Постанова

Іменем України

03 липня 2019 року

м. Київ

справа № 523/10379/13-ц

провадження № 61-31359св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 22 жовтня 2013 року в складі судді Шепітко І. Г. та рішення Апеляційного суду Одеської області від 17 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Калараш А. А., Заїкіна А. П., Погорєлової С. О.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), в подальшому назву змінено на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за укладеним між цими сторонами 09 жовтня 2006 року кредитним договором на загальну суму 23 843,04 грн, посилаючись на порушення відповідачем умов цього договору, що призвело до виникнення заборгованості.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 22 жовтня 2013 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 09 жовтня 2006 року № ODA0RX09710086 станом на 02 липня 2013 року в загальному розмірі 23 843,04 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 28 квітня 2017 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Суд першої інстанції виходив із доведеності факту невиконання позичальником умов кредитного договору, а тому дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»суми заборгованості та суми судових витрат.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 17 серпня 2017 року заочне рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 22 жовтня 2013 року змінено в частині розміру стягнення заборгованості за договором кредиту.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором станом на 02 липня 2013 року в загальному розмірі 18 221,34 грн. В решті заочне рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд, погодившись з рішенням суду першої інстанції, зменшив розмір нарахованої неустойки, оскільки він значно перевищує розмір збитків.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати заочне рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 22 жовтня 2013 року та рішення Апеляційного суду Одеської області від 17 серпня 2017 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

ОСОБА_1 у касаційній скарзі вказав, що борг за кредитним договором у розмірі 1 870,00 грн він сплатив у повному обсязі, та зазначив, що суд першої інстанції розглянув справу за його відсутності, повідомлення про виклик у судове засідання він не отримував, у зв`язку з чим був позбавлений можливості подати заяву про застосування позовної давності. В апеляційній скарзі він заявив про застосування позовної давності, однак апеляційний суд безпідставно відмовив у її застосуванні.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу до суду не надходили

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 , витребувано матеріали справи № 523/10379/13-ц із Суворовського районного суду міста Одеси.

На виконання підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства та інших законодавчих актів» 01 червня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги.

Судами першої та апеляційної інстанції встановили, що 09 жовтня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ODA0RX09710086, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 1 870,00 грн зі сплатою за користування кредитом 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, зі строком повернення до 09 жовтня 2007 року.

За умовами договору кредиту відповідач зобов`язався повернути суму кредиту та сплатити відсотки, винагороди, комісію.

ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 02 липня 2013 року в нього виникла заборгованість у загальному розмірі 23 843,04 грн, з яких: 1 116,66 грн - заборгованість за кредитом, 1 994,01 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 59,84 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом, 13 060,96 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 500,00 - штраф (фіксована сума), 1 111,57 грн - штраф (процентна складова).

Позов про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» пред`явив у липні 2013 року.

У заяві про перегляд ухваленого у справі заочного рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 22 жовтня 2013 року відповідач заявив про застосування позовної давності, посилаючись на пропуск банком позовної давності.

Однак ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 28 квітня 2017 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Відповідно до статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (частина перша статті 530 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 256 ЦК Українипозовною давністю є строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з частиною першою статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення рішення (стаття 267 ЦК України).

Суди першої та апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк», виходили з того, що банк набув право вимоги заборгованості за кредитним договором, оскільки відповідач свої зобов`язання за кредитним договором виконував неналежним чином. При цьому апеляційний суд вказав, що відповідач заяви про застосування наслідків пропуску позовної давності до винесення рішення в суді першої інстанції не подав, що позбавляє його можливості вирішити таку заяву в межах апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції та застосувати наслідки пропуску позовної давності.

Верховний Суд не погоджується із зазначеним висновком апеляційного суду з таких підстав.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК Українипровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 6 ЦПК України 2004 рокуніхто не може бути позбавлений права на інформацію про час і місце розгляду своєї справи.

Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями (частини перша та друга статті 74 ЦПК України 2004 року).

Згідно з частиною п`ятою статті 74 ЦПК України2004 року судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу.

Отже, під час розгляду справи в суді першої інстанції належним доказом вручення судової повістки, надісланої засобами поштового зв`язку, було, зокрема, повідомлення про вручення рекомендованого листа.

Відповідно до абзацу п`ятого частини п`ятої статті 74 ЦПК України 2004 рокулише в разі відсутності відповідача за зареєстрованою адресою його проживання (перебування) вважалося, що судовий виклик або судове повідомлення вручені належним чином.

В матеріалах справи містяться поштові конверти, адресовані судом першої інстанції ОСОБА_1 разом із повідомленнями про вручення поштового відправлення, які повернуті відділенням поштового зв`язку до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», а не через відсутність відповідача за зареєстрованою адресою його проживання.

У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 14-59цс18 Велика Палата Верховного Суду з метою ефективного гарантування права на справедливий суд відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постановах від 30 вересня 2015 року у справі № 6-780цс15 та від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17, згідно з яким позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а оскільки стаття 267 ЦК України є нормою матеріального права, суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування позовної давності.

При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи в суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей для подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести в суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним в суді першої інстанції.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не дав належної оцінки доводам відповідача про неповідомлення його про час і місце розгляду справи в суді першої інстанції, що унеможливило подання ним заяви про застосування позовної давності, не врахував наведених висновків Великої Палати Верховного Суду, не взяв до уваги заяву відповідача про застосування позовної давності, викладену ним в апеляційній скарзі.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною четвертою статті 411 ЦПК Українисправа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Одеської області від 17 серпня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук