Ухвала

Іменем України

27 червня 2019 року

м. Київ

справа № 235/1391/18

провадження № 61-388ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Грушицького А. І.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19 червня 2018 року та постанову Донецького апеляційного суду від 28 листопада 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області (далі - УВД ФССУ у Донецькій області) про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 14 листопада 2016 року ОСОБА_1 була прийнята на посаду головного спеціаліста сектору страхових виплат відділу страхових виплат відділення УВД ФССУ у місті Красноармійську на підставі наказу УВД ФССУ у Донецькій області від 14 листопада 2016 року

№ 1308-к.

01 серпня 2017 року позивач була призначена головним спеціалістом сектору страхових виплат відділу страхових виплат Покровського відділення УВД ФССУ у Донецькій області на підставі наказу УВД ФССУ у Донецькій області від 01 серпня 2017 року № 416-к.

29 грудня 2017 року позивача було звільнено з роботи на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників Покровського відділення УВД ФССУ в Донецькій області на підставі наказу від 20 грудня 2017 року № 1197-к.

Посилаючись на те, що позивача було звільнено з посади з порушенням норм трудового законодавства, ОСОБА_1 просила суд поновити її на посаді; стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 грудня 2017 року по час ухвалення рішення судом; відшкодувати моральну шкоду у розмірі 12 000 грн.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області

від 19 червня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного суду від 28 листопада 2018 року рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області

від 19 червня 2018 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що при звільненні працівника

ОСОБА_1 роботодавцем дотримано всіх вимог законодавства та права працівника не були порушені.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і передати справу на новий судовий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Зокрема, скаржник зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовані норми права. Якщо працівник не надав згоду на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється на підставі пункту 6 статті 36цього Кодексу, а не статті 32 КЗпП України як зазначено в попереджені. Попередження працівника про наступне вивільнення, здійснене на підставі статті 49-2 КЗпП України, яке не передбачає будь-якої альтернативи з боку працівника, його згода в даному випадку не потрібна й звільнення відбувається без наявності будь-яких дій з боку працівника. В першому випадку звільнення працівника тільки можливе, а в другому випадку звільнення працівника відбувається через два місяця з моменту попередження.

Фактично відповідач змінив істотні умови праці, а не здійснив скорочення чисельності працівників, про це свідчить вищевказані накази. Однак, судами першої та апеляційної інстанцій не надана належна правова оцінка правовідносинам, які виникли в даній справі.

Судами першої та апеляційної інстанції рішення ухвалено на припущеннях, оскільки матеріали справи не містять інформацію, про те, чи дійсно відбулося скорочення численності відповідача. Суди обмежилися тільки наявністю наказів «Про граничну чисельність працівників фонду соціального страхування», та штатні розклади на момент попередження та на момент звільнення позивача, фактичне скорочення відбулося чи ні, а також чи воно стосувалося посади, яку займала ОСОБА_1 , чи залишилася її посада в перейменованому стані, все це залишилося поза увагою суду

Крім того, судом апеляційної інстанції не надано належної правової оцінки такому доказу, як звернення відповідача до профспілкового комітету первинної профспілкової організації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про надання згоди на вивільнення Шевченко О. В. У даному листі від 11 грудня 2017 року відсутнє будь-яке посилання на норму закону, на підставі якої пропонується звільнити позивача. Профспілковий комітет надає згоду про звільнення ОСОБА_1 , самостійно вирішуючи підстави для її звільнення, а саме, на підставі частини першої статті 40 КЗпП України.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі

з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також

у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити

у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Суди встановили, що з 17 листопада 2016 року ОСОБА_1 призначено на посаду головного спеціаліста сектору страхових виплат відділу страхових виплат ВВД ФССУ в місті Красноармійську на підставі наказу

від 14 листопада 2016 року № 1308-к.

01 серпня 2017 року ОСОБА_1 призначено головним спеціалістом сектору страхових виплат відділу страхових виплат Покровського відділення УВДФССУ.

Постановою правління ФССУ від 08 лютого 2017 року № 13 «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України, структури органів Фонду та створення робочих органів» (далі - Постанова № 13) визначено граничну чисельність працівників Фонду у кількості 7988 штатних одиниць.

Іншою постановою Правління ФССУ від 12 вересня 2017 року № 47 «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України» (далі - Постанова № 47) затверджено з 01 січня

2018 року граничну чисельність працівників Фонду у кількості 5 192 штатні одиниці.

Відповідно до штатних розписів Покровського відділення УВД ФССУ в Донецькій області від 01 серпня 2017 року та від 01 січня 2018 року, станом на 01 серпня 2017 року у відділенні було передбачено 46,75 штатних одиниць, а станом на 01 січня 2018 року - 34 штатні одиниці, тобто відбулося зменшення загальної кількості штатних одиниць. Таким чином у Покровському відділенні УВД ФССУ в Донецькій області відбулося скорочення штату.

Також суди встановили, що відповідно до відомостей штатних розписів станом на 01 січня, 01 серпня 2017 року та 01 січня 2018 року

в Покровському відділенні управління відбулось скорочення посади головного спеціалісту сектору страхових виплат.

Попередженням від 27 жовтня 2017 року ОСОБА_1 попереджено про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці, зокрема, про зміну системи оплати та стимулювання праці, розміру посадового окладу, зміну найменування посади, які вступлять в дію з 01 січня 2018 року та про можливе майбутнє звільнення.

На виконання Постанови № 47 УВД в Донецькій області видано наказ № 291 від 03 листопада 2017 року, відповідно до якого у зв`язку із проведенням оптимізації робочих органів Фонду та з метою всебічного розгляду, об`єктивної оцінки особистих і професійних якостей, досвіду роботи та досягнень у праці працівників управління виконавчої дирекції Фонду для проведення співбесід з працівниками створено відповідну комісію, зокрема, з метою перевірки підстав для застосування статті 42 КЗпП України (переважне право залишення на роботі).

12 грудня 2017 року відбулось засідання комісії із скорочення працівників Покровського УВД ФССУ за результатами якого прийнято рішення поінформувати ОСОБА_1, яка займає посаду головного спеціаліста сектору страхових виплат відділу страхових виплат Покровського відділення УВД ФССУ про розірвання трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням чисельності або штату працівників.

23 грудня 2017 року відбулось засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації УВД ФССУ в Донецькій області, за наслідками якого дано згоду на звільнення працівників управління (за списком) за скороченням штату відповідно до пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України з наданням гарантій на компенсацій, передбачених чинним законодавством. На засіданні розглянуто кожну кандидатуру. Виконавчою дирекцією затверджено граничну чисельність працівників управління та посади нижчезазначених працівників управління та відділень скорочуються, а запропонувати інші посади у складі УВД ФССУ в Донецькій області або його відділень не є можливим, у зв`язку з чим вони підлягають звільненню на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України. На даному засіданні надано згоду на звільнення ОСОБА_1

25 грудня 2017 року на іншому засіданні профспілкового комітету первинної профспілкової організації УВД ФССУ в Донецькій області дано згоду вже на звільнення ОСОБА_1 , головного спеціаліста сектору страхових виплат Покровського УВД ФССУ за скороченням штату на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

28 вересня 2018 року проведено ще одне засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації УВД ФССУ в Донецькій області за участю ОСОБА_1 , за наслідками якого втретє дано згоду на звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Листом УВД ФССУ в Донецькій області від 27 грудня 2017 року

ОСОБА_1 повідомлено про те, що відсутні вакансії в УВД ФССУ в Донецькій області, які могли би бути запропоновані працівнику.

Згідно з актом про надання пропозиції зайняти посаду від 26 січня

2018 року, ОСОБА_1 було запропоновано зайняти посаду головного спеціаліста відділу роботи з потерпілими Мирноградського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України. ОСОБА_1 відмовилась.

Згідно з наказом від 20 грудня 2017 року № 1197-к звільнено

ОСОБА_1 , головного спеціаліста сектору страхових виплат відділу страхових виплат Покровського відділення УВД ФССУ в Донецькій області з 29 грудня 2017 року, на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників, з урахуванням перебування її на лікарняному з 19 по 28 грудня 2917 року включно.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до частин першої, третьої статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Пунктом 19 постанови пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що, оскільки позивач попереджена про майбутнє звільнення не пізніше ніж за два місяці до звільнення, звільнена не під час перебування на лікарняному, в установі дійсно відбулось скорочення чисельності працівників, переважного права на залишення на роботі вона не мала,

у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги щодо відсутності підстав для звільнення позивача на підставі пункту 1 частини першої статті 40, частини першої статті 42 КЗпП України не заслуговують на увагу, оскільки були предметом детальної оцінки судами попередніх інстанцій та вмотивовано роз`яснені в рішеннях судів.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність рішень не впливають, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області

від 19 червня 2018 року та постанову Донецького апеляційного суду

від 28 листопада 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С. Висоцька

А. І. Грушицький