Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 711/11448/15ц

провадження № 61-19626св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Черкаська міська рада,

третя особа 1 - ОСОБА_2 ,

третя особа 2 - ОСОБА_3 ,

третя особа 3 - ОСОБА_4 ,

третя особа 4 - Комунальне підприємство «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації»,

третя особа 5 - Управління Держгеокадастру у Черкаському районі Черкаської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 19 січня 2017 року у складі колегії суддів: Пономаренка В. В., Міщенка С. В., Сіренка Ю. В.,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Черкаської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Комунальне підприємство «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» (далі - КП «ЧООБТІ»), Управління Держгеокадастру у Черкаському районі Черкаської області, про визнання частково недійсним рішення міської ради, визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням виконавчого комітету Черкаської міської Ради депутатів трудящих від 05 травня 1958 року №253 його батькові - ОСОБА_5 та брату - ОСОБА_6 виділено земельну ділянку під індивідуальне житлове будівництво по АДРЕСА_2 ( зараз АДРЕСА_2 , площею 600 кв. м для сумісного будівництва двоквартирного жилого будинку. Відповідно до домовленості між ними та на підставі зареєстрованого в КП «ЧООБТІ» технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_2 позивача - ОСОБА_6 проживав та використовував 1/2 частини приміщень будинку А-1, а саме: кімнати 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5. Батько - ОСОБА_5 , мати - ОСОБА_7 та позивач проживали та використовували 1/2 частини житлових приміщень будинку А- І , а саме: кімнати 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5.

Крім того, за життя батька та брата за домовленістю між ними, було визначено порядок користування земельною ділянкою. Відповідно до вказаної домовленості, з метою визначення частин земельної ділянки було встановлено межові знаки у вигляді паркану, а у надвірній споруді - літня кухня «Б» та сарай «Д» таким межовим знаком - є цегляна стіна.

Після смерті батьків на підставі свідоцтв про право на спадщину та договору дарування частини будинку позивач набув право власності на 1/2 частини житлового будинку та надвірних споруд по АДРЕСА_2 .

Позивачем після набуття права власності на 1/2 частини житлового будинку та надвірних споруд по АДРЕСА_2 , а саме: кімнат будинку А-І - 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, літньої кухні «Б», частини літньої кухні «Б», частини сараю «Д» перейшло і право користування земельною ділянкою за вказаною адресою, на якій розташовані зазначені споруди.

У свою чергу, після смерті брата позивача - ОСОБА_6 , частину належного йому житлового будинку та надвірних споруд, відповідно до свідоцтва на спадщину успадкувала його дружина - ОСОБА_9

З ОСОБА_9 у ОСОБА_1 також не було суперечок щодо порядку і меж використання земельних ділянок, розташування межових знаків. За час проживання у належній позивачеві частині житлового будинку ним було здійснено переобладнання з коридора частини житлової кімнати 2-3 житлового будинку літ. А-І, здійснено будівництво гаража «З» та бані «К», які в подальшому рішенням Придніпровського райвиконкому від 19 грудня 2001 року № 753 були оформлені належним чином.

З метою реалізації права на безоплатне отримання земельної ділянки у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_9 замовлено у Черкаському відділенні інституту «Укргеоінформ» технічну документацію зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2 .

Рішенням Черкаської міської ради від 29 грудня 2003 року передано ОСОБА_1 та ОСОБА_9 безоплатно у приватну власність земельні ділянки, площею 275,5 кв. м та 339,1 кв. м відповідно за вказаною адресою для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд.

09 лютого 2004 року Черкаською міською радою позивачеві видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії площею 275,5 кв. м, кадастровий номер НОМЕР_1 , що розташована по АДРЕСА_4 для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд.

В свою чергу, ОСОБА_9 09 лютого 2004 року Черкаською міською радою був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку площею 339,1 кв. м, кадастровий номер НОМЕР_2 , що розташована по АДРЕСА_5 для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд.

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 з метою складання заповіту на належне йому майно, звернувся до нотаріуса м. Черкаси. Останній, під час вивчення документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, виявив помилки, допущені Черкаським відділенням інституту «Укргеоінформ», Черкаською міською радою, Черкаським міським управлінням земельних ресурсів, які полягали в наступному: в ході підготовки технічної документації зі складання державного акта па право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2 інженером Черкаського відділенні інституту «Укргеоінформ» ОСОБА_10 допущена помилка у визначенні фактичного місця розташування та обмірі земельної ділянки, яка підлягає приватизації. Співробітником відділення виготовлено технічну документацію на ту частину земельної ділянки по АДРЕСА_2 , яка перебувала у користуванні ОСОБА_9 .

Згідно з технічною документацією, на якій розміщений кадастровий план будівель та споруд, відповідно до якого, на начебто, використовуваній позивачем земельній ділянці, розташовані лише частина житлового буднику літ. А-І, площею 60,1 кв. м та гараж, площею 32.5 кв. м. У той час, у позивача, станом на 2003 рік вже було узаконено рішенням Придніпровського райвиконкому від 19 грудня 2001 року № 753 самочинно збудовані гараж «З» та баня «К», які відповідно позначені на плані розподілу земельної ділянки технічної документації та занесені до технічного паспорту на житловий будинок. Також позивачеві на праві власності належать та ним використовувалися: частина літньої кухні «Б», «б» та сараю «Д».

У свою чергу, на плані земельної ділянки/розподіл земельної ділянки використовувана позивачем земельна ділянка з нанесеними на план гаражем «З» та банею «К» виявилася приналежною ОСОБА_9 .

Таким чином, позивач зазначає, що фактично йому було передано у власність земельну ділянку, що розташована під житловим будинком та надвірними спорудами ОСОБА_9 , а ОСОБА_9 навпаки - земельну ділянку, що розміщена під частиною будинку, ОСОБА_1

29 вересня 2005 року, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 15727 за адресою: АДРЕСА_2 між ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , власником частини земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 став ОСОБА_2

17 серпня 2009 року Черкаською міською радою ОСОБА_11 , на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29 вересня 2005 року № 15727, видано, шляхом виділу, державні акти на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 про право власності ОСОБА_11 на земельні ділянки, площею 241,1 кв. м, 62,0 кв. м, 36,0 кв. м, кадастрові номери земельних ділянок НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 відповідно, що розташовані по АДРЕСА_5 для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд.

Таким чином, ОСОБА_11 фактично на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29 вересня 2005 №15727 набув право власності на земельну ділянку, що розташована під житловим будинком та надвірними спорудами, які належать ОСОБА_1 .

На спроби добровільного врегулювання вказаного спору, шляхом висловлення пропозиції ОСОБА_11 щодо укладання договору міни земельних ділянок, останній відмовився, зазначивши, що його влаштовує вказана ситуація і обмінів він здійснювати не буде.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд: визнати недійсним рішення Черкаської міської ради від 29 грудня 2003 року № 5-235 в частині затвердження технічної документації по складанню державних актів, що посвідчує право власності на земельну ділянку для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_9 , що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; визнати недійсним державний акт серії НОМЕР_9 , виданий Черкаською міською радою Черкаської області 09 лютого 2004 року на ім`я ОСОБА_1 на право власності на земельну ділянку площею 275,5 кв. м, кадастровий номер НОМЕР_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 ; визнати недійсним державний акт серії НОМЕР_10 , виданий Черкаською міською радою Черкаської області 09 лютого 2004 року на ім`я ОСОБА_9 на право власності на земельну ділянку площею 339,1 кв. м, кадастровий номер НОМЕР_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_5 ; скасувати державну реєстрацію вказаних державних актів на право власності на земельні ділянки.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 листопада 2016 року позов задоволено.

Визнано недійсним рішення Черкаської міської ради від 29 грудня 2003 року № 5-235 у частині затвердження технічної документації по складанню державних актів, що посвідчує право власності на земельну ділянку для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_9 , що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_9 , виданий Черкаською міською радою Черкаської області 09 лютого 2004 року та зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 736, про право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 275,5 кв. м, кадастровий номер НОМЕР_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 , виданого на підставі рішення 5-ї сесії Черкаської міської ради Черкаської області від 29 грудня 2003 року №5-235.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_10 , виданий Черкаською міською радою Черкаської області 09 лютого 2004 року про право власності ОСОБА_9 на земельну ділянку, площею 339,1 кв. м, кадастровий номер НОМЕР_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_5 , виданого на підставі рішення 5-ї сесії Черкаської міської ради Черкаської області від 29 грудня 2003 року № 5-235.

Скасовано державну реєстрацію державних актів на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_9 та НОМЕР_10 , зареєстрованих в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_9

Вирішено питання судових витрат.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що рішенням Черкаської міської ради від 29 грудня 2003 року № 5-235 порушено права ОСОБА_1 , оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_9 були співвласниками будинку і передача земельної ділянки у власність кожному із співвласників мала відбуватися із урахуванням прав та інтересів іншого учасника спільної часткової власності на будинок. На час прийняття оспорюваного рішення була відсутня згода співвласників будинковолодіння ОСОБА_1 та ОСОБА_9 щодо внутрішньої межі земельної ділянки по АДРЕСА_2 , а також співвласниками не проведено виділ часток у натурі у будинковолодінні, враховуючи розташування будівель та споруд, які перебувають у їхній власності. Тобто, не було встановлено меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), які вони мали намір отримати у власність, з врахуванням нерухомого майна, належного громадянам, яке розміщене на цих земельних ділянках. Крім того, враховуючи розмір ідеальних часток співвласників у будинковолодінні, рішення міської ради прийнято на підставі технічної документації, якою визначено різні площі земельних ділянок, що передані у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_9 . Таким чином, на думку суду першої інстанції, має місце порушення вимог статті 358 ЦК України (в редакції на час прийняття спірного рішення) щодо здійснення права спільної часткової власності.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 19 січня 2017 року рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 листопада 2016 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 не заявляв вимоги про скасування чи визнання недійсними: договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29 вересня 2005 року, укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_11 ; державного акта на право власності на земельну ділянку площею 339, 1 кв. м виданого на ім`я ОСОБА_11 ; державних актів на право власності на земельні ділянки площею 241,1 кв. м, 62,0 кв. м, 36,0 кв. м, виданих на ім`я ОСОБА_11 , що розташовані по АДРЕСА_5 , як і договору дарування від 18 серпня 2009 року, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи касаційної скарги

У лютому 2017 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 про існування договору купівлі-продажу, договорів дарування та державних актів, виданих на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 стало відомо лише під час розгляду справи у суді першої інстанції, а тому він не мав можливості змінити предмет та підстави позову.

Узагальнені доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу

У квітні 2017 року ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справзаперечення на касаційну скаргу, у яких просив касаційну скаргу відхилити, а рішення апеляційного суду залишити без змін, посилаючись на те, що його залучено судом першої інстанції у якості третьої особи, що позбавило його можливості подати заяву про застосування строку позовної давності. Крім того, позивач не скористався правом, передбаченим статтею 31 ЦПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) про збільшення позовних вимог та не заявив клопотання про залучення співвідповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2017 року справу № 711/11448/15ц призначено до судового розгляду.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

10 квітня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві Бурлакову С. Ю.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що рішенням виконавчого комітету Черкаської міської Ради депутатів трудящих від 05 травня 1958 року № 253 ОСОБА_5 (батькові позивача) та ОСОБА_6 (брату позивача) виділено земельну ділянку під індивідуальне житлове будівництво по АДРЕСА_2 (в подальшому АДРЕСА_2 , площею 600 кв. м, для сумісного будівництва двохквартирного жилого будинку.

Після смерті батька ОСОБА_5 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 вересня 1966 року, а також після смерті матері ОСОБА_7 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 листопада 2001 року, договору дарування частини будинку від 09 січня 2002 року, позивачем успадковане, прийнято в дар та зареєстроване в КП «ЧООБТІ» право власності на 1/2 частини житлового будинку та надвірних споруд по АДРЕСА_2 .

У вказаних свідоцтвах та договорі зазначено, що жилий будинок в цілому під літ А-1, жилою площею 55,8 кв. м, літня кухні «Б», «б», погріб «В,»Г», гараж «З», гараж-сарай «Ж», баня «К», вбиральня «И», сарай «Д», огорода № 1-4,6 , свердловина № 5, замощення І, розташовані на земельній ділянці, загальною площею 600 кв. м.

Згідно з технічним паспортом, виданим КП «ЧООБТІ», за ОСОБА_5 після набуття права власності на 1/2 частини житлового будинку та надвірних споруд по АДРЕСА_2 , значаться: кімнати в будинку А-І : 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, а-1, літня кухня «б», частина літньої кухні «Б», частина сараю «Д», погріб «Г», огорожа, вбиральня «И».

За час проживання у належній ОСОБА_5 частині житлового будинку по АДРЕСА_2 , ним було здійснено переобладнання з коридора частини житлової кімнати 2-3 житлового будинку літ. А-І, здійснено будівництво гаража-сараю «З» та бані «К», які в подальшому, рішенням Придніпровського райвиконкому від 19 грудня 2001 року № 753 були узаконені.

Відповідно до даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 08 квітня 2016 року, ОСОБА_1 є власником 1/2 частини вказаного домоволодіння.

Після смерті брата позивача ОСОБА_6 , частину належного йому житлового будинку та надвірних споруд, відповідно до свідоцтва на спадщину від 26 липня 1994 року № 3-4943, успадкувала його дружина - ОСОБА_9 , що зареєстровано в КП ЧООБТІ. У свідоцтві зазначено: житловий будинок, площею 55,8 кв. м, літня кухня «Б», сіни «б», погреби «В»,»Г», гараж-сарай «Ж», сарай «Д», вбиральня «И», огорожа №1-4, 6, свердловина № 5, замощення № 1.

З метою реалізації права на безоплатне отримання земельної ділянки у власність, передбачене статті 116 ЗК України, положень Декрету Кабінету міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_9 замовлено у Черкаському відділенні інституту «Укргеоінформ» технічну документацію зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2 .

За результатами розроблення технічної документації 29 грудня 2003 року на п`ятій сесії Черкаської міської ради було прийнято рішення № 5-235 «Про передачу громадянам земельних ділянок у власність та оренду», відповідно до якого була затверджена технічна документація зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку, розроблена Черкаським відділенням інституту «Укргеоінформ» та передано позивачеві ОСОБА_1 і ОСОБА_9 безоплатно у приватну власність земельні ділянки, площею 275,5 кв. м та 339,1 кв. м, відповідно, за адресою: АДРЕСА_2 , для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд, згідно із додатком 1 пункту 9 та додатку 2 пункту 10 вказаного рішення.

09 лютого 2004 року Черкаською міською радою позивачеві ОСОБА_1 виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_9 та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 736, про право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 275,5 кв. м, кадастровий номер НОМЕР_1 , що розташована по АДРЕСА_4 для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд.

09 лютого 2004 року ОСОБА_9 Черкаською міською радою був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_10 та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, про право власності ОСОБА_9 на земельну ділянку, площею 339,1 кв. м, кадастровий номер НОМЕР_2 , що розташована по АДРЕСА_5 для будівництва і обслуговування жилих будинків, і господарських будівель та споруд.

29 вересня 2005 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , власником частини земельної ділянки площею 339, 1 кв. м, став ОСОБА_2

05 червня 2006 року ОСОБА_2 отримав державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку площею 339, 1 кв. м., а 17 серпня 2009 року Черкаською міською радою ОСОБА_11 були видані, шляхом виділу три державні акти на право власності на земельні ділянки площею: 241,1 кв. м, 62,0 кв. м, 36,0 кв. м, кадастрові номери земельних ділянок НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 відповідно, що розташовані по АДРЕСА_5 для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд. Таким чином ОСОБА_11 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки та державних актів набув право власності на земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_5 .

18 серпня 2009 року ОСОБА_11 на підставі договору дарування, подарував земельну ділянку площею 36,0 кв. м. ОСОБА_3 і ОСОБА_4

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою, другою статті 51 ЦПК України передбачено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним, не закриваючи провадження у справі.

Подібні за змістом положення містила стаття 33 ЦПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пунктами 3, 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Подібні за змістом положення містила частина четверта статті 10 України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

З`ясувавши, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, суд має роз`яснити позивачеві право на подачу заяви про заміну відповідача або залучення до участі у справі співвідповідача.

Суд першої інстанції, в порушення вимог частини четвертої статті 10, статті 33 ЦПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), зазначене вище не врахував, не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, не визначився зі складом осіб, які повинні брати участь у справі,

Крім того, відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості визначити суб`єктний склад учасників справи та, встановивши, що у справі позов заявлено до неналежних відповідачів, обґрунтовано скасував рішення суду першої інстанції та відмовив у позові з цих підстав.

При вирішенні справи суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 19 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:С. Ю. Бурлаков А. Ю. Зайцев
В. М. Коротун
В. П. Курило