Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 759/4406/16-ц

провадження № 61-25037св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - державне підприємство «Об`єднана компанія «Укрвуглереструктуризація»,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 червня 2017 року в складі судді Войтенко Ю. В. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 11 жовтня 2017 року в складі колегії суддів: Оніщук М. І., Українець Л. Д., Шебуєвої В. А.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

17 березня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Об`єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» (далі - ДП «ОК «Укрвуглереструктуризація») про поновлення на роботі та компенсацію заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що 17 листопада 2015 року ним була написана заява про надання йому відпустки за свій рахунок, у зв`язку з необхідністю пройти реабілітаційний курс лікування, на термін 15 днів до 01 грудня 2015 року. Однак, для задоволення такої заяви, він був вимушений написати одночасно ще дві заяви, а саме на отримання щорічної відпустки з 02 грудня 2015 та заяву на звільнення з 11 січня 2016 року, інакше на інших умовах, адміністрація підприємства, не погоджувалася на надання йому відпусток, для проходження необхідного йому курсу лікування у реабілітаційному центрі, і він був вимушений написати заяву на звільнення за власним бажанням, нібито з 11 січня 2016 року.

Зазначав, що він був змушений подати заяву про звільнення за власним бажанням під тиском відповідача. 25 листопада 2015 року позивачем було написано два повідомлення на ім`я відповідача, щодо відкликання/відмови від раніше поданих двох заяв: заяви про надання йому щорічної відпустки з 02 грудня 2015 року та заяви про звільнення за власним бажанням з 11 січня 2016 року. Обставини, які підтверджують факт надіслання позивачем повідомлення про відмову/відкликання раніше написаних ним заяв підтверджено рядом документальних доказів: описом вкладення у цінний лист № 528 від 25 листопада 2015 року, фіскальним чеком від 25 листопада 2015 року, як сплати за відправку цінного листа № 528. Обставини, які підтверджують факт отримання відповідачем повідомлення про відмову/відкликання раніше написаних позивачем заяв підтверджено рядом документальних доказів: рекомендованим повідомленням про вручення 01 грудня 2015 року поштового відправлення, цінним листом № 528; роздруківкою УДППЗ «Укрпошта» з сервісу «Відстеження пересилання поштових відправлень» цінного листа № 528, з яких вбачається, що зазначені повідомлення отримані відповідачем 01 грудня 2015 року.

Також вказував, що у момент звільнення його з роботи, він знаходився на лікарняному, внаслідок тимчасової непрацездатності, що підтверджено належними документальними доказами, а саме листком непрацездатності з 11 січня 2016 по 08 лютого 2016 серія АГЧ № 965982.

18 лютого 2016 у перший день після його виходу з лікарняного (листок непрацездатності з 09 лютого 2016 року по 17 лютого 2016 року серія АГС № НОМЕР_1 ), він дізнався про його звільнення з роботи, про що ним зроблена відповідна відмітка у наказі № 1 від 11 січня 2016 року про його ознайомлення. Отже, вважає звільнення незаконним і просить поновити його на роботі. На обґрунтування позовних вимог, щодо компенсації моральної шкоди зазначає, що у зв`язку з незаконним його звільненням під час хвороби йому спричинена значна шкода, що полягає у втраті нормальних життєвих зв`язків з оточуючими, завданні шкоди діловій та професійній репутації, порушенні конституційного права на працю.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив визнати незаконними дії відповідача щодо видачі наказу від 11 січня 2016 року № 1-к щодо звільнення його з роботи та скасувати його; поновити його на роботі з 11 січня 2016 року на посаді, яку він займав до звільнення з окладом згідно з штатного розкладу; зобов`язати відповідача виплатити заробітну плату, згідно з штатного розкладу, за весь період вимушеного прогулу від роботи з урахуванням індексації; відшкодувати моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 01 червня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11 жовтня 2017 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суду першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивачем не доведено, що підписання ним заяви про звільнення його з роботи за власним бажанням відбулося під тиском відповідача. Крім того, виходив з того, що звільнення позивача відбулось з дотриманням вимог чинного трудового законодавства, а тому суди не вбачали підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Аргументи учасників справ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неповно досліджено докази у справі, що призвело до неправильного вирішення спору.

Короткий зміст ухвали суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Рух справи

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У січні 2018 року ДП «ОК «Укрвуглереструктуризація» подало відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими, всі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для їх скасування немає.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що відповідно до наказу ДП «ОК «Укрвуглереструктуризація» від 11 січня 2016 року № 1 на підставі заяви ОСОБА_1 від 11 січня 2016 року його було звільнено з посади заступника генерального директора з правових та загальних питань, за власним бажанням, на підставі статті 38 КЗпП України.

З наказом про звільнення від 11 січня 2016 року № 1 ОСОБА_1 ознайомлений 18 лютого 2016 року.

Відповідно до листка непрацездатності від 11 січня 2016 року серії АГЧ № 965982 ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні з 11 січня 2016 року по 15 січня 2016 року, з 16 січня 2016 року по 20 січня 2016 року; з 21 січня 2016 року по 29 січня 2016 року; з 30 січня 2016 року по 08 лютого 2016 року (а.с.7).

Відповідно до листка непрацездатності від 08 лютого 2016 року серії АГЧ № 906965 ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні з 09 лютого 2016 року по 17 січня 2016 року (а. с. 8).

Відповідно до повідомлення, адресованого генеральному директору ДП «ОК «Укрвуглереструктуризація» ОСОБА_2 від 25 січня 2016 року ОСОБА_1 повідомляв про відкликання/відмову заяви про надання частини щорічної відпустки з 02 грудня 2015 року (а. с. 9).

Згідно з повідомленням, адресованим генеральному директору ДП «ОК «Укрвуглереструктуризація» ОСОБА_2 від 25 січня 2016 року ОСОБА_1 повідомляв про відкликання/відмову заяви про звільнення його за власним бажанням з 11 січня 2016 року (а. с. 10).

Опис вкладення у цінний лист на ім`я ДП «ОК «Укрвуглереструктуризація» від 25 листопада 2015 року свідчить про направлення повідомлення про відмову від заяви про надання щорічної відпустки з 02грудня 2015 року та повідомлення про відмову від написаної заяви ОСОБА_1 про звільнення з 11 січня 2016 року (а. с. 11).

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення ДП «ОК «Укрвуглереструктуризація» отримало лист Грицай С. О. 01 грудня 2015 року (а. с. 13).

Також ОСОБА_1 направляв відповідачу листки непрацездатності про що свідчить опис вкладення у цінний лист від 12 січня 2016 року (а. с. 17).

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення ДП «ОК «Укрвуглереструктуризація» отримало лист Грицая С. О. 21 січня 2016 року (а. с. 19).

Також факт отримання підтверджується роздруківками з офіційного сайту Укрпошти (а. с. 14-15).

Відповідно до листка непрацездатності від 06 січня 2016 року серії АГЧ № 628785 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 04 січня 2016 року по 06 січня 2016 року (а. с. 16).

Відповідно до листка непрацездатності від 02 грудня 2015 року серії АГЧ № 481675 ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні з 02 грудня 2015 року по 06 грудня 2015 року; з 07 грудня 2016 року по 11 грудня 2015 року; з 12 грудня 2015 року по 18 грудня 2015 року; з 19 грудня 2015 року по 28 грудня 2015 року (а. с. 16).

Згідно з заявою від 11 січня 2016 року адресованої Генеральному директору ДП «ОК «Укрвуглереструктуризація», ОСОБА_1 просить звільнити його за власним бажанням (а. с. 87).

Відповідно до довідки виданої ДП «ОК «Укрвуглереструктуризація» від 14 січня 2016 року № 44 відділ кадрів ДП «ОК «Укрвуглереструктуризація» видав наказ про звільнення, згідно зі статтею 38 КЗпП України, за власним бажанням, 11 січня 2016 року ОСОБА_1 (а. с. 111-112).

Встановлено, що на час звільнення позивач не повідомляв про наявність відкритого лікарняного листа.

Згідно з розрахунковим листком ДП ОК «Укрвуглереструктуризація» за січень 2016 року (а. с. 152) з ОСОБА_1 було проведено повний розрахунок при звільненні.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або інвалідом І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк про який просить працівник.

Виходячи з наведених положень статті 38 КЗпП України, у разі звільнення з роботи працівника за власним бажанням, працівник зобов`язаний подати власнику відповідну заяву, попередивши про це власника за два тижні.

Положеннями статті 60 ЦПК України2004 року, передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (стаття 212 ЦПК України 2004 року), встановивши, що позивачем не надано доказів щодо застосування до нього тиску, та урахувавши, що позивачем написано та підписано заяву про звільнення за власним бажанням власноручно, копію наказу отримано та проведено з ним розрахунок при звільненні, дійшов обґрунтованого висновку про те, що при звільненні позивача відповідачем було дотримано вимоги трудового законодавства, а тому відсутні підстави для поновлення позивача на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 11 жовтня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

В. П. Курило