Справа № 452/1934/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"01" березня 2019 р. м.Самбір
Самбірський міськрайонний суд Львівської області
у складі судді Кравціва В.І.,
секретар судового засідання Макаревич Л.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання такими, що втратили право на користування житлом,
за участю позивача ОСОБА_1 ,
ОСОБА_1 16 липня 2018 року пред`явив до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позов про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом в будинку по АДРЕСА_1 .
У обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що йому на праві приватної власності належить вказаний будинок, у якому також зареєстровані його дружина ОСОБА_2 та син ОСОБА_3 , однак такі в будинку не проживають більше семи років, оскільки виїхали на постійне місце проживання за кордон .
У зв`язку з реєстрацією у його будинку місця проживання відповідачів йому спричинені матеріальні незручності, оскільки відповідачі не приймають жодної участі в утриманні цього будинку та за комунальні послуги не сплачують, а тягар оплати за такі ліг на нього, позивача.
Під час розгляду справи по суті позивач ОСОБА_1 у підтримання позовних вимог посилався на обставини, викладені у позовній заяві та не заперечував проти проведення заочного розгляду справи.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленими про судове засідання, що вбачається із оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, у судове засідання не з`явилися без повідомлення причин, відзив не подали і тому суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у ній доказів.
Вислухавши пояснення позивача, показання свідка, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав.
Із свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, будинкової книги та довідки про склад сім`ї відомо, що будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 ( а. с. 10, 13).
Із свідоцтва про одруження відомо, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 27 липня 1991 року.
Тобто, вказаний будинок збудований під час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, відтак ОСОБА_2 є співвласником вказаного будинку та вона має право на його Ѕ частину.
Із роз`яснень, які містяться у 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 7 лютого 2014 року видно, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР.
У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.
Ураховуючи наведене, ОСОБА_2 , яка є власником Ѕ частини цього будинку не може бути визнана такою, що втратила право на користування ним.
Згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Із довідки та актів обстеження житлового будинку від 13 червня 2018 року та 6 липня 2018 року відомо, що ОСОБА_3 дійсно зареєстрований по АДРЕСА_1 , однак не проживає там більше семи років ( а. с. 11, 12, 16).
Свідок ОСОБА_4 показав, що ОСОБА_3 більше семи років виїхав за кордон та не проживає у вказаному будинку.
Отже, ОСОБА_3 як член сім`ї власника будинку понад один рік відсутній у вказаному будинку без поважних причин і тому є підстави визнати його втратившим право на користування цим житлом.
Згідно ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.
Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до ст. 391 цього Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Так як реєстрація місця проживання ОСОБА_3 чинить перешкоди позивачу у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм будинком, і оскільки відповідач понад один рік без поважних причин відсутній за місцем реєстрації проживання, то є підстави визнати його таким, що втратив право на користування житлом у цьому будинку, що є способом захисту прав позивача, як власника будинку.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житлом у будинку АДРЕСА_1 .
Відмовити за безпідставністю позовних вимог у частині позову про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житлом у будинку АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через суд, який ухвалив рішення, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення .

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення відповідачем може бути подана заява про його перегляд.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає у АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає у АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає у АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення буде складено 11 березня 2019 року.

Суддя