Ухвала

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 161/10029/14-ц

провадження № 61-21769св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

розглянув заяву судді Стрільчука Віктора Андрійовича про самовідвід у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Волинської області від 20 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Бовчалюк З. А., Стрільчука В. А., Карпук А. К.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який уточнила в процесі розгляду справи, до ОСОБА_2 про стягнення боргу, посилаючись на те, що 02 жовтня 2013 року вона домовилася з ОСОБА_2 про купівлю-продаж металевого павільйону НОМЕР_1 площею 35 кв. м, який розташований у торговому ряді між АДРЕСА_1 за ціною 36 000 доларів США до 01 лютого 2014 року. Станом на 07 травня 2014 року вона сплатила відповідачу грошові кошти на загальну суму 33 000 доларів США. Однак в порушення своїх зобов`язань ОСОБА_2 не надав їй всіх необхідних документів на зазначене торгове місце. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на свою користь сплачені нею грошові кошти в розмірі 746 460 грн.

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, який уточнив у процесі розгляду справи, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 02 жовтня 2013 року між ним та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу металевого павільйону НОМЕР_1 площею 35 кв. м, який розташований у торговому ряді між АДРЕСА_1 , за ціною 36 000 доларів США. Однак в порушення умов вказаного правочину ОСОБА_1 сплатила йому лише 33 000 доларів США. Враховуючи викладене, ОСОБА_2 просив стягнути з відповідача на свою користь основний борг за договором купівлі-продажу металевого павільйону в розмірі 3 000 доларів США, що еквівалентно 71 455,48 грн, три проценти річних - 64,85 доларів США, що еквівалентно 1 466,20 грн, інфляційні втрати - 95,60 доларів США, що еквівалентно 2 161,45 грн, а всього - 71 455,48 грн.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 січня 2016 року у складі судді Рудської С. М. первісний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 746 460 грн основного боргу та понесені нею судові витрати зі сплати судового збору в сумі 6 394,50 грн. В задоволенні зустрічного позову відмовлено за необґрунтованістю.

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 20 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 січня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

У січні 2017 року ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просив: змінити рішенням Апеляційного суду Волинської області від 20 грудня 2016 року в частині відмови в задоволенні первісного позову, виключивши з його мотивувальної частини висновки про те, що «між позивачем та відповідачем було досягнуто домовленості щодо продажу торгового павільйону з конкретним торговим місцем», «передача відповідних правовстановлюючих документів на земельну ділянку була обов`язковою обставиною при укладені між сторонами договору купівлі-продажу», а також зазначити, що положення частин першої, другої статті 693 Цивільного кодексу України, на які посилався суд першої інстанції при вирішенні первісного позову, не поширюються на спірні правовідносини; скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні зустрічного позову та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з Луцького міськрайонного суду Волинської області.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

18 травня 2018 року справу № 161/10029/14-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

За допомогою автоматизованої системи документообігу суду 03 червня 2019 року для розгляду справи визначено колегію суддів у складі судді-доповідача Стрільчука В. А., суддів: Карпенко С. О., Тітова М. Ю.

Згідно з частиною третьою статті 37 ЦПК України суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді апеляційної інстанції, не може брати участі у розгляді цієї самої справи в судах касаційної або першої інстанції, а також у новому розгляді справи після скасування ухвали чи рішення суду апеляційної інстанції.

З підстав, зазначених, зокрема у статті 37 ЦПК України, суддя зобов`язаний заявити самовідвід (частина перша статті 39 цього Кодексу).

Зважаючи на те, що суддя Верховного Суду Стрільчук В. А. брав участь у вирішенні цієї справи в суді апеляційної інстанції, названий суддя заявив самовідвід.

Відповідно до частин першої, другої статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

З врахуванням викладеного Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про обґрунтованість заявленого суддею Стрільчуком В. А. самовідводу та необхідність його задоволення.

Керуючись статтями 37, 39, 40 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Задовольнити заяву про самовідвід судді Стрільчука Віктора Андрійовича від участі у розгляді Верховним Судом цивільної справи № 161/10029/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Волинської області від 20 грудня 2016 року.

Передати цивільну справу № 161/10029/14-ц для здійснення повторного автоматичного розподілу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

М. Ю. Тітов