Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 646/1472/16-ц

провадження № 61-22499св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - прокуратура Харківської області,

третя особа - слідчий прокуратури Харківської області Горгуль Дмитро Володимирович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника прокурора Харківської області на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова у складі судді Єжова В. А. від 10 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області у складі колегії суддів: Піддубного Р. М., Гуцал Л. В., Котелевець А. В., від 25 квітня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до прокуратури Харківської області та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що з 12 серпня 2013 року в провадженні слідчого прокуратури Харківської області Горгуля Д. В. знаходиться кримінальне провадження за частиною третьою статті 364 КК України відносно слідчого прокуратури Дзержинського району м. Харкова ОСОБА_2 , який своїми неправомірними діями завдав йому моральної шкоди. 28 жовтня 2013 року, 05 серпня 2015 року та 30 вересня 2015 року слідчим були ухвалені постанови про закриття кримінального провадження, які як незаконні були скасовані постановами слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова відповідно від 14 липня 2015 року, 02 вересня 2015 року та 08 грудня 2015 року. Крім того, постановою від 05 вересня 2015 року слідчий відмовив у визнанні його потерпілим у вказаному кримінальному провадженні. Постанову слідчого від 05 вересня 2015 року також було скасовано ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2015 року. Позивач посилався на вимоги статей 174, 1176 ЦК України та зазначив, що вказаними незаконними діями та протиправною бездіяльністю слідчого, який протягом більше двох років не виконує вимоги процесуального закону щодо проведення досудового розслідування у розумні строки, йому завдано моральної шкоди, яку слід стягнути з Державної казначейської служби України. Уточнивши позов, ОСОБА_1 посилався на вимоги статті 1172 ЦК України та просив стягнути на його користь на відшкодування моральної шкоди з прокуратури Харківської області 496 080 гривень.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 січня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з прокуратури Харківської області на користь ОСОБА_1 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішення суду першої інстанції мотивовано доведеністю позивачем факту спричинення моральних страждань діямипрацівників прокуратури, а саме винесенням незаконних рішень, тривалою бездіяльністю посадових осіб, пов`язану з невнесенням відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, неодноразовим закриттям кримінального провадження, що змінило його нормальний життєвий ритм.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 25 квітня 2017 року відхилено апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області, рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 січня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована доведеністю факту неправомірних дій та бездіяльності службових осіб прокуратури, заподіяння позивачу моральної шкоди, яка відповідно до вимог статті 1172 ЦК України підлягає відшкодуванню у розмірі 10 000 грн прокуратурою Харківської області.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заступник прокурора Харківської області просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди. Суди дійшли помилкового висновку про наявність підстав для стягнення моральної шкоди саме з прокуратури Харківської області на підставі статті 1172 ЦК України, а не з держави на підставі статті 1174 ЦК України.

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду, а ухвалою суду від 10 червня 2019 року - призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

З 12 серпня 2013 року в провадженні слідчого прокуратури Харківської області Горгуля Д. В. знаходиться кримінальне провадження № 0000231 за частиною третьою статті 364 КК України відносно слідчого прокуратури Дзержинського району м. Харкова ОСОБА_2

Постановами слідчого прокуратури Харківської області від 28 жовтня 2013 року, 05 серпня 2015 року та 30 вересня 2015 року кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю події злочину та відсутністю у діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення.

Ухвалами слідчих суддів Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 липня 2015 року, 02 вересня 2015 року та 08 грудня 2015 року вищевказані постанови були скасовані за скаргами ОСОБА_1

Постановою слідчого від 05 вересня 2015 року ОСОБА_1 було відмовлено у визнанні потерпілим у вказаному кримінальному провадженні. Вказану постанову також скасовано ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2015 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судові рішення першої та апеляційної інстанцій не відповідають з таких підстав.

Статтею 56 Конституції України закріплено право особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

У пункті 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі статті 56 Конституції судам слід мати на увазі, то при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевою самоврядування. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 вважав, що протиправна бездіяльність слідчого прокуратури Харківської області позбавила його можливості реалізувати свої права потерпілого у кримінальному процесі, а неодноразове закриття кримінального провадження призвело до порушення розумних строків його розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до двох співвідповідачів: прокуратури Харківської області та Державної казначейської служби України, третя особа - слідчий прокуратури Харківської області Горгуль Д. В., і саме за такого суб`єктного складу учасників справи відкрито провадження у цій справі ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2016 року та відбувалось судове засідання (а.с. 1-5, 14, 19).

У лютому 2016 року ОСОБА_1 подав до суду уточнену позовну заяву, в якій вказав додаткову підставу позову ¬- статтю 1172 ЦК України та зазначив відповідачем лише прокуратуру Харківської області, з якої просив стягнути моральну шкоду (а.с. 28-31). Разом із тим матеріалами справи підтверджено, що Державна казначейська служба України брала участь у справі до ухвалення рішення судом першої інстанції, при цьому у справі відсутні відомості щодо відмови позивача від позову до Державної казначейської служби України та закриття провадження у справі у цій частині судом.

Вирішуючи спір та стягуючи грошові кошти з прокуратури Харківської області, суди не врахували, що належним відповідачем у цих правовідносинах з приводу завдання шкоди посадовою особою органу державної влади є держава в особі Державної казначейської служби України, яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 33 ЦПК України 2004 року суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Згідно зі статтею 119 ЦПК України 2004 року позивач формулює позовні вимоги і зобов`язаний зазначити належний склад відповідачів у позові, а суд згідно із вимогами пункту 2 частини шостої статті 130 ЦПК України 2004 року - уточнити склад осіб, які беруть участь у справі.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Суд зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені у ньому.

Водночас, у порушення вимог частин першої та другої статті 11, 19 ЦПК України 2004 року, суд першої інстанції не вирішив позов, заявлений до Державної казначейської служби України, та прийнявши до розгляду уточнений позов, пред`явлений до прокуратури, всупереч вимог пункту 2 частини шостої статті 130 та частини четвертої статті 10 ЦПК України 2004 року не уточнив склад осіб, які беруть участь у справі та не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи.

Вказані процесуальні порушення, які залишились поза увагою суду апеляційної інстанції, призвели до неправильного вирішення справи, зокрема стягнення коштів з прокуратури Харківської області, тоді як належним відповідачем у зобов'язанні, яке передбачає сплату з державного бюджету є відповідний орган Державної казначейської служби України.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України), яка набуває і здійснює цивільні права і обов'язки через органи державної влади у межах їх компетенції (стаття 170 ЦК України).

Відповідно до пункту 9 Прикінцевих та Перехідних положень Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання. Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (підпункт 3 пункту 4, пункт 9 Положення).

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18).

Згідно з пунктами 1, 2 частини третьою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами повністю не встановлено, а тому судові рішення не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що відповідно в силу статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Оцінюючи доводи касаційної скарги щодо відсутності загальних підстав для відшкодування моральної шкоди через відсутність доказів спричинення шкоди ОСОБА_1 внаслідок дій працівників прокуратури, колегія суддів виходить з того, що сам по собі факт закриття кримінального провадження у справі за відсутністю в діях особи складу кримінального правопорушення, подальше його скасування, не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди та не вказує на неправомірність дій посадових чи службових осіб органів державної влади. Суду слід встановити усі ці обставини у сукупності з наявними у матеріалах справи доказами.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 640/3837/17.

Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог процесуального права та за належного суб'єктного складу, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, з наведенням відповідних обґрунтувань, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 400, 411, 415-419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника прокурора Харківської області задовольнити частково.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 25 квітня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта