ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3394/19 Справа № 179/176/18 Суддя у 1-й інстанції - Чорна О. В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2019 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк Приват Банк

на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

01.02.2018 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 65585,42 грн. за кредитним договором, а також просив стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1762,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 25.12.2013 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 14900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач у порушення своїх зобов`язань за договором своєчасно не сплачував за кредитом, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 65585,42 грн., яка складається з наступного: 14846,29 грн. заборгованість за кредитом, 45639,82 грн. заборгованість за процентами; 1500, 00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. фіксована частина штрафу; 3099,31 грн. штраф (процентна складова) (а.с.а.с. 2-4,48-51).

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2018 року у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено (а.с.118-121).

Не погодившись з рішенням суду АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.125-129).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні повних вимог, суд 1 інстанції виходив з їх безпідставності, оскільки позивач не довів правомірності та обґрунтованості своїх вимог.

Вказані висновки суду 1 інстанції відповідають обставинам справи, зроблені відповідно до вимог норм матеріального та процесуального права.

Так, за змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовом, банк зазначив, що між сторонами 25.12.2013 було укладено кредитний договір, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 14900,0000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Кредитним договором, на думку позивача, є сукупність документів, що містять умови надання кредиту, а саме: заява від 25.12.2013 року, Тарифи банку та витяг з Умов та правил надання банківських послуг. Відповідач неналежно виконує свої зобов`язання з повернення кредитних коштів та процентів за ними, і у нього перед позивачем станом на 26.12.2017 року утворилася заборгованість у сумі 65585,42 грн. відповідно до доданого позивачем розрахунку та виписку по рахунку (а.с.а.с. 5-32,55-58).

На підтвердження заявлених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» надано анкету-заяву від 25.12.2013 року про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», яка підписана сторонами; анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку НОМЕР_1 , розрахунок заборгованості за кредитним договором; витяг з тарифів обслуговування кредитних карт; витяг з умов та правил надання банківських послуг (а.с.а.с.7-8,5-6,61,9-32).

Однак, як вбачається з анкети-заяви від 25.12.2013 року про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, остання не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії та наміру відповідача про отримання кредиту, навпаки в даній анкеті заяві взагалі відсутні згода ОСОБА_1 щодо обрання ним будь- яких послуг банку чи то картки чи послуг (а.с.7).

З роздруківки сканованої анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку НОМЕР_1 , вбачається, що в останній зазначені анкетні дані ОСОБА_1 , його місце проживання та телефон, а всі інші графи, у тому числі графа «виявляю бажання скористатися наступними послугами банку та отримати за це винагороду (премію): банківський рахунок, зарплатний проект, термінали для приймання карток , інше» - взагалі не заповнені. Також в цій анкеті заявці відсутній підпис особи (а.с.8).

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами 1,2 ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Згідно п.2 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч.1 ст.206 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст.3,6,11,525,627 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмові формі (ст.ст.1054,1055 ЦК України).

Відповідно до вимог ч.2 ст.642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Частиною 3 ст.642 ЦК України встановлено, що особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.

Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1055 ЦК кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджували, що між сторонами дійсно був укладений саме кредитний договір від 25.12.2013 року.

Крім того, розрахунок заборгованості не є первинним документом, який би підтверджував укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві, та суму заборгованості за цим договором й її отримання.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).

Позивачем не надано доказів на підтвердження укладання кредитного договору від 25.12.2013 року, розміру наданого відповідачу кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованих суми боргу та процентів відповідачу не є можливим, отже суд дійшов правильного висновку, що доводи позивача щодо тіла кредиту, розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами.

Доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» про те, що суд 1 інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимоги, колегія судів не бере до уваги, оскільки, подані до позовної заяви докази про укладення кредитного договору від 25 грудня 2013 року, не мають правового значення для правильного вирішення спору за встановлених судом обставин щодо відсутності доказів на підтвердження укладання саме кредитного договору від 25.12.2013 року у розмірі, зазначеного у позові.

Крім того під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивач не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги, та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, оскільки згідно із ч. 1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч., ч. 1, 5, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та фактично зводяться до незгоди з рішенням суду та особистого тлумачення норм права та обставин справи. Судом першої інстанції у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: