Постанова

Іменем України

27 червня 2019 року

м. Київ

справа № 565/1525/16-ц

провадження № 61-34849св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С.Ю., Петрова Є.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу адвоката ОСОБА_1 - Крестинської Людмили Аполлінаріївни на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 14 квітня 2017 року у складі головуючого судді Ковтуновича М.І. та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 10 листопада 2017 року у складі суддів: Шеремет А.М., Хилевича С.В., Шимківа С.С.

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 році ОСОБА_1 звернулася із позовом до ОСОБА_2 про встановлення батьківства та стягнення аліментів.

Позов мотивовано тим, що від народження вона вважала ОСОБА_2 своїм батьком. Він приходив до неї і її матері, часто ночував, приносив солодощі. В присутності відповідача мати позивача розповіла останній, що ОСОБА_2 є її біологічним батьком. Зазначала, що її мати - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не перебувала у зареєстрованому шлюбі. Запис про батька ОСОБА_1 був здійснений відповідно до ст.55 КпШС України - за вказівкою матері. Згідно із рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 18 вересня 2015 року встановлено факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з червня 2007 року по жовтень 2011 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_1 виповнилося 18 років. Вона продовжує навчання у ВУЗі та потребує оплати витрат на оплату за проживання в гуртожитку, харчування, придбання одягу. ОСОБА_2 працевлаштований, інших утриманців немає, а тому спроможний надавати утримання ОСОБА_1 .

У зв`язку з вищезазначеним просила суд встановити що ОСОБА_2 є її батьком, стягнути з відповідача в користь позивача аліменти на її утримання в розмірі ј частки всіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення нею двадцяти трьох років, але не довше, ніж до закінчення навчання.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанції

Рішеням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 14 квітня 2017 року, залишене без зміни ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 10 листопада 2017 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи ОСОБА_1 в позові про встановлення батьківства та стягнення аліментів, суд першої інстанції, з висновками якими погодився апеляційний суд, виходили з недоведеність позовних вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій 07 грудня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, адвоката ОСОБА_1 - Крестинська Л.А. просить скасувати судові рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано справу з Кузнецовського міського суду Рівненської області № 565/1525/16-ц.

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення постановлені з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судами невірно встановлені фактичні обставини справи та не досліджено доказів про те, що відповідач приймай участь в її вихованні та в утриманні. Брав участь в її моральному та духовному розвитку, та вважав своєю дитиною. Крім того зазначає, що судами не було досліджено покази свідків та письмові докази у справі у формі листів, фотографій та інше.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

Відзив по справі не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , записані ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

Судами встановлено, що відповідно до копії листа відділу ДРАЦС реєстраційної служби Кузнецовського МУЮ у Рівненській області від 02 березня 2013 року №180/11.2-13 батько дитини ОСОБА_1 - ОСОБА_5 вказаний за заявою матері ОСОБА_3 Це підтверджується і копією витягу із державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження від 21 травня 2014 року.

Як встановлено судами, відповідач категорично заперечує своє батьківство щодо ОСОБА_1 , проживання та ведення спільного господарства з матір`ю позивача до народження дитини, виховання чи утримання ним ОСОБА_1 .

На момент звернення до суду ОСОБА_1 виповнилося 18 років.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС України, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини.

Тому при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України.

Відповідно до статті 53 ч.ч.2, 3 КпШС України в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України", згідно статті 53 КпШС України підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.

Відмовляючи в позові, суди з огляду на положення статі 53 КпШС України не встановили зазначених у цій нормі права підстав для встановлення батьківства з огляду на відсутність доказів. З такими висновками погоджується колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, оскільки відповідно до статті 60 ЦПК України у редакції на час прийняття судового рішення, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як встановлено судами, відповідач свого батьківства не визнавав, в своїх запереченнях на позовну заяву зазначав, що на той момент перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 та мав на утриманні двох дітей, про яких піклувався і виховував. Шлюб між ним та ОСОБА_6 розірвано в 2011 році (а.с 103-106)

Крім того, як встановлено судами, відповідно до рішення Апеляційного суду Рівненської області від 26 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів, яким позивачу відмовлено в задоволенні позову. Дане рішення набрало законної сили.

Таким чином, суд першої та апеляційної інстанції, встановивши всі фактичні обставини справи прийшли до обґрунтованого висновку про відмову в позові.

Інші аргументі касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що виходить за встановлені статтею 400 ЦПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції та не дають підстав для встановлення неправильного застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, викладених у мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргуадвоката ОСОБА_1 - Крестинської Людмили Аполлінаріївни залишити без задоволення.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 14 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 10 листопада 2017 року без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Сімоненко

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров