Постанова

Іменем України

27 червня 2019 року

м. Київ

справа № 344/150/15-ц

провадження № 61-1834св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 березня 2017 року в складі судді Пастернак І. А. та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 червня 2017 року в складі колегії суддів: Томин О. О., Фединяка В. Д., Василишин Л. В.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») про повернення банківського вкладу.

Позовна заява мотивована тим, що 19 листопада 2010 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір банківського вкладу № SAMDN7350, відповідно до умов якого позивач передав, а банк прийняв грошову суму в розмірі 60 000,00 грн на 24 місяці з виплатою 16 % річних і періодом нарахування відсотків за вкладом 1 місяць. Після закінчення терміну, договір був автоматично пролонгований ще на 24 місяці із новою процентною ставкою 18 % річних з 20 листопада 2012 року по 19 листопада 2014 року. Зазначав, що 17 березня 2014 року банк заблокував рахунки позивача, відкриті в АР Крим та припинив виплату відсотків за депозитом.

11 листопада 2014 року він звернувся до банку із заявою про повернення вкладу та відсотків по депозиту у зв`язку із закінченням терміну дії договору 20 листопада 2014 року, проте отримав відмову.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача на свою користь 60 000,00 грн вкладу, 8 077,83 грн заборгованості за відсотками за договором з 20 лютого 2014 року по 20 листопада 2014 року, 38 855,66 грн інфляційних втрат, 3 961,57 грн - 3 % за користування коштами та 10 000,00 грн моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 березня 2017 року, залишеним без ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 червня 2017 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 60 000,00 грн вкладу, 8 077,83 заборгованості за відсотками за договором, 38 855,66 грн інфляційних втрат, 3 961,57 грн - 3 % за користування коштами, а всього 110 895,06 грн.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що у добровільному порядку відповідач не виконує свої зобов`язання з повернення коштів позивачу за договором вкладу від 19 листопада 2010 року № SAMDN7350, а тому вимоги про захист порушеного права позивача підлягають задоволенню шляхом примусового стягнення грошових коштів, на підставі статей 526, 625, 629, 1058, 1060, 1061 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій оскаржується в частині задоволених позовних вимог, тому в іншій частині не переглядається (стаття 400 ЦПК України).

Аргументи учасників справ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неповно досліджено докази у справі, що призвело до неправильного вирішення спору.

Відзив на касаційну скаргу не подано

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 19 листопада 2010 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір банківського вкладу № SAMDN7350, відповідно до умов якого позивач передав, а банк прийняв грошову суму в розмірі 60 000,00 грн на 24 місяці з виплатою 16 % річних і періодом нарахування відсотків за вкладом 1 місяць.

Після закінчення терміну, договір був автоматично пролонгований ще на 24 місяці із новою процентною ставкою 18 % річних з 20 листопада 2012 року по 19 листопада 2014 року.

Встановлено, що ОСОБА_1 внесено грошові кошти на передбачений договором рахунок, що підтверджується квитанцією про розміщення коштів у розмірі 60 000,00 грн

Відповідно до умов договору банківського вкладу (депозиту) «Стандарт» виплата суми нарахованих процентів здійснюється щомісячно. У випадку, якщо за закінченням строку вкладу, клієнт не повідомив банк про відмову про продовження строку вкладу, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк, указаний в заяві. Строк вкладу може продовжуватись неодноразово. При продовженні строку вкладу розрахунок процентів на кожний новий строк вкладу здійснюється за процентною ставкою, що діє в банку для продовжених депозитних вкладів із аналогічною назвою «Стандарт» і строку на день закінчення попереднього строку вкладу, без укладення додаткових угод.

07 листопада 2014 року ОСОБА_1 звернувся до банку з повідомленням про небажання продовжувати строк дії договору та просив повернути кошти з відсотками за депозитом за період з 20 лютого 2014 року по 20 листопада 2014 року у зв`язку із закінченням терміну дії договору 20 листопада 2014 року.

На день звернення з позовом до суду, банк грошові кошти за договорами банківського вкладу ОСОБА_1 не повернув.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 ЦК України). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка глава 72 цього Кодексу, якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з пунктами 7 та 9 договорів банківського вкладу, якщо після закінчення терміну вкладу вкладник не заявив банку про бажання забрати свої кошти, вклад автоматично продовжується ще на один термін, зазначений в розділі «Мінімальний строк вкладу» цього договору. Відсотки під час нового терміну вкладу нараховуються на суму вкладу за процентною ставкою для вкладів даного найменування та строку, що діє в банку на день закінчення попереднього терміну вкладу, без укладання додаткових угод до договору.

Відповідно до пункту 5 постанови Правління Національного Банку України «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» від 06 травня 2014 року № 260 заборонено банкам України відкривати відокремлені підрозділи на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя. Банкам, у перелік яких входить і ПАТ «Приватбанк», зобов`язано припинити діяльність відокремлених підрозділів, що розташовані на території АРК і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України.

Припинення діяльності відокремлених підрозділів не є підставою для не виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань. До того ж стороною договору є не відокремлений структурний підрозділ, а ПАТ КБ «ПриватБанк».

Згідно зі статтею 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила і діють на підставі затвердженого нею положення.

Відповідно до статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями всім своїм майном.

Кримське відділення лише прийняло грошові кошти, проте діяло не у власних інтересах, а в інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк».

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 81, 89 ЦПК України, встановивши, що укладення договору банківського вкладу та внесення коштів на рахунок банку за цим договором підтверджено квитанцією про внесення коштів на рахунок, та урахувавши те, що у разі закінчення терміну вкладу, вклад автоматично продовжується, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що визначена сума вкладу, відсотки за цим договором, з урахуванням частини другої статті 625 ЦК України, підлягають стягненню з відповідача на підставі статей 526, 629, 1058, 1060, 1061 ЦК України.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 червня 2017 рокув частині позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення суми вкладу, процентів за договором вкладу, інфляційних втрат та 3 % річних залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська