Постанова

Іменем України

03 липня 2019 року

м. Київ

справа № 640/17718/16-ц

провадження № 61-26541 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - комунальне підприємство «Харківводоканал»;

відповідач - ОСОБА_1 ;

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова у складі судді Зуба Г. А. від 18 травня 2017 року та рішення Апеляційного суду Харківської області у складі колегії суддів: Яцини В. Б., Бурлаки І. В., Карімової Л. В., від 21 червня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року комунальне підприємство «Харківводоканал»

(далі - КП «Харківводоканал») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 проживає у квартирі АДРЕСА_1 та згідно з абонентського особового рахунку є споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, які надає КП «Харківводоканал». Позивач зазначав, що відповідачка свої зобов`язання щодо своєчасної сплати за надані комунальні послуги належним чином не виконує, у зв`язку утворилася заборгованість у розмірі 5 202 грн 98 коп., з яких: 3 906 грн 53 коп. - за надані послуги

з централізованого водопостачання за період з 01 січня 2000 року по

30 вересня 2016 року; 927 грн 58 коп. - за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 січня 2000 року по 30 вересня 2016 року;

318 грн - індекс інфляції; 50 грн 87 коп. - три процента річних (стаття 625 ЦК України).

При цьому позивач вже звертався до Київського районного суду м. Харкова із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості

за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення. Проте, ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 12 жовтня

2016 року судовий наказ від 05 вересня 2016 року було скасовано.

Посилаючись на викладене, КП «Харківводоканал» просило суд стягнути

з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за надані послуги

з централізованого водопостачання та водовідведення у розмірі 5 202 грн

98 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 18 травня 2017 року позов КП «Харківводоканал» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Харківводоканал» заборгованість за послуги централізованого водопостачання та водовідведення у розмірі 347 грн 34 коп., а саме: за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01 травня 2016 року по 30 вересня 2016 року у розмірі 302 грн 40 коп., індекс інфляції у розмірі 28 грн 06 коп.; три процента річних від простроченої суми

у розмірі 16 грн 88 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 судові витрати на користь держави у розмірі 1 600 грн. У задоволенні решти позову відмовлено.

Частково задовольняючи позов КП «Харківводоканал», суд першої інстанції виходив із того, відповідачка є користувачем послуг з централізованого водопостачання і водовідведення, які надає позивач, та допустила заборгованість за їх оплату. Разом з тим, відповідачка заявила клопотання про застосування строку позовної давності, а тому суд стягнув з неї заборгованість за останні три роки за розрахунком позивача, яка з урахуванням призначеної субсидії становить 347 грн 34 коп. Також суд застосував положення частини другої статті 625 ЦК України.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 21 червня 2017 року апеляційну скаргу КП «Харківводоканал» задоволено частково. Рішення Київського районного суду м. Харкова від 18 травня 2017 року змінено, збільшено стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги на користь КП «Харківводоканал» до суми 1 826 грн 71 коп., а саме: за водопостачання - 915 грн 31 коп., 172 грн 14 коп. - індексу інфляції, 28 грн 50 коп. - трьох процентів річних від простроченої суми; за водовідведення - 576 грн 50 коп., 115 грн 74 коп. - індексу інфляції, 18 грн 52 коп. - трьох процентів річних від простроченої суми. У рахунок відшкодування судового збору стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Харківводоканал» 689 грн та на користь держави 689 грн.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що районний суд безпідставно не взяв до уваги розрахунок позивача, який уже був здійснений в межах трирічного строку позовної давності та відповідає даним зі зведеної картки абонента - ОСОБА_1 , в якому враховано всі нарахування за надані послуги, а також проведені оплати за них та отриманні субсидії у період з 01 травня 2013 року по 30 вересня 2016 року. Також суд застосував положення частини другої статті 625 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, рішення районного суду змінити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано її матеріали з Київського районного суду м. Харкова.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України

у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді-доповідачу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно взяв за основу розрахунок заборгованості, наданий позивачем, оскільки не звернув уваги на те, що він містить арифметичні помилки, не відповідає даним, які містяться у картці абонента. При цьому невірний розрахунок заборгованості за надані послуги також впливає на невірний розрахунок індексу інфляції та трьох процентів річних. Також суди, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, не врахували, що позивач взагалі не сплачував судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

Згідно з довідки від 10 червня 2019 року, складеної секретарем судового засідання управління забезпечення Першої судової палати секретаріату Касаційного Цивільного суду у складі Верховного Суду, виявлено відсутність заперечення на касаційну скаргу.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. При цьому підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути: договори та інші правочини, а також - інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» (далі - Правила), передбачено, що договір про надання послуг укладається між виконавцем послуг і споживачем.

Відсутність укладеного договору не звільняє споживачів від сплати за фактично надані послуги.

Пунктами 18, 20, 21 Правил визначено, що внесення плати за надані послуги у разі відсутності засобів обліку води і теплової енергії споживачем не пізніше 20 числа місяця відповідно до затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо).

Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Відповідно до положень статті 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» визначено, що споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду та відповідно до встановлених тарифів на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення.

За змістом статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Вирішуючи спір, суди, врахувавши наведені вище норми матеріального права, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшли до правильного висновку про те, що між сторонами у справі не укладено письмового договору на оплату послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, проте між ними фактично існують правовідносини по наданню послуг, позивач фактично їх надавав, а відповідачка частково їх оплачувала. Таким чином, між позивачем та відповідачкою встановилися фактичні договірні відносини щодо надання житлово-комунальних послуг на підставі відкритого особового рахунку, позивач свої зобов`язання перед відповідачкою виконав, проте остання свого обов'язку щодо своєчасного, повного та в установленому порядку розрахунку за надані послуги не здійснила. У звязку із чим утворилася заборгованість, яка судом перевірена, а відповідачкою не спростовано.

При цьому суди врахували строк позовної давності, заявленою відповідачкою у справі, стягнувши з останньої заборгованість за надані послуги за останні три роки перед зверненням позивача до суду.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Посилання касаційної скарги на невірний розподіл судових витрат безпідставні, так як при цьому суд вірно застосував статті 82, 88 ЦПК України 2004 року, у тому числі врахувавши майновий стан відповідачки, навівши відповідні мотиви.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу та залишити постанову апеляційного суду без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 18 травня 2017 року в незміненій після апеляційного перегляду частині та рішення Апеляційного суду Харківської області від 21 червня 2017року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Д. Д. Луспеник