Постанова

Іменем України

03 липня 2019 року

м. Київ

справа № 361/3284/16-ц

провадження № 61-20419св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Національна академія внутрішніх справ,

відповідач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Національної академії внутрішніх справ на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 14 березня 2017 року у складі колегії суддів: Лівінського С. В., Волохова Л. А., Мельника Я. С.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року Національна академія внутрішніх справ звернулась до суду з позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь витрати, пов`язані з утриманням в начальному закладі, в загальній сумі 31 276,74 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 26 липня 2008 року до 28 червня 2012 року відповідач була курсантом денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ, який 27 серпня 2010 року реорганізовано в Національну академію внутрішніх справ.

10 вересня 2008 року між Київським національним університетом внутрішніх справ, Головним управлінням МВС України в Київській області та ОСОБА_1 укладено договір № Ко-16 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ, відповідно до умов якого ОСОБА_1 навчалася за рахунок коштів державного бюджету і зобов`язувалася після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі.

Наказом Національної академії внутрішніх справ від 28 червня 2012 року № 375 відповідачу присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство» та видано диплом спеціаліста, направлено для подальшого проходження служби до Головного управління МВС України в Київській області. Однак згідно з наказом Головного управління МВС України в Київській області від 15 серпня 2013 року № 599 ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ України за власним бажанням на підставі поданого нею рапорту.

З огляду на викладене Національна академія внутрішніх справ просила суд стягнути з ОСОБА_1 витрати, пов`язані з утриманням в начальному закладі, в сумі 31 276,74 грн.

Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційних інстанцій

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 14 березня 2017 року, у задоволенні позову Національної академії внутрішніх справ відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснюється за державним замовленням, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 216), на підставі якого позивач просив стягнути з відповідача витрачені на її утримання кошти, поширюється лише на осіб, що навчаються за спеціальностями медичного профілю, до яких відповідач не належить.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У квітні 2017 року Національна академія внутрішніх справ звернулась до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга аргументована тим, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив обставини справи, не надав їм належної правової оцінки та дійшов помилкового висновку при вирішенні спору.

На думку заявника, суди не врахували, що позивач звернувся до суду не з підстав порушення відповідачем норм нормативно-правових актів, на втрату чинності яких посилались суди першої та апеляційної інстанцій, а з підстав порушення ОСОБА_1 умов цивільно - правового договору, відповідно до якого відповідач взяла зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі.

Позивач також звернув увагу суду, що обов`язок відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, у разі звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчального закладу із специфічними умовами навчання, передбачено статтею 74 Закону України «Про Національну поліцію».

Відзив/заперечення на касаційну скаргу

У серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення відповідача на касаційну скаргу Національної академії внутрішніх справ, у яких ОСОБА_1 зазначила, що касаційна скарга є необґрунтованою. Посилання позивача на те, що ОСОБА_1 порушила умови цивільно - правового договору, відповідно до якого взяла на себе зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, є безпідставними, оскільки такий договір укладено на підставі Порядку, до якого в подальшому внесено зміни, що не передбачають її обов`язку з відшкодування витрат на утримання в навчальному закладі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою Національної академії внутрішніх справ, витребувано матеріали справи № 361/3284/16-ц з Броварського міськрайонного суду Київської області.

На виконання підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства та інших законодавчих актів» 11 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, скасування оскаржуваних судових рішень та закриття провадження у справі з таких мотивів.

Суди попередніх інстанцій встановили, що 26 липня 2008 року згідно з наказом № 714 відповідача зараховано курсантом 1-го курсу денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ, який відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2010 року № 1709 реорганізовано в Національну академію внутрішніх справ.

10 вересня 2008 року між Київським національним університетом внутрішніх справ, Головним управлінням МВС України в Київській області та ОСОБА_1 укладено договір № Ко-16 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ, відповідно до умов якого ОСОБА_1 навчалася за рахунок коштів державного бюджету і зобов`язувалася після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі.

Згідно з наказом Національної академії внутрішніх справ від 28 червня 2012 року № 375 відповідачу присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство», видано диплом спеціаліста та направлено для подальшого проходження служби до Головного управління МВС України в Київській області.

Відповідно до наказу Головного управління МВС України в Київській області від 15 серпня 2013 року № 599 ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ України за власним бажанням на підставі поданого нею рапорту.

Матеріали справи та наведені в касаційній скарзі доводи дають підстави для висновку, що спірні правовідносини є публічно-правовими, а тому повинні розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

У частині третій статті 3 ЦПК Українивизначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦПК України 2004 року суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Аналогічна норма передбачена в частині першій статті 19 ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України (тут і далі - у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 частини першої статті 3 КАС Українивизначено, що справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини другої статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Частиною третьою статті 6 КАС Українипередбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 15 частини першої статті 3 цього Кодексу публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про міліцію», чинного на час виникнення спірних правовідносин, на курсантів, слухачів, ад`юнктів, інших атестованих працівників, у тому числі й викладацького складу навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України, поширюються права і обов`язки, гарантії правового і соціального захисту та відповідальність працівників міліції.

Згідно з частиною першою статті 20 Закону України «Про міліцію» працівник міліції є представником державного органу виконавчої влади, а тому його служба є публічною.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про міліцію» підготовка фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням здійснюється на підставі договору про навчання, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається. Типову форму договору затверджує Міністерство внутрішніх справ України за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Вирішуючи спір по суті, суди виходили з того, що правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з невиконанням відповідачем цивільно-правової угоди, внаслідок чого у нього виникло зобов`язання відшкодувати вартість навчання, тому вирішення цього спору належить до компетенції цивільного суду.

Разом з тим спори, пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат, відбувається після її звільнення з державної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

У межах цивільного судочинства суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному судочинстві відповідно до статті 17 КАС України (статті 19 КАС України у редакції від 03 жовтня 2017 року), якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Вказана правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16 (провадження № 11-669апп18) та від 13 березня 2019 року у справі № 723/18/17 (провадження № 14-563цс18).

З урахуванням викладеного правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, справа підлягає розгляду за правилами адміністративного, а не цивільного судочинства.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування таких рішень та закриття провадження у справі з роз`ясненням позивачу права на звернення до суду з позовом в порядку адміністративного судочинства.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК Українивизначено, що суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У частинах першій і другій статті 414 ЦПК Українивстановлено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 і 257 цього Кодексу.

З огляду на викладене касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржувані судові рішення - скасуванню, а провадження у справі - закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255, частини першої статті 414 ЦПК України.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо інше не передбачено законом, у разі закриття провадження у справі судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина сьома статті 141 ЦПК України).

Сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях (пункт 5 частини першої статті 7 Закону України від 08 липня 2011 року «Про судовий збір»).Такого клопотання матеріали справи не містять.

Керуючись статтями 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Національної академії внутрішніх справ задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 14 березня 2017 року скасувати.

Провадження у цивільній справі за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в начальному закладі, закрити.

Повідомити Національній академії внутрішніх справ про право на звернення з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в начальному закладі, у порядку адміністративного судочинства.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 листопада 2016 року та ухвала Апеляційного суду Київської області від 14 березня 2017 року втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук