Постанова

Іменем України

19 червня 2019 року

м. Київ

справа № 501/5358/15-ц

провадження № 61-27096св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 14 листопада 2016 року у складі судді Пушкарського Д. В. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 06 березня 2017 року у складі колегії суддів: ЖуравльоваО. Г., Комлевої О. С., Кравця Ю. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому просила визнати квартиру АДРЕСА_1 її особистою приватною власністю.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 28 серпня 2003 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_2 , під час якого на підставі договору купівлі-продажу від 09 червня 2008 року придбала зазначену вище квартиру.

Посилаючись на те, що спірне житлове приміщення придбано за її особисті кошти, просила позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 14 листопада 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано квартиру АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_1

Встановивши, що позивач набула спірну квартиру за кошти, які належали їй особисто від продажу квартири АДРЕСА_2 , суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення її позову.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 06 березня 2017 року рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 14 листопада 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції як таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків при вирішенні спору.

Суди, пославшись на те, що спірну квартиру ОСОБА_1 придбала за свої особисті кошти, отримані нею від продажу іншої належної їй на праві власності квартири, не дослідили наявність коштів в обох сторін. Зокрема, не врахували розмір отриманої ним заробітної плати за час перебування у шлюбі з позивачем, який склав 102 664,00 дол. США. Крім того, згідно з довідкою про доходи за 2008 рік (коли придбана спірна квартира) він отримав 14 675,00 дол. США та 25 146,00 євро й ці кошти також були вкладені в придбання житлового приміщення, яке є предметом спору.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу

ОСОБА_1 подала заперечення, в яких просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Надходження справи до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 501/5358/15-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суді від 16 травня 2019 року вищезазначену справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що з 28 серпня 2003 року ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_2 , який розірваний на підставі рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16 листопада 2015 року (відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень).

09 червня 2008 року, на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , остання набула у власність квартиру АДРЕСА_1 , вартістю 25 738,00 грн.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що спірна квартира нею придбана за рахунок її особистих коштів, отриманих від продажу належної їй квартири АДРЕСА_2 , вартість якої 5 901,00 грн.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норм права

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права або інтереси позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав чи інтересів позивач звернувся до суду, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Позов може бути задоволений лише у випадку встановлення факту порушення, не визнання або оспорення відповідачем (відповідачами) прав, свобод чи інтересів позивача. Якщо такого факту не встановлено, позов не підлягає задоволенню.

Суди встановили, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи підстави позову, ОСОБА_1 посилалась на те, що спірне житлове приміщення придбано під час шлюбу зі ОСОБА_2 , проте за її особисті кошти, у зв`язку з чим, для захисту своїх майнових прав на майбутнє, просила визнати спірну квартиру її особистою приватною власністю.

Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення в майбутньому свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобіганню такому порушенню.

Відповідно до наведених норм зазначений спосіб захисту права власності спрямований на попередження можливого порушення, які на момент подання позову відсутні або не настали, але при цьому у власника є всі підстави вважати, що дії відповідних осіб неминуче призведуть до порушення його права у майбутньому.

Виходячи з принципу диспозитивності, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, з огляду на зазначені вище норми матеріального права не встановили, які саме права або інтереси позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, за захистом яких вона звернулася до суду, у зв`язку з чим дійшли помилкового висновку про задоволення її вимог.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Оскільки судові рішення судів попередніх інстанцій постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, оскаржені судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 14 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 06 березня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання об`єкта особистою приватною власністю відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. І. Крат

Судді:Н. О. Антоненко І. О. Дундар

В. І. Журавель
М. М. Русинчук