йСправа № 2-331/10 Провадження № 6/304/13/2019
У Х В А Л А

25 червня 2019 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Ганька І. І.,

за участі секретаря судового засідання Соханич Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» про заміну сторони виконавчого провадження, про поновлення пропущеного строку та видачу дубліката виконавчого документа у справі №2-331/10 для пред`явлення до виконання, -

В С Т А Н О В И В :

заявник звернувся до суду з вказаною заявою, яку мотивує тим, що заочним рішенням Перечинського районного суду у цивільній справі № 2-331/10 від 03 листопада 2010 року задоволено позовні вимоги ПАТ «ФІДОБАНК», яке є повним правонаступником ПАТ «Ерсте Банк», про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у сумі 484 863,54 грн., судових витрат у розмірі 1 700 грн. та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. На виконання цього рішення 13 грудня 2010 року Перечинським районним судом видано виконавчий лист, 15 лютого 2013 року на підставі заяви Банку відкрито виконавче провадження № 36431396. Так, 15 листопада 2018 року ним було надіслано запит до Перечинського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області про хід виконання зазначеного виконавчого документа, у відповідь на який Великоберезнянський міжрайонний відділ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області повідомив, що виконавчий лист перебував на виконанні у Перечинському відділі ДВС, однак 25 грудня 2014 року був повернутий стягувачеві на підставі п. 9 ч. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Разом з цим, на його адресу постанова державного виконавця разом з оригіналом виконавчого документа не надходила, вимоги щодо їх направлення рекомендованим поштовим відправленням чи під розписку дотримані не були, відтак вказане свідчить про втрату оригіналу виконавчого листа. При цьому, про даний факт він дізнався тільки 06 грудня 2018 року, тому вважає, що термін пред`явлення виконавчого документа до виконання підлягає поновленню. Крім цього, 05 червня 2013 року в Державний реєстр внесено зміни щодо його найменування з Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» на Публічне акціонерне товариство «ФІДОКОМБАНК» (скорочене найменування ПАТ «ФКБ БАНК), внаслідок чого останнє стало повним правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «Ерсте Банк». 30 жовтня 2013 року ОСОБА_2 акціонерів ПАТ «ФКБ БАНК» та позачерговими Загальними зборами акціонерів Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» затверджено Передавальний акт, складений про передання Публічному акціонерному товариству «ФІДОБАНК» всього майна, прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «ФІДОКОМБАНК», а 30 грудня 2013 року проведено реєстрацію змін до установчих документів, а саме Статуту ПАТ «ФІДОБАНК». Відповідно до п. 1.1 вказаного Статуту ПАТ «ФІДОБАНК» є повним правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ «ФКБ БАНК». За таких обставин, просить замінити сторону стягувача у цивільній справі № 2-331/10 з ПАТ «Ерсте Банк» на його правонаступника ПАТ «ФІДОБАНК», поновити пропущений строк для подання виконавчого листа № 2-331/10 до виконання та видати дублікат вказаного виконавчого листа.

У судове засідання представник заявника та боржник ОСОБА_1 не з`явилися, хоча про час і місце судового розгляду повідомлялися у встановленому законом порядку.

Представник Великоберезнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області у судове засідання також не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи провести без її участі, проти задоволення такої не заперечила.

Відповідно до ч. 3 ст. 442, ч. 3 ст. 433 ЦПК неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження та про поновлення пропущеного строку.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Встановлено, що у провадженні Перечинського районного суду Закарпатської області перебувала справа № 2-331/10 за позовом публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Рішенням суду від 03 листопада 2010 року у вказаній справі вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» заборгованість у сумі 484 863 (чотириста вісімдесят чотири тисячі вісімсот шістдесят три) грн. 54 коп. та судові витрати в сумі 1700 (одної тисячі сімсот) грн. 00 коп., як сплачений судовий збір, і 120 (сто двадцять) грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а. с. 6-7).

Також встановлено, що 13 грудня 2010 року Перечинським районним судом у вказаній справі видано виконавчий лист із строком пред`явлення такого до виконання 22 листопада 2013 року (а. с. 8).

Крім цього встановлено, що постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Перечинського районного управління юстиції від 15 лютого 2013 року на підставі заяви представника ПАТ «Ерсте Банк» відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого листа (а. с. 9, 10), а 25 грудня 2014 року такий було повернуто стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку з неможливістю примусового стягнення нерухомого житлового майна, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно (п. п. 1 п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»). Після цього виконавчий лист № № 2-331/10 від 13 грудня 2010 року повторно пред`явлений до виконання не був (а. с. 13-15).

Як вбачається з повідомлення Великоберезнянського міжрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області №6903/14.2-14 від 27 листопада 2018 року у зв`язку з реорганізацією шляхом об`єднання Перечинського та Великоберезнянського районних відділів державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області згідно наказу Міністерства юстиції України № 3832/5 «Про утворення Великоберезнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області» від 30 листопада 2017 року всі справи (виконавчі провадження), що знаходилися на виконанні у Перечинському РВ ДВС передані до новоствореного Великоберезнянського міжрайонного відділу ДВС. Станом на 27 листопада 2018 року виконавчий лист № 2-331/10, виданий Перечинським районним судом 13 грудня 2010 року, на виконанні у новоствореному відділі ДВС не перебуває і з Перечинського РВ ДВС переданий як по факту, так і в системі АСВП (реєстрі) не був (а. с. 12).

Разом з цим, 05 серпня 2014 року в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис № 4020231 про державну реєстрацію припинення юридичної особи Публічного акціонерного товариства «ФІДОКОМБАНК» (скорочене найменування ПАТ «ФКБ БАНК»), який був правонаступником прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк». Крім цього, згідно відомостей із зазначеного реєстру правонаступником ПАТ «ФКБ БАНК» є Публічне акціонерне товариство «ФІДОБАНК» (а. с. 41-44). Вказане також вбачається з передавального акту від 30 жовтня 2013 року, затвердженого рішеннями Загальних зборів акціонерів Публічного акціонерного товариства «ФІДОКОМБАНК» (протокол № Зб-6/2013) та Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» (протокол № 68), згідно якого внаслідок реорганізації шляхом приєднання Публічного акціонерного товариства «ФІДОКОМБАНК» правонаступником усього його майна, майнових прав та обов`язків за цим актом є Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний банк «ФІДОБАНК» (а. с. 16, 17-18, 19-23, 24-25).

Відповідно до ст. 22 Закону України № 606-ХІV «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Закону № 606-ХІV) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом. Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються, зокрема для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Згідно ст. 23 цього Закону строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Норма аналогічного змісту міститься і в ч. 5 ст. 12 Закону України № 1404-VIII «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, який набрав чинності 05 жовтня 2016 року.

Таким чином, оскільки виконавчий лист № 2-331/10, що виданий 13 грудня 2010 року Перечинським районним судом, повернутий стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону №606-ХІV, тобто через встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, тому враховуючи, що дія відповідної заборони ще не закінчилася (вказаний Закон не втратив чинності та не визнаний неконституційним), суд приходить до висновку, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання почнеться з моменту закінчення дії відповідної заборони, відтак заява Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» у частині поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання до задоволення не підлягає.

Що стосується вимог у іншій частині, то суд виходить з наступного.

Так, відповідно ч. ч. 1, 5, 7 до ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Особливості припинення банку як юридичної особи встановлюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 106 цього Кодексу злиття, приєднання, поділ та перетворення юридичної особи здійснюються за рішенням його учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, а у випадках, передбачених законом, - за рішенням суду або відповідних органів державної влади.

Законом України «Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків» зазначено особливості проведення процедури реорганізації банку шляхом приєднання.

Так, згідно ст. 1 вказаного Закону Банк або банки (далі разом або окремо - Банк, що приєднується) мають право здійснити реорганізацію шляхом приєднання до іншого банку (далі - Банк-правонаступник, а разом Банк, що приєднується, та Банк-правонаступник - Банки-учасники) за спрощеною процедурою, визначеною цим Законом та нормативно-правовими актами Національного банку України та Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку. Приєднання банку за спрощеною процедурою передбачає, зокрема, що Національний банк України надає дозвіл на реорганізацію за умови затвердження Плану реорганізації шляхом приєднання Банку, що приєднується, до Банку-правонаступника або відмовляє в наданні такого дозволу протягом трьох робочих днів з дня отримання повного пакета документів, визначених Національним банком України. Дозвіл на реорганізацію є підставою для проведення реорганізації шляхом приєднання за спрощеною процедурою, передбаченою цією статтею.

При спрощеній процедурі реорганізації банку не застосовуються положення законодавства щодо, зокрема, завершення приєднання з дати державної реєстрації змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо правонаступництва Банку-правонаступника, а також одночасного подання документів для державної реєстрації змін до відомостей про Банк-правонаступник, що містяться у такому реєстрі, та документів для державної реєстрації припинення Банку, що приєднується.

Правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків Банку, що приєднується, виникає у Банку-правонаступника з моменту, визначеного передавальним актом, затвердженим загальними зборами Банку, що приєднується, та Банку-правонаступника.

Банк-правонаступник у порядку правонаступництва набуває всіх прав за переданими йому активами (включаючи права за договорами забезпечення, у тому числі поруки), а також набуває обов`язків боржника за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов`язаннями без необхідності внесення змін до відповідних договорів. Банки-учасники повідомляють клієнтів, у тому числі вкладників та інших кредиторів Банку, що приєднується, про правонаступництво щодо його прав, обов`язків та майна шляхом розміщення інформації на офіційних веб-сайтах Банків-учасників, у приміщеннях цих банків та їх відокремлених підрозділів, де проводиться обслуговування клієнтів, а також на офіційному веб-сайті Національного банку України. Банк-правонаступник приймає за передавальним актом від Банку, що приєднується, також майно та кошти, на які накладено обтяження (у тому числі публічні) та обмеження на розпорядження (у тому числі арешти із збереженням таких обтяжень та обмежень на розпорядження).

Згідно положень ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва. При цьому, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Згідно ч. ч. 1, 5 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Як вбачається з правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 20 листопада 2013 року (справа № 6-122цс13), заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту ст. ст. 512, 514 ЦК України та ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, виконання судового рішення це заключний етап юрисдикційної діяльності. Виконанням судового рішення завершується процес захисту суб`єктивних майнових та особистих немайнових прав громадян та юридичних осіб шляхом їх фактичної реалізації у спосіб та в порядку, визначених Конституцією України та законами України.

Згідно ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Це означає, що після набрання законної сили відповідним судовим рішенням, воно підлягає обов`язковому виконанню сторонами справи, які, виходячи із суті такого рішення, зазвичай набувають статусу стягувача та боржника, а у разі відсутності добровільного виконання судового рішення боржником вчиняються дії щодо його примусового виконання у спосіб та в порядку, що визначені, зокрема Законом України «Про виконавче провадження», зокрема ініціювання відкриття виконавчого провадження тощо.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забезпечення належного виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (пункт 41 рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).

Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним стосовно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 63 рішення від 28 липня 1999 року в справі «Іммобільяре Саффі проти Італії»).

У пункті 28 рішення Європейського суду з прав людини від 11 грудня 2008 року в справі «Антонюк проти України» зазначено, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні.

Таким чином, оскільки до Банка-правонаступника (Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК») перешли права первісного кредитора (Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк») в обсягах і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, в тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача у виконавчому листі № 2-331/10, виданому Перечинським районним судом Закарпатської області 13 грудня 2010 року, відтак суд вважає, що заява в частині заміни сторони виконавчого провадження є також обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.

Крім цього, в обґрунтування підставності своїх вимог щодо видачі судом дублікату вказаного виконавчого листа, заявник посилається на те, що йому оригінал такого з Перечинського відділу ДВС не надходив, відомості про дотримання останнім вимог щодо направлення рекомендованим поштовим відправленням чи під розписку відсутні, відтак вказане свідчить про втрату оригіналу виконавчого листа.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України № 606-ХІV «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, тобто повернення виконавчих листів стягувачу) копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Однак, будь-які відомості про дотримання вищевказаних вимог органом ДВС відсутні.

Відповідно до п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що є всі підстави вважати вказаний виконавчий лист втраченим у ході пересилання, а оскільки строк, встановлений для пред`явлення такого до виконання, не закінчився, тому може видати їх дублікат.

Керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 129-1 Конституції України, ст. ст. 11, 512, 514 ЦК України, ст. ст. 1, 3, 11, 12, 15, п. 5 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 1404-VIII «Про виконавче провадження», ст. ст. 22, 23, 31 ч. 1 Закону України № 606-ХІV «Про виконавче провадження», ст. ст. 2, 7, 10, 44, 258-261, 263, 442, п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

заяву Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» про заміну сторони виконавчого провадження, про поновлення пропущеного строку та видачу дубліката виконавчого документа у справі № 2-331/10 для пред`явлення до виконання задовольнити частково.

Замінити стягувача у виконавчому провадженні по виконанню виконавчого листа №2-331/10, виданого Перечинським районним судом Закарпатської області 13 грудня 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у сумі 484 863 (чотириста вісімдесят чотири тисячі вісімсот шістдесят три) грн. 54 коп. та судових витрат в сумі 1 700 (одної тисячі сімсот) грн. 00 коп., як сплаченого судового збору, і 120 (сто двадцять) грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи з Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» на Публічне акціонерне товариство «ФІДОБАНК» (01601, м. Київ, вул. Велика Васильківська, № 10; код в ).

Видати дублікат виконавчого листа № 2-331/10, виданого Перечинським районним судом Закарпатської області 13 грудня 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у сумі 484 863 (чотириста вісімдесят чотири тисячі вісімсот шістдесят три) грн. 54 коп. та судових витрат в сумі 1 700 (одної тисячі сімсот) грн. 00 коп., як сплаченого судового збору, і 120 (сто двадцять) грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

У задоволенні вимоги про поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа у справі № 2-331/10 відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Головуючий: Ганько І. І.