РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

копія
Справа № 401/1787/18 Провадження № 2/401/37/19

03 липня 2019 року м. Світловодськ

Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Мельничика Ю.С.,

з участю: секретаря судових засідань Пилипенко Т.Ю.,

учасники справи: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

представника відповідачів - адвоката Охріменка В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору дарування квартири від 13 вересня 2002 року удаваним, -

ВСТАНОВИВ:

Процедура:

1. У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про визнання удаваним договору дарування квартири АДРЕСА_1 від 13 березня 2002 року, як вчиненого з метою приховання іншого правочину, а саме договору купівлі-продажу.

2. Відповідно до ч.4 ст.274 ЦПК України ухвалою суду від 06 вересня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено призначити перше судове засідання 03 жовтня 2018 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами.

3. Ухвалою суду від 03 жовтня 2018 року задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_5 - адвоката Охріменка В.Б., судовий розгляд справи відкладено на 05 листопада 2018 року.

4. Ухвалою суду від 05 листопада 2018 року постановлено продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін, та відкладено судовий розгляд справи на 04 грудня 2018 року.

5. Ухвалами суду від 04 грудня 2018 року, 09 січня 2019 року, за клопотаннями сторін, судовий розгляд справи відкладався.

6. Ухвалами суду від 13 лютого 2019 року, 19 березня 2019 року, 09 квітня 2019 року, 07 травня 2019 року, за клопотаннями сторін, в судовому засіданні оголошувалися перерви.

Позиція позивачки, ОСОБА_1 :

7. Позовні вимоги позивачка аргументувала тим, що з літа 1998 року вона та ОСОБА_6 почали спільно проживати у квартирі АДРЕСА_2 . Вона була власницею вказаної трикімнатної квартири. Рішенням Світловодського міськрайонного суду від 20 квітня 2017 року встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 однією сім`єю, як чоловіка та дружини з 23 травня 2000 року по жовтень 2014 року. У 2002 році вона продала знайомому ОСОБА_7 належну їй квартиру АДРЕСА_2 за 1500 доларів США. Вказаний продаж вона з ОСОБА_7 оформили договором про завдаток від 06 серпня 2002 року. За спільні кошти з ОСОБА_6 , 13 вересня 2002 року ними було придбано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Придбання вказаної квартири АДРЕСА_1 було оформлено за договором дарування на ОСОБА_6 , оскільки вартість оформлення договору дарування була вдвічі менша ніж оформлення договору купівлі-продажу. ОСОБА_6 та ОСОБА_3 уклали договір дарування квартири з метою зекономити кошти при оформленні придбання ОСОБА_6 квартири. ОСОБА_6 за придбання квартири передав ОСОБА_3 обумовлені кошти у розмірі 2000 доларів США. ОСОБА_6 казав, що оформили придбання квартири договором дарування, так як так було дешевше для оформлення. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Вказуючи, що договір дарування квартири від 13 вересня 2002 року було укладено з метою приховати договір купівлі-продажу квартири, та посилаючись на ч.2 ст.58 ЦК України (в редакції 1963 року), просила суд визнати договір дарування квартири АДРЕСА_1 удаваним. Також, позивача, ОСОБА_1 , просила поновити їй строк позовної давності, посилаючись на те, що про порушення свого права дізналася після смерті ОСОБА_6 восени 2015 року після отримання копії договору дарування квартири. Копію договору дарування, вона вперше побачила як додаток до заяви про її виселення, яку було подано до поліції в вересні 2015 року відповідачкою ОСОБА_4 . Оригінал самого договору дарування з моменту укладання, подання заяви в поліцію і по теперішній час знаходиться у ОСОБА_4

Позиція представника позивачки, ОСОБА_2 :

8. Представник позивачки в судовому засіданні позовну заяву підтримав, просив поновити позивачці строк звернення до суду, та визнати удаваним правочин - договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 13 березня 2002 року, як вчинений з метою приховати інший правочин, а саме договір купівлі-продажу.

9. В обгрунтування позовних вимог позивачка надала суду докази:

- копію свідоцтва НОМЕР_5 від 25 січня 2002 року про право власності ОСОБА_1 та ОСОБА_8 на квартиру АДРЕСА_2 ;

- договір про завдаток від 06 серпня 2002 р., згідно якого ОСОБА_1 одержала від ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 1500 доларів США в рахунок оплати за придбання квартири АДРЕСА_2 ;

- копію договору дарування спірної квартири від 13 вересня 2002 р., згідно якого ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1 ;

- копію договору купівлі-продажу квартири від 15 вересня 2017 року згідно якого ОСОБА_1 продала ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_2 за 49733 грн.;

- копію Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності згідно якого 15 вересня 2017 року на підставі договору купівлі-продажу зареєстровано право власності ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_2 .

Позиція відповідачки, ОСОБА_3 :

10. Відповідачка, ОСОБА_3 , позов визнала та пояснила, що дійсно 13 вересня 2002 року вона продала ОСОБА_6 за 2000 доларів США квартиру АДРЕСА_1 . Відчуження квартири вони оформили договором дарування квартири, так як за оформлення дарування оплата державного мита була менша. До укладення договору вона домовилася з ОСОБА_6 про те, що квариру будуть переоформляти на ОСОБА_6 шляхом укладення договору дарування. У нотаріуса були тільки вона і ОСОБА_6 Вже в самій квартирі ОСОБА_6 за придбання квартири заплатив їй 2000 доларів США в присутності ОСОБА_1 та знайомої

ОСОБА_9 Позиція відповідачів, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 :

11. Відповідачі позовні вимоги не визнають та зазначили, що квартира належала на праві власності ОСОБА_6 Позивачка, ОСОБА_1 не надала суду доказів, що вона надавала ОСОБА_6 гроші для купівлі у ОСОБА_3 квартири. Такж позивачка, ОСОБА_1 , знала що придбання у ОСОБА_3 квартири оформлялося договором дарування, тому позивачка пропустила строк звернення до суду, що підтверджується судовим рішенням від 25 січня 2017 року, яким в аналогічному її позові було відмовлено.

Позиція представника відповідачів, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , - адвоката Охріменка В.Б. :

12. Представник відповідачів в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову в зв`язку з тим що, позивач ОСОБА_1 вже зверталася у 2016 року з аналогічним позовом до суду у задоволенні якого було відмовлено. Крім того зазначив, що з часу укладення договору дарування квартири, ОСОБА_1 знала, що придбання квартири ОСОБА_6 оформлено договором дарування, тому для неї сплинув строк позовної давності для звернення до суду. Представник подав до суду письмову заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

13. Допитаний, в судовому засіданні за клопотанням представника позивачки, свідок ОСОБА_7 пояснив, що дійсно у 2002 році він заселився в квартиру АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_1 та став орендувати квартиру. В серпні 2002 року ОСОБА_1 сказала, що продасть йому квартиру. Він зібрав 1500 доларів США, і вони написали один одному розписки про те, що він в рахунок оплати за придбання квартири передав ОСОБА_1 завдаток 1500 доларів США. Для нотаріального оформлення договору купівлі-продажу квартири у нього не було грошей. Договір купівлі-продажу квартири вони оформили лише у вересні 2017 році.

14. Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, оцінивши у єдності та в сукупності надані сторонами докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов такого висновку.

Встановлені судом обставини справи:

15. Згідно свідоцтва НОМЕР_5 від 25 січня 2002 року про право власності, ОСОБА_1 та ОСОБА_8 належала на праві спільної сумісної власності квартира

АДРЕСА_3 . Згідно договору про завдаток від 06 серпня 2002 року, ОСОБА_1 одержала від ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 1500 доларів США в рахунок оплати за придбання за 2000 доларів США квартири АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 зобов'язалася після повного погашення вартості оформити договір купівлі-продажу квартири.

Суд звертає увагу, що вказаний договір в порушення вимог ст.ст.47, 227 ЦК України (в редакції 1963 року) нотаріально не посвідчено, а тому в силу ст.45 ЦК України (вредакції 1963 року) є недійсним.

17. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 15 вересня 2017 року ОСОБА_1 продала ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_2 за АДРЕСА_4 грн.

18. З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності видно, що 15 вересня 2017 року на підставі договору купівлі-продажу зареєстровано право власності ОСОБА_7 на квартиру

АДРЕСА_5 . 13 вересня 2002 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було укладено договір дарування, згідно з яким ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_6 прийняв в дар квартиру АДРЕСА_1 , інвентаризаційна оцінка якої становить 21 482 грн. Вказаний договір 13 вересня 2002 року посвідчено державним нотаріусом Світловодської міської державної нотаріальної контори, та зареєстровано в реєстрі за №2-1585.

20. 20 липня 2016 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовними вимогами до ОСОБА_3 про визнання договору дарування квартири від 13 вересня 2002 року удаваною угодою, та зазначила, що порушене її право на спільне сумісне майно подружжя.

Відповідачка ОСОБА_3 , яка є стороною договору дарування квартири від 13 вересня 2002 року, позов визнала, зазначила, що фактично нею з ОСОБА_6 укладався договір купівлі-продажу квартири.

Оскільки ОСОБА_6 , який є стороною договору дарування квартири, помер, до участі у справі залучено його спадкоємців за законом - співвідповідачів ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , які позовні вимоги не визнали, зазначали, що позивачка ОСОБА_1 не є стороною договору дарування квартири, не є правонаступником та спадкоємцем після ОСОБА_6 , а тому договором дарування права ОСОБА_1 не порушено. Також вказали, що про укладення вказаного договору ОСОБА_1 було відомо з 13 вересня 2002 року, а тому для ОСОБА_1 , на час звернення її до суду, сплинув строк позовної давності.

21. Рішенням Світловодського міськрайонного суду від 25 січня 2017 року, яке набрало законної сили, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання удаваним договору дарування квартири від 13 вересня 2002 року - відмовлено повністю. Однією з підстав відмови в задоволенні позову стало те, що позивачкою, ОСОБА_1 , було подано позов у липні 2016 року після спливу строку позовної давності.

22. Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 05 квітня 2017 року встановлено, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що про укладення договору дарування позивачці, ОСОБА_1 , стало відомо тільки 28 серпня 2015 року з копії заяви ОСОБА_4 до відділку поліції є необґрунтованими. Як вбачається із змісту позовної заяви про вище зазначені обставини у позовній заяві не зазначено, хоч вона подана до суду 20 липня 2016 року, тобто після вищезазначеної дати. Відсутня така заява і у матеріалах справи, тільки міститься клопотання у якому не зазначено, що до нього додається така заява. Крім цього, судом зазначено, що зазначене клопотання позивачка, ОСОБА_1 , подала після подання відповідачами заяви про застосування строку позовної давності. Також доводи скарги про те, що про укладення договору дарування позивачці, ОСОБА_1 , стало відомо тільки 28 серпня 2015 року спростовуються змістом позовної заяви: «Однак оформлення купівлі-продажу спірної квартири було здійснено за договором дарування, оскільки на той час вартість нотаріальних послуг з оформлення угоди дарування була вдвічі нижча ніж оформлення угоди купівлі-продажу квартири.

23 . Рішенням Світловодського міськрайонного суду 20 квітня 2017 року встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 однією сім`єю, як чоловіка та дружини з 23 травня 2000 року по жовтень 2014 року.

24. 18 липня 2018 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовними вимогами до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про визнання удаваним договору дарування квартири АДРЕСА_1 від 13 березня 2002 року, як вчиненого з метою приховання іншого правочину, а саме договору купівлі-продажу.

25. Відповідачка ОСОБА_3 позов визнала, зазначила, що фактично нею з ОСОБА_6 укладався договір купівлі-продажу квартири.

26 . Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 позовні вимоги не визнали, зазначали, що про укладення вказаного договору ОСОБА_1 було відомо з 13 вересня 2002 року, а тому для ОСОБА_1 , на час звернення її до суду, сплинув строк позовної давності.

Вказані обставини справи підтверджуються належними та допустимими доказами, які під час судового розгляду не спростовано.

Джерела права, оцінка суду:

27. Згідно з частиною 1 статті 41 ЦК УРСР угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.

28. Відповідно до частини 2 статті 58 ЦК УРСР в разі, якщо угода, укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі.

29. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили сааме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

30. Оскільки згідно із частиною першою статті 202, частиною третьою статті 203 ЦК України головною вимогою для правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, що суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору дарування, та з`ясування питання про те, чи не укладена ця угода з метою приховати іншу угоду та яку саме.

31. Пленум Верховного Суду України в п. 14 постанови N 3 від 28 квітня 1978 р. «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» роз`яснив, що при встановленні, що угода укладена з метою приховати іншу угоду, суд відповідно до ч.2 ст.58 Цивільного кодексу визнає, що сторонами укладена та угода, яку вони мали на увазі.

32. Пленум Верховного Суду України в п. 25 постанови N 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини.Навідміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

33. Верховним Судом України у справах №6-133цс12, №6-1026цс16 викладена правова позиція про те, що відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

34. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

35. За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. Навідміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

36. Відповідно до статей 71, 76 ЦК України (в редакції 1963 року), положення яких підлягає застосуванню з огляду на пункт 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

37. Відповідно до ст.75 ЦК України (в редакції 1963 року) позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

38. Відповідно до ч.1 ст.80 ЦК України (1963 року) закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові.

39. З огляду на зміст статей 71, 80 ЦК (1963 року) їх положення про правові наслідки спливу строку позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб`єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж при розгляді справи буде встановлено, що у позивача немає суб`єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд повинен відмовити в позові не через пропущення строку позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

40. Закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Висновки суду:

41. Позивачка ОСОБА_1 обґрунтовувала вимоги тим, що вона проживала з ОСОБА_6 однією сім`єю як чоловік і жінки без укладення шлюбу, і під час спільного проживання вони придбали згадану квартиру за спільні кошти у розмірі 2000 доларів США. Придбання квартири було оформлено за договором дарування на ОСОБА_6 , оскільки вартість нотаріального оформлення договору дарування була вдвічі менша ніж оформлення договору купівлі-продажу, тому ОСОБА_6 та ОСОБА_3 уклали договір дарування квартири з метою зекономити кошти. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

42. За твердженнями відповідача ОСОБА_3 , які перевірені судом, остання дійсно у вересні 2002 року продавала свою квартиру та розраховувала, що відчуживши квартиру, отримає за неї грошові кошти, а до набувача її квартири перейде право власності, і він зможе на свій розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися придбаною квартирою.

43. Після укладення 13 вересня 2002 року договору дарування, відповідач передала ОСОБА_6 ключі від квартири, а ОСОБА_6 передав їй як оплату за квартиру 2000 доларів США. Даний договір був укладений відповідачем з метою отримання від відчуження майна грошових коштів, тобто, має місце оплатний договір.

44. Основними умовами договору дарування є безоплатний перехід права власності на передане в дар майно.

Основними умовами договору купівлі-продажу є оплатний перехід права власності на відчужене майно.

45. Суд дійшов висновку, що правові наслідки, які мали місце настати за договором від 13 вересня 2002 року настали, а дії сторін мають ознаки договору купівлі-продажу квартири, отже судом встановлений факт виконання обов`язків сторонами договору за купівлею продажем квартири.

46. Згідно зі ст. 224 Цивільного кодексу УРСР, що діяв на момент укладення спірного договору, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

За загальними правилами цивільного законодавства удавана угода характеризується тим, що у сторін відсутній намір створити ті правові наслідки, що містяться в угоді, тобто волевиявлення сторін не відповідає їх дійсній волі, удавана угода учиняється з метою приховання іншої угоди, яку сторони насправді мали на увазі.

Наслідки укладеної угоди свідчать про вказане та розглянуті судом як доказ волевиявлення на укладення іншого договору, тому суд приходить до висновку про удаваність угоди дарування від 13 вересня 2002 року, отже доводи ОСОБА_1 про спрямованість угоди на інші наслідки є обґрунтованими.

47. Суд на підставі позовної заяви, визнання позову ОСОБА_3 , а також враховуючи відсутність будь-яких підстав у ОСОБА_3 дарувати квартиру ОСОБА_6 , дійшов висновку про те, що укладений договір дарування від 13 вересня 2002 року мав на меті приховати договір купівлі-продажу нерухомого майна.

48. Проте, подане позивачкою, ОСОБА_1 , клопотання про поновлення строку на звернення до суду з позовом, так як вона пропустила цей строк із поважних причин, оскільки не знала, що ОСОБА_6 придбано квартиру на підставі договору дарування, в судовому засіданні не доведено належними та допустимими доказами, а тому не може бути задоволено.

49. Так, в судовому засіданні встановлено, що станом на 13 вересня 2002 року позивачці ОСОБА_1 було достовірно відомо, що придбання квартири ОСОБА_6 було оформлено договором дарування, з метою зекономити кошти на документальному оформлені, а тому про порушення її права ОСОБА_1 мала знати та знала на час укладення спірного договору.

Вказане доводиться тим, що позивачка, ОСОБА_1 , яка надавала для купівлі квартири грошові кошти, після укладення 13 вересня 2002 року спірного договору за участю її чоловіка ОСОБА_6 , з яким, вона проживала однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, у придбаній квартирі, могла та повинна була дізнатися про спірний договір дарування квартири, отже, і про порушення свого права.

50 На переконання суду з 13 вересня 2002 року і починається відлік строку позовної давності для звернення ОСОБА_1 з позовом про захист права, порушеного у зв`язку з укладенням цього договору.

51. Суд зазначає, що відповідно до статей 71, 76 ЦК України (в редакції 1963 року), положення яких підлягає застосуванню з огляду на пункт 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Відповідно до ст.75 ЦК України (1963 року) позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Відповідно до ч.1 ст.80 ЦК України (1963 року) закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові.

З огляду на зміст статей 71, 80 ЦК (1963 року) їх положення про правові наслідки спливу строку позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб`єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж при розгляді справи буде встановлено, що у позивача немає суб`єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд повинен відмовити в позові не через пропущення строку позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

Отже у випадку, коли суд на підставі досліджених у судовому засіданні доказів установить, що право позивача, про захист якого він просить, відповідачем не порушено, ухвалюється рішення про відмову в задоволенні позову саме з цих підстав, а не через пропуск строку давності. Якщо ж буде встановлено, що таке право позивача порушено і строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд на підставі статті 80 Цивільного кодексу України ухвалює рішення, яким відмовляє в позові у зв`язку із закінченням строку давності, а при визнанні причини пропуску цього строку поважною порушене право має бути захищене.

52. Суд звертає увагу, що закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Закон не визначає переліку причин пропуску строку на звернення до суду, які є поважними, тому питання про поважність таких причин вирішується в кожному конкретному випадку із урахуванням обставин справи та доказів, що свідчать про неможливість подачі позову протягом визначеного законом строку в зв`язку з наявністю об`єктивних перешкод для звернення до суду; при цьому суб`єктивні причини та особисті мотиви позивача самі по собі не можуть вважатися перешкодами для звернення до суду.

53. Суд враховує, що рішенням Світловодського міськрайонного суду від 25 січня 2017 року, яке набрало законної сили, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання удаваним договору дарування квартири від 13 вересня 2002 року - відмовлено повністю. Однією з підстав відмови в задоволенні позову стало те, що позивачкою, ОСОБА_1 , було подано позов у липні 2016 року після спливу строку позовної давності.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 05 квітня 2017 року встановлено, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що про укладення договору дарування позивачці, ОСОБА_1 , стало відомо тільки 28 серпня 2015 року з копії заяви ОСОБА_4 до відділку поліції є необґрунтованими. Як вбачається із змісту позовної заяви про вище зазначені обставини у позовній заяві не зазначено, хоч вона подана до суду 20 липня 2016 року, тобто після вищезазначеної дати. Відсутня така заява і у матеріалах справи, тільки міститься клопотання у якому не зазначено, що до нього додається така заява. Крім цього, судом зазначено, що зазначене клопотання позивачка, ОСОБА_1 , подала після подання відповідачами заяви про застосування строку позовної давності. Також доводи скарги про те, що про укладення договору дарування позивачці, ОСОБА_1 , стало відомо тільки 28 серпня 2015 року спростовуються змістом позовної заяви: «Однак оформлення купівлі-продажу спірної квартири було здійснено за договором дарування, оскільки на той час вартість нотаріальних послуг з оформлення угоди дарування була вдвічі нижча ніж оформлення угоди купівлі-продажу квартири.

54 . Оскільки позивачкою достовірними, належними та допустимими доказами не доведено обґрунтованість клопотання про поновлення строку на звернення до суду з позовом, тому у суду відсутні підстави визнати, що вона пропустила цей строк із поважних причин.

55. До суду ОСОБА_1 звернулася 18 липня 2018 року, тобто поза межами встановленого статтею ЦК України строку позовної давності.

Оскільки позивачка, ОСОБА_1 , звернулася до суду після спливу строку позовної давності без поважних причин, тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

56. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати слід покласти на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ч.1 ст.80 ЦК України (в редакції 1963 року), статями 2, 10-13, 19, 76-83, 89, 141, 259, 263-265, 268, 274, 279, 352, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання удаваним договору дарування квартири від 13 вересня 2002 року - відмовити повністю.

Копію судового рішення в порядку, визначеному ст.272 ЦПК України, направити сторонам.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Складання повного рішення суду відкладено на п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Дата складення повного судового рішення 08 липня 2019 року.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає: АДРЕСА_9 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідачі:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована та проживає: АДРЕСА_10 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований та проживає: АДРЕСА_11 , паспорт серії НОМЕР_3 , видано Світловодським МРВ УМВС в області 04 серпня 2006 року.

ОСОБА_4 , року народження, зареєстрована та проживає: АДРЕСА_12 , паспорт серії НОМЕР_4 , видано Світловодським МРВ УМВС в області 30 березня 1998 року.

Суддя: підпис Згідно з оригіналом

Суддя Світловодського

міськрайонного суду Ю.С. Мельничик