського вкладу та не впливають на дійсність правочину.

За таких обставин, суди дійшли до правильного висновку про відмову

у задоволенні позову банку про визнання договору банківського вкладу нікчемним.

Доводи касаційної скарги про те, що всупереч вимогам чинного законодавства за договором банківського вкладу не відкривався депозитний рахунок і кошти до каси банку не вносилися безпідставні, так

як відкриття відповідних рахунків та облік на них коштів у національній

та іноземній валютах, залучених згідно з чинним законодавством від юридичних і фізичних осіб на підставі укладених у письмовій формі договорів банківського вкладу (депозиту), є обов`язком банку. Необлікування банком таких коштів не можна вважати недодержанням сторонами відповідного договору банківського вкладу (депозиту) його письмової форми.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, а в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

З огляду на викладене, суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має, зокрема, право змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд (пункт 3 частини першої статті 409 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 412 ЦПК України підставами для зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 412 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на наведені вище висновки колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій, ухваливши по суті правильне судові рішення, неправильно застосували норми права. А тому касаційну скаргу слід задовольнити частково, виклавши мотивувальну частину судових рішень в редакції цієї постанови.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 14 березня 2017 року

та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 06 червня 2017 року змінити у мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Сихівського районного суду м. Львова

від 14 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області

від 06 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець