Справа №718/698/19
Провадження №2/718/178/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05.07.2019 року Кіцманський районний суд Чернівецької області
у складі: головуючого - судді Олексюк Т.І.
секретаря - Пітак О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м.Кіцмань справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи Служби у справах дітей Органу опіки та піклування Кіцманської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дітей, -
ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, в якому просила визначити місце проживання її дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , біля неї.
Свої вимоги мотивує тим, що з 22.08.2006 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі і вони проживали в будинку її тітки в АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася дочка ОСОБА_4 .
Вона із дітьми зареєстровані в будинку її тітки в АДРЕСА_1 , а відповідач зареєстрований в будинку своїх батьків в АДРЕСА_2 , АДРЕСА_1 .
Усталені, довірчі подружні відносини між ними не склалися, оскільки в сім`ї часто виникали непорозуміння, сварки, образи, відповідач часто застосовував до неї фізичне насилля, а тому з жовтня 2018 року разом вони не проживають, вона із дітьми проживала по місцю своєї реєстрації, а відповідач проживав по місцю його реєстрації.
08.03.2018 року відповідач забрав до себе доньку та відмовився її повертати, а тому вона вимушена була звертатись до органів поліції, що стверджується Висновком по матеріалах перевірки від 16.03.2018р.
Крім того, відповідач неодноразово вчиняв із нею суперечки, ображав та, дізнавшись про її наміри розлучитися, викрав у неї документи, що посвідчують її особу та свідоцтва про народження дітей, на що вона вимушена була звертатись до органів поліції.
Після чергового примирення між ними вона із дітьми на прохання відповідача перейшла проживати у незавершений будівництвом житловий будинок, який будується відповідачем, де вони проживали з 18 по 29 листопада 2018 року.
Відповідач знову застосував до неї фізичне насилля, образив її, що змусило її втікати з будинку. Малолітню дочку вона забрати не могла, оскільки вона в той час спала. Син перебував в той час на навчанні в багатопрофільному ліцеї для обдарованих дітей в м.Чернівці, де проживає протягом тижня. З того часу відповідач не допускав її до дітей та на неодноразові прохання в телефонному режимі повернути дітей, погрожував розправою та висловлював різні образи, що стверджується перепискою між ними в соціальних мережах.
17.12.2018 року вона провідала доньку по місцю її перебування у відповідача, останній знову вчинив із нею словесну суперечку, під час якої спричинив тілесні ушкодження та з 17.12.2018р. по 22.12.2018р. вона знаходилася на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Кіцманської ЦРЛ з діагнозом: «закритий перелом латеральної кісточки правої гомілки. Забій лівої половини грудної клітки».
По факту спричинення ОСОБА_2 їй тілесних ушкоджень зареєстровано кримінальне провадження за ч.1 ст.125 КК України.
27.12.2018 року рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області шлюб між нею та відповідачем розірвано.
З того дня (17.12.2018 року) вона вимушено не знаходилася біля своїх дітей, її нога перебувала протягом місяця в гіпсі, а після одужання відповідач погодився на її побачення із дітьми виключно в будинку його батьків та в його присутності і заборонив брати дітей по місцю їх та її проживання, чим порушує її права як матері.
В лютому 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Органу опіки та піклування Кіцманської РДА із заявою про визначення місця проживання дітей біля нього, а також звернувся до суду із позовом до неї про стягнення аліментів.
Вона також звернулася до Органу опіки та піклування із заявою про вирішення питання щодо визначення місця проживання дітей біля матері та на даний час це питання вирішується ОСОБА_5 .
Отже, між нею та відповідачем існує спір про місце проживання їхніх дітей.
Вважає, що діти повинні проживати разом із матір`ю, оскільки батько не взмозі надати дітям, особливо малолітній доньці, такий догляд, який надасть матір. Крім того, відповідач, на її думку, є людиною агресивною, з неврівноваженим характером, вживає спиртні напої, часто вдома чинив домашнє насилля відносно неї в присутності дітей, а також насилля відносно сина, а тому середовище, де проживає відповідач є неблагонадійним та таким, що завдасть шкоди вихованню і розвитку дітей.
Довідками КНП «Кіцманська центральна районна лікарня» стверджується те, що вона на обліку у лікарів психіатра чи нарколога не перебуває.
Після народження доньки її доходом було допомога при народженні дитини в розмірі 860грн. щомісячно, матеріальна допомога моєї матері в розмірі 50-100 євро щомісячно, що стверджується квитанціями про переказ коштів, а також нею велося домашнє господарство: утримувалися свині та птиця, оброблялася земельна ділянка площею 0,25га, що стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов від 07.02.2019р. Крім того, її молодша сестра, яка проживає в Туреччині, регулярно передавала одяг на дітей.
Посилаючись на ст.15 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.19, 141, 161, 164 180 Сімейного кодексу України, просила позов задовольнити та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати та витрати за надання професійної правничої допомоги.
Позивач ОСОБА_1 підтримала заявлені вимоги, просила вимоги про стягнення судових витрат та витрат на правничу допомогу залишити без розгляду, подавши письмову заяву.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився.
Судом ухвалено про заочний розгляд справи.
Представник Служби у справах дітей Кіцманської районної державної адміністрації Чернівецької області подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та надала Висновок за № 1.01-20/7-165 від 15.04.2019 року Органу опіки та піклування Кіцманської райдержадміністрації про визначення місця проживання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 22.08.2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому мають двох дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 27.12.2018 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Підставами для розірвання шлюбу стали обставини щодо чинення ОСОБА_2 фізичного насилля відносно ОСОБА_1 .

Позивач ОСОБА_1 із дітьми: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстровані в АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований в АДРЕСА_2 .

З приводу того, що 08.03.2018 року відповідач ОСОБА_2 забрав до себе доньку та відмовився її повертати матері позивач ОСОБА_1 зверталась до Кіцманського відділу поліції, про що свідчить Висновок по матеріалах перевірки від 16.03.2018р.

По факту спричинення ОСОБА_2 17.12.2018 року тілесних ушкоджень ОСОБА_1 , у зв`язку з чим остання з 17.12.2018р. по 22.12.2018р. знаходилася на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Кіцманської ЦРЛ з діагнозом: «закритий перелом латеральної кісточки правої гомілки. Забій лівої половини грудної клітки», до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000701 внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.125 КК України.

04.02.2019 року ОСОБА_2 звернувся до Органу опіки та піклування Кіцманської РДА із заявою про визначення місця проживання дітей біля нього, а також звернувся до суду із позовом до неї про стягнення аліментів.

Як вбачається з Висновку за № 1.01-20/7-165 від 15.04.2019 року Органу опіки та піклування Кіцманської райдержадміністрації про визначення місця проживання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно письмової заяви малолітнього ОСОБА_3 від 11.03.2019 року, останній виявив бажання проживати з матір`ю, оскільки батько його ображає та б`є.

Орган опіки та піклування Кіцманської райдержадміністрації, керуючись пунктом 4 Типового положення про Комісію з питань захисту прав дитини, пунктами 72, 74 постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 р. № 866 "Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини", статтями 141, 160, 161 Сімейного Кодексу України, принципом 6 Декларації прав дитини, враховуючи рішення Комісії з питань захисту прав дитини від 27.03.2019р. № 8, думку малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважає за доцільне проживання малолітніх: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сім`ї матері - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мешканки с АДРЕСА_1 .

Згідно зі ст.161 СК, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом цієї статті у випадку зміни обставин, які були підставою для вирішення позову про визначення місця проживання дитини, батько чи мати не позбавлені можливості звернутись до суду з повторним позовом про визначення місця проживання дитини.

При цьому суд, розглядаючи позов, перевіряє як фактичні обставини справи, так і у випадку, передбаченому ст.171 СК, заслуховує думку дитини.

У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959р. (принцип 6), на яку посилається суд першої інстанції, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Зазначені у ст.161 СК випадки, наявність яких встановлена у судовому засіданні, на думку колегії суддів, є тими винятковими обставинами, коли дитина не може проживати з матір`ю. В даному випадку йдеться не про розлучення дитини з матір`ю, оскільки, як уже зазначалось, неповнолітня ОСОБА_6 з 2005 року проживає з батьком окремо від матері, а про зміну місця її постійного проживання.

При визначенні місця проживання дитини у разі окремого проживання батьків застосовується принцип забезпечення якнайкращих інтересів дитини. Європейський суд з прав людини неодноразово аналізував позитивні зобов`язання держави щодо забезпечення вказаних інтересів в аспекті дотримання ст. 8 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод та вказував, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови. По-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків з сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або неблагонадійною. По-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним («Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (Neulinger and Shuruk v. Switzerland) від 08.01.2009 р., заява №41615/07; «Мамчур проти України» (Mamchur v. Ukraine) від 16.07.2015 р., заява №10383/09).

У постанові від 12.07.2017 року при розгляді справи № 6-564цс17 Верховний Суд України зазначив наступне.

Згідно ст.31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

За ч.1,2 ст.161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

При цьому під забороною розлучення дитини з своєю матір`ю в контексті Декларація прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі матері прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції, згідно з якою Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25.01.1996р. під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Оцінивши в сукупності всі здобуті під час розгляду справи докази, судом не встановлено таких виняткових обставин, які б надавали підстави для розлучення матері з дітьми, тому, з урахуванням думки дитини, звичних для дітей умов проживання, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Вимоги про стягнення судових витрат та витрат на правничу допомогу позивач ОСОБА_1 просила залишити без розгляду.

Враховуючи наведене, ст.31 ЦК України, ст.ст. 160, 171 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 6, 7, 10, 11, 12, 13, 17, 18, 76-81, 223, 259, 263, 264, 265 268, 280-284, 288, 289, 352, 354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , біля матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 за місцем її проживання.

Заявлені позивачем вимоги про стягнення судових витрат та витрат на правничу допомогу залишити без розгляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не будуть подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: