Номер провадження 2/754/1943/19
Справа №754/9360/18
РІШЕННЯ
Іменем України

18 червня 2019 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого - судді Галась І.А.,

при секретарі Дмитрієвої А.

за участі : представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача Рибитви О.А.

розглянувши матеріали справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_3 , що проживає за адресою АДРЕСА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , що проживає - АДРЕСА_2 про зменшення розміру аліментів.

Позовні вимоги обґрунтовано наступним.
14 травня 2018 року було видано судовий наказ № 754/5498/18 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 27 квітня 2018 року.Нна даний час він не може сплачувати аліменти у визначеному наказом розмірі, оскільки не працює та здійснює постійний догляд за ОСОБА_5 , 1927 року народження та перебуває на обліку в Звенигородському управлінні соціального захисту населення Черкаської області. Також, в 2016 році ОСОБА_3 надавав соціальні послуги інваліду ІІ групи ОСОБА_6 , 1951 року народження. Крім того, на його утримання перебуває хвора матір ОСОБА_7 ( кардіосклероз). Зважаючи на викладене позивач просить змінити розмір аліментів на тверду грошову суму у розмірі 1000 гривень, зазначаючи при цьому, що даний розмір аліментів є більшим за 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22 липня 2018 року відкрито провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання.
В порядку ст. 178 ЦПК України відповідачем подано Відзив на позовну заяву, в якому останній виклав свої доводи, зазначивши наступне.

З позивачем відповідач перебувала в зареєстрованому шлюбі з 27 жовтня 2012 року, шлюб розірвано згідно рішення Деснянського районного суду м. Києва від 9 жовтня 2018 року. У шлюбі - ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_4 .
З часу реєстрації шлюбу, вони з позивачем проживали разом за місцем реєстрації в квартирі АДРЕСА_3 . Після народження дитини сімейні стосунки значно погіршились, позивач не проявляв турботу до сина, не допомагав в побуті, не займався матеріальним забезпеченням сім`ї, почав зловживати спиртними напоями, постійно говорив неправду. 11 лютого він пішов із сім`ї, покинувши її з тримісячним сином. Після припинення фактичних шлюбних стосунків з ОСОБА_3 , він також не надавав матеріальну допомогу на утримання сина. Однією з основних причин припинення фактичних шлюбних стосунків, було те, що позивач матеріально не забезпечував сім`ю, ніде офіційно не працював. Причиною того, що позивач не влаштовувався на офіційну роботу було його намагання уникнути військового призову в АТО, оскільки за місце реєстрації він навмисно не отримував вістки з викликами до військкомату. На початку 2015 року він влаштувався на роботу в Комерційний Банк. Після вручення за його місцем роботи повістки з кликом до військкомату, він пройшов медичну комісію та згідно довідки ВЛК Подільського районного у місті Києві військового комісаріату від 24 червня 2015 ооку, був визнаний придатним до військової служби.
З метою уникнути військову службу, позивач звернувся у Окружний адміністративний суд м. Києва з позовом до Подільського районного у місті Києві військового комісаріату, Київської міської клінічної лікарні №12, про визнання дій протиправними. Постановою Окружного Адміністративного суд м. Києва від 18 січня 2016 року у справі №826/13095/15, позивачу було відмовлено у задоволені наведеного позову. Таким чином, позивачу не вдалося за станом здоров`я уникнути військового призову, тому він з метою відстрочки призову оформив догляд з 05.04.2016 року по 29.03.2017 рік за людиною з інвалідністю II групи.
Позивач надав довідку про те, що він наразі здійснює догляд за своєю дев`яносторічною бабусею та отримує за це оплату. Але із цієї довідки відповідає дійсності лише те, що позивач отримує оплату за догляд, а сам догляд він не здійснював, не здійснює та й фактично не може здійснювати оскільки проживає окремо від бабусі. Також не відповідає дійсності твердження позивача про те, що у нього на утримані знаходиться його мама. Навпаки будучи здоровою та працездатною молодою людиною, позивач перебуває на утриманні своєї хворої мами, яка маючи такого «турботливого» сина вимушена працювати.
З початку окремого проживання та припинення фактичних шлюбних стосунків син живе з відповідачем, вона забезпечую його догляд, повноцінне харчування, розвиток і лікування, прикладаю всі зусилля для забезпечення потреб дитини - постійно купую необхідний сезонний одяг і взуття, оплачую дитячий садочок, відпочинок, в т.ч. і на морі. При цьому ОСОБА_3 ухиляється від сплати коштів на утримання дитини і лише час від часу (до червня 2018р.) сплачував незначні кошти в розмірі 200 - 300 гривень, яких звичайно було недостатньо на забезпечення потреб дитини. Щоб покращити фінансове становище, вона в 2016 році навіть звернулась до управління праці та соціального захисту населення, адже її місячний дохід на той момент становив 130 грн., проте їй було відмовлено у допомозі, адже як з`ясувалось у ОСОБА_3 , який на той момент перебував на обліку в службі зайнятості дохід становив 12966,26 грн. (за 6 міс.), при тому як у неї з дитиною на двох 2820,00 грн. (за 6 міс). Але йому весь час було все одно чим вони харчуються і за що живуть.
До суду про розірвання шлюбу та стягнення аліментів вона звернулась після того, як позивач в стані алкогольного сп`яніння разом з невідомим чоловіком намагалися увійти до її квартиру, при цьому не підбираючи слів принижував її, і хотів кудись забрати дитину. До дитини ОСОБА_3 приходить коли йому заманеться, при цьому абсолютно не зважає на плани та інтереси дитини.
Позивач не приймає участі у вихованні та матеріальному утриманні дитини, а його зустрічі з дитиною становлять загрозу та небезпеку здоров`ю сина.
Позивачем, в порядку ст. 179 ЦПК України подано Відповідь на Відзив, в якій позивач зазначає наступне.
Позивач - ОСОБА_3 не може погодитись з доводами, підставами та міркуваннями викладеними в аргументації позовної заяви з огляду на наступне.
Поведінка позивача не погіршилась після народження сина, а навпаки ОСОБА_3 опікувався та турбувався про сина ОСОБА_8 , виходив з ним на прогулянки, приймав активну участь у забезпеченні потреб дитини, надавав кошти на потреби дитини та сім`ї, купував та продовжує купувати сину одяг, іграшки та інші необхідні речі, натомість відповідач завжди була ініціатором сварок та конфліктів, які в кінцевому результаті ти звели до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин. ОСОБА_3 ніколи не зловживав та не зловживає спиртними напоями.
Що стосується зазначення відповідача про те, що 11.02.2014 року позивач пішов із сім`ї покинувши її з тримісячною дитиною, то дана ситуація описана відповідачем на її користь з прихованням та спотворенням обставин які відбулись. Напередодні між і відповідачем та позивачем виникла суперечка до якої долучились батьки відповідача, з метою уникнення конфлікту позивач (з урахуванням прохання самого ж відповідача) на певний час покинув квартиру в якій вони проживали, з метою надати всім учасникам суперечки час щоб заспокоїтись, а коли повернувся його речі були зібрані в пакети. Інформація про те, що відповідач самостійно забезпечує догляд за дитиною, харчування, розвиток, лікування та оздоровлення також викладена з прихованням дійсних обставин, адже позивач не зважаючи на окреме проживання приймає повноцінну участь у догляді за дитиною, його розвитку, лікуванні та оздоровленні. На проти, відповідач _свідомо перешкоджає позивачу, його батькам, сестрі позивача та двоюрідним тратам у побаченнях з Матвієм, обмежуючи їх зустрічі та спілкування. Також не відповідають дійсності зазначення відповідача про прийняття позивачем опосередкованої участі у забезпеченні потреб дитини, оскільки позивач регулярно надавав та надає кошти на утримання сина ОСОБА_8 та його додаткові потреби (іграшки, одяг, речі для повсякденного вжитку та розвитку). Раніше кошти надавались в руки або ж відповідачу, або ж мамі - ОСОБА_9 , після того як відповідачка звернулась до Деснянського районного суду м. Києва про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина та вказала там недостовірну інформацію, ОСОБА_3 почав сплачувати аліменти через поштове відділення, що підтверджується копіями відповідних квитанцій, копії яких додавались до позовної заяви.
Також в своєму відзиві відповідач зазначає, що однією з основних причин припинення фактичних шлюбних відносин з позивачем, стало те, що позивач матеріально не забезпечував сім`ю, ніде офіційно не працював, що на думку відповідача було намаганням уникнути військового призову в АТО і тому саме з цією метою, ОСОБА_3 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Подільського районного у м. Києві військового комісаріату, Київської міської клінічної лікарні № 12 про визнання дій протиправними, скасування постанови військово-лікарської комісії Подільського району у м. Києві військового комісаріату від 24.06.2015 року.
Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.01.2016 року позивачу було відмовлено у задоволенні вищевказаного позову. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.03.2016 року постанова у справі № 826/13095/15 була залишена без змін.
Таким чином відповідач вважає, що так як позивачу не вдалось за станом здоров`я уникнути військового призову, він з метою відстрочки від призову здійснював догляд за людиною з інвалідністю II групи в період з 05.04.2016 року по 29.03.2017 року, а зараз здійснює догляд за своєю 90-річною бабусею.
На противагу даним твердженням вважаю за доцільне зазначити наступне, так дійсно 03.07.2015 року, ОСОБА_3 подав адміністративний позов до Подільського районного у м. Києві військового комісаріату, Київської міської клінічної лікарні № 12 про визнання дій протиправними, скасування постанови військово-лікарської комісії Подільського району у м. Києві військового комісаріату від 24.06.2015 року, оскільки відповідачами в порушення вимог ст. 19 Конституції України, ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» при проведенні медичної комісії не було враховано ряд наданих ОСОБА_3 медичних документів, які підтверджували його фізичний стан та ряд хвороб, що могли ускладнитись та впливали на функцію ходьби та опори, не було враховано суворі рекомендації надані лікарем неврологічного відділення, а саме: підйом ваги не більше 5 кілограмів, заборона різких рухів, стрибків та бігу.
Проте, справа що розглядалась в порядку адміністративного судочинства про визнання дій протиправними, скасування постанови військово-лікарської комісії Подільського району у м. Києві військового комісаріату від 24.06.2015 року немає абсолютно ніякого відношення до справи про зменшення розміру аліментів.
Здебільшого у відзиві на позовну заяву про зменшення розміру аліментів відповідач керується не фактами, а лише своїми міркуваннями та здогадками, спотворюючи факти на свою користь.
Наголошуємо, що в даному провадженні розглядається справа про зменшення розміру аліментів, але відповідач здебільшого акцентує увагу на моїх взаємовідносинах з військкоматом та спілкуванням з сином, і на моє глибоке здивування, про те що він створює загрозу та небезпеку сину.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 14 грудня 2019 року закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, вважають їх законними і обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі з підстав наведених в позовній заяві.

Відповідач, представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, в задоволенні позовних вимог просили відмовити, з підстав викладених у Відзиві, оскільки вони є безпідставними та необґрунтованими.

Суд, вислухавши вступне слово сторін, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, з урахуванням заперечень відповідача, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків.
Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі "Голден проти Сполученого королівства" та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивач користуючись своїм право, звернувся до суду з позовом про зміну розміру аліментів.
Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.
Як встановлено судом та вбачається з письмових матеріалів справи, 04 травня 2018 року Деснянським районним судом міста Києва було видано Наказ № 754/5498/18, відповідно до якого прийнято судове рішення про стягнення з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідно віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 27 квітня 2018 року.
Відповідно до Довідки № 3561 від 06 липня 2016 року ОСОБА_3 перебуває на обліку в Деснянському Управлінні праці та соціального захисту населення та одержує компенсацію за надання соціальних послуг інваліду ІІ групи ОСОБА_6 .
Відповідно до Довідки № 521 від 04 червня 2018 року ОСОБА_3 здійснює догляд за ОСОБА_5 , 1927 року народження та перебуває на обліку у Звенигородському управлінні соціального захисту населення Черкаської області.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.
Вирішуючи питання стягнення аліментів, суд виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків щодо своєї дитини, передбаченого ст.141 СК України, а також приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, у відповідності до ст.3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВРУ від 27 лютого 1991 року.

Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батька та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток.

Відповідно до ст.ст.3, 18, 27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року), батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей … першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до вимог ч.1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до вимог ст. 192 ЦПК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідач перебуває в працездатному віці, має фізичну можливість надавати допомогу, належних та допустимих доказів щодо неможливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі суду не надано, а судом не здобуто, являючись батьком малолітнього ОСОБА_4 позивач зобов`язаний утримувати його до повноліття.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 24, 55, 56, 110, 112, 113, 180-185 Сімейного кодексу України, ст.ст. 4-10, 12, 13, 17, 18, 76-81, 89, 133, 141, 223, 229, 247, 259, 263-265, 268, 272-273, 354-355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя