УХВАЛА

05 липня 2019 року суддя Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області Матвєєва Ю. О., ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 до Донецького державного університету управління про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, індексації та компенсації, середнього заробітку за час затримки виплати,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача Донецький державний університет управління заборгованість з виплати заробітної плати, індексації та компенсації, а також середнього заробітку за час затримки виплати.

Із даної позовної заяви вбачається, що вона не відповідає вимогам ст.ст.175, 177 ЦПК України, відповідно до яких позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. До позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Отже, звертаючись із позовною заявою, позивачка надала суду розрахунки заборгованості з виплати заробітної плати, компенсації та індексації. Між тим, розрахунку суми середнього заробітку за час затримки виплати, суду надано не було.

За змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Виходячи із вимог ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд не вправі перекладати цей обов`язок на відповідача шляхом зобов`язання останнього надати відповідні розрахунки в порядку витребування доказів, оскільки витребувані можуть бути лише ті письмові (речові) докази, які об`єктивно існують на момент розгляду питання про їх забезпечення у якості відповідних предметів матеріального світу. Спонукання відповідача до створення письмових доказів є неприпустимим, як таке, що порушує принцип змагальності сторін.

У цьому зв`язку слід зауважити, що ані норми процесуального законодавства (ст. ст. 81,82 ЦПК України), ані матеріальний закон (КЗпП) не містять правила про презумпцію неправомірності діянь роботодавця. Відповідно до загальних положень цивільного права будь-яка презумпція може стосуватися лише вини відповідача, на якого в такому випадку покладається обов`язок доведення власної невинуватості (правомірності), інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, повинен доводити позивач. В даному випадку, при обранні адекватного способу захисту порушеного права, саме позивач має навести розрахунки відповідних сум, як обставин, що обґрунтовують позовні вимоги.

При цьому позивач не позбавлений можливості одержання вихідних даних для проведення таких розрахунків шляхом звернення до суду із заявою про забезпечення доказів, необхідних на цьому етапі для складання позовної заяви.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Оскільки при подачі позовної заяви до суду позивачем не наведено розрахунку заборгованості з виплати середнього заробітку за час затримки виплати за період з 07 жовтня 2017 року по день звернення до суду, що позивач просить стягнути з відповідача, вважаю, що заява відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України, підлягає залишенню без руху.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12,13,175, 177, 185 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В:

Залишити без руху позовну заяву ОСОБА_1 до Донецького державного університету управління про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, індексації та компенсації, середнього заробітку за час затримки виплати.

Надати позивачу для усунення недоліків десятиденний строк з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити позивачу, що у випадку невиконання вимог цієї ухвали у зазначений термін, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Ю. О. Матвєєва