Ухвала

Іменем України

21 червня 2019 року

м. Київ

справа № 530/1847/16-ц

провадження № 61-4694 ск 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В., розглянув касаційну скаргу приватного підприємства «Агроекологія» на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 17 травня 2019 року у справі за скаргою приватного підприємства «Агроекологія» на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 12 січня 2018 року відмовлено приватному підприємству (далі - ПП) «Агроекологія» у відкриті апеляційного провадження за апеляційною скаргою в частині оскарження ухвали судді Зіньківського районного суду Полтавської області від 29 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПП «Агроекологія», третя особа - відділ у Зіньківському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, про визнання правочину недійсним, а також стягнуто з ПП «Агроекологія» в дохід державного бюджету, де стягувачем є Державна судова адміністрація України, штраф у розмірі двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 3 524,00 грн.

Державним виконавцем Шишацького районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області було відкрито виконавче провадження № 57999102 з примусового стягнення з ПП «Агроекологія» на користь Держави штрафу у сумі 3 524 грн за ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 12 січня 2018 року, яке було закінчено 31 січня 2018 року у зв`язку з повним виконанням.

06 травня 2019 року та 07 травня 2019 року на адресу Полтавського апеляційного суду надійшла скарга ПП «Агроекологія» на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця при виконанні ухвали апеляційного суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 17 травня 2019 року скаргу ПП «Агроекологія» на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця повернуто заявнику, оскільки повноваження щодо розгляду таких скарг відсутні у переліку категорій справ, які можуть бути розглянуті апеляційним судом як судом першої інстанції.

У травні 2019 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ПП «Агроекологія», у якій ставиться питання про скасування ухвали Полтавського апеляційного суду від 17 травня 2019 року та направлення справи для продовження розгляду до належного суду, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зокрема положень статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», за змістом якої рішення, дії або бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ.

Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03 червня 2019 року касаційну скаргу ПП «Агроекологія» залишено без руху для усунення недоліків, а саме запропоновано доплатити судовий збір за подання касаційної скарги і надати документ, що підтверджує сплату судового збору. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

У наданий судом строк заявник направив матеріали на усунення недоліків, зазначених в ухвалі Верховного Суду від 03 червня 2019 року.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з вимогами частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

У відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі статтею 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Статтею 23 ЦПК України передбачено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Відповідно до частини першої статті 24 ЦПК України апеляційні суди переглядають в апеляційному порядку судові рішення місцевих судів, які знаходяться у межах відповідного апеляційного округу (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду).

Апеляційним судом обґрунтовано зазначено, що цивільним процесуальним законодавством визначено вичерпний перелік категорій справ, які можуть бути розглянуті апеляційним судом як судом першої інстанції і як судом апеляційної інстанції. Таким чином, апеляційний суд правильно застосував положення статей 23, 24, 447, 448 ЦПК України і дійшов обґрунтованого висновку про повернення скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця заявнику.

Зазначені норми чинного законодавства України не містять вказівки про можливість розгляду апеляційним судом скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця як судом першої інстанції.

При цьому встановлено, що виконавчий лист виданий щодо ухвали апеляційного суду, який діяв як суд апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга не містить обгрунтованих посилань на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а зводиться до незгоди заявника із ухваленим судовим рішенням, законність та обгрунтованість якого доводами касаційної скарги не спростована.

Ураховуючи наведене, ухвала Полтавського апеляційного судувід 17 травня 2019 року постановлена з дотриманням норм процесуального права. Правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою приватного підприємства «Агроекологія» на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 17 травня 2019 року у справі за скаргою приватного підприємства «Агроекологія» на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю.В. Черняк