Номер провадження: 22-ц/813/1354/19
Номер справи місцевого суду: 1512/2-2199/11
Головуючий у першій інстанції Огренич І.В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 1512/2-2199/11

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Віцько А.І.,

учасники справи:

- позивач публічне акціонерне товариство «Укргазбанк»;

- відповідач ОСОБА_1 , правонаступником якої є малолітня ОСОБА_2 , законним представником якої є ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , правонаступником якої є малолітня ОСОБА_2 , законним представником якої є ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_1 , правонаступником якої є малолітня ОСОБА_2 , законним представником якої є ОСОБА_3 , до публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» про визнання недійсними кредитного договору, додаткового договору та доповнень до кредитного договору, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк», поданою представником ОСОБА_4 Оленою ОСОБА_5 , на рішення Київського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Огренич І.В. о 17 годині 10 хвилині 04 лютого 2015 року,

встановив:

У березні 2009 р. публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі Банк) звернулося до суду з вищезазначеним неодноразово уточненим у грудні цього ж року, листопаді 2010 року, вересні 2011 року, січні, травні, червні, жовтні 2012 року та грудні 2014 року позовом, в якому остаточно просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № 204/п від 22.08.2006 р. станом на 03.11.2014 року в розмірі 73 6671,81 доларів США та 200 7225, 90 грн.. Також позивач просить стягнути з ОСОБА_1 судові витрати.

Банк обґрунтовує свої вимоги тим, що 22 серпня 2006 р. між Банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №204/П. 29 січня 2007 р. було укладено договір про зміни та доповнення до кредитного договору, згідно з яким остання отримала кредит у сумі 454 000 доларів США, строком до 21 серпня 2026 р., зі сплатою відсотків у розмірі - 14,5%. У зв`язку з несвоєчасним поверненням кредитних коштів та несплатою відсотків за користування кредитними коштами виникла заборгованість у вищевказаному розмірі, яка не погашена. Банк вимушений звернутись до суду з вказаним позовом (Т. 1, а. с. 3 6, 79 80, 134, 184 185, 201 - 202, Т. 2, а. с. 1 - 2, 30 31, Т. 4, а. с. 54 - 60).

Не визнавши первісний позов Банку у травні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищезазначеним зустрічним позов, в якому просить визнати недійсними: 1) кредитний договір № 204/П від 22.08.2006 р.; 2) додатковий договір від 29.01.2007 р. про зміни та доповнення до кредитного договір № 204/П від 22.08.2006 р..

ОСОБА_1 обґрунтовує свої зустрічні вимоги тим, що спірні кредитний договір та додатковий договір були підписані під впливом обману, оскільки узгоджені у договорі розміри відсоткової ставки за кредитом, ціна договору та розмір фактичного здороження кредиту в кінці періоду кредитування не відповідають фактичним, встановленим у договорі розмірам, що є порушенням Закону України «Про захист прав споживачів» (Т. 3, а. с. 214 217).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2015 р. у задоволенні вищезазначених позовних вимог Банку відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано кредитний договір № 204/П від 22 серпня 2006 р., укладений між ВАТ АБ «Укргазбанк» в особі директора Одеськой філії ВАТ АБ «Укргазбанк» - ОСОБА_6 . ОСОБА_7 , з однієї сторони, та ОСОБА_1 , з другої сторони недійсним. Визнано додатковий договір про зміну та доповнення до кредитного договору № 204/П від 22 серпня 2006 р., укладений 29 січня 2007 р. між ВАТ АБ «Укргазбанк» в особі директора Одеськой філії ВАТ АБ «Укргазбанк» - ОСОБА_8 , з однієї сторони, та ОСОБА_1 , з другої сторони недійсним.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що згідно висновку експертизи не підтверджується борг в розмірі 63 851,02 долара США. Реальна процентна ставка більше ніж встановлена у договорі. Розмір процентної ставки відноситься до істотних умов кредитного договору. Зміни до кредитного договору вносилися філією без узгодження з Банком. Факт приховування Банком загальної вартості кредиту свідчить про здійснення останнім нечесної підприємницької діяльності, умисне введення позичальника в оману (Т. 4, а. с. 136 139).

На вказане рішення суду першої інстанції Банк подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2015 р. скасувати. Ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Банку у повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвалене судом першої інстанції рішення є незаконним, містить неправильно встановлені обставини, що мають значення для справи. Оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказує, що уклавши кредитний договір та додатковий договір на умовах, які в них вказані, ОСОБА_1 фактично погодилась з тим, що вона має можливість виконувати умови цього договору належним чином, вона усвідомлювала свої дії та розуміла їх наслідки. Експертний висновок не надає однозначної відповіді, що під час укладення кредитного договору відповідач приховав від позивача повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупності вартості кредиту, вказав в договорі занижені значення показників суттєвих умов договору.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12 січня 2016 р. рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2015 р. скасовано та закрито провадження у справі на підставі ст. ст. 205, 310 ЦПК України (в редакції чинній на час постановлення ухвали) у зв`язку з відсутністю правонаступника відповідача (Т. 4, а. с. 191 192 зворотна сторона).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.12.2016 р. ухвалу апеляційного суду Одеської області від 12 січня 2016 р. скасовано. Справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Наведена ухвала суду касаційної інстанції мотивована тим, що після відкриття апеляційного провадження у справі та призначення справи до розгляду стало відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (Т. 4, а. с. 160). Скасовуючи рішення суду першої інстанції та закриваючи провадження у справі, апеляційний суд, встановлюючи коло спадкоємців обмежився лише відповіддю державного нотаріуса Третьої державної нотаріальної контори Савицької О.Ю. від 29 жовтня 2015 р. № 5370/02-14 про відмову від прийняття спадщини ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_11 після смерті ОСОБА_1 , а також відповіддю комунального підприємства з якої вбачається, що останнє не володіє інформацією про власника будинковолодіння та осіб, які зареєстровані у ньому.

Апеляційний суд не звернув увагу на те, що у спадкодавця було троє дітей (Т. 1, а. с. 221) двоє із яких - ОСОБА_12 та ОСОБА_13 відмовилися від прийняття спадщини. Однак у матеріалах справи та у відповіді нотаріальної контори, відсутня інформація щодо відмови або прийняття спадщини батька малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , або особи яка нею опікується, або ж дозволу органу опіки та піклування на відмову від прийняття спадщини неповнолітньою донькою спадкодавця.

Апеляційний суд дійшов передчасного висновку про закриття провадження у справі на підставі п. 6 ст. 205 ЦПК України (в редакції 2004 року), не з`ясувавши належним чином наявність усіх спадкоємців після смерті позивача за зустрічним позовом (Т. 4, а. с. 223 225).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15.08.2017 р. (Т. 5, а. с. 135 136) до участі у справі залучено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , законним представником якої є ОСОБА_3 , в якості правонаступника померлої відповідачки ОСОБА_14 ..

Під час продовження розгляду справи, представник Банку в судовому засіданні підтримав викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог Банку та відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_14 ..

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщалися належним чином належним чином.

Судові повістки, направлені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за встановленими апеляційним судом адресами про їх виклик у судове засідання, призначене на 13.06.2019 року, повернулися з приміткою пошти «Не проживає».

Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради представника у судове засідання не направила. Причини неявки представника не повідомила. Заяв та клопотань не надала.

Частиною 2 ст. 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, неодноразове призначення справи до розгляду, баланс інтересів сторін у вирішені спору, освідомленість учасників справи про її розгляд, думку осіб, які прийняли участь у судовому засіданні про можливість розгляду справи, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її інших учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів не погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів невірно встановив обставини по справі, дійшов неправильного вищезазначеного висновку про відмову у задоволенні первісного позову Банку та про задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 .. Висновки суду не відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 11, 15, 203, 215, 266, 509, 525, 526, 530, 612, 629, 1054, 1282 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 263, 264 ЦПК України) права.

Згідно наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

22 серпня 2006 р. між ОСОБА_1 та ВАТ АБ «Укргазбанк» в особі Одеської філії ВАТ АБ «Укргазбанк» було укладено кредитний договір № 204/П згідно умов якого, Банк надав відповідачці кредит в сумі 360000 доларів США зі строком користування кредитними коштами до 21 серпня 2026 р., із сплатою 12,5% річних.

29 січня 2007 р. між ОСОБА_1 та ВАТ АБ «Укргазбанк» в особі Одеської філії ВАТ АБ «Укргазбанк» було укладено додатковий договір про зміни та доповнення до кредитного договору № 204/П від 22 серпня 2006 р., згідно умов якого, сума отриманого кредиту була збільшена до 454 000 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом виходячи з 13,5 % річних.

Відповідно до статуту ПАТ АБ «Укргазбанк» від 01 липня 2011 р. найменування позивача було змінено з ВАТ АБ «Укргазбанк» на ПАТ АБ «Укргазбанк», зміну найменування Банку зареєстровано у Державному реєстрі юридичних осіб.

Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору №204/п, наданому до суду позивачем, ОСОБА_1 , станом на 03 листопада 2014 р., ОСОБА_1 має заборгованість за кредитом в розмірі 736671,81 доларів США та 2007225,90 грн. з яких: - заборгованість за кредитом строкова 2698000,00 доларів США; - заборгованість по кредиту прострочена - 136800 доларів США; - заборгованість по процентах поточна - 462,41 доларів США; - заборгованість по процентах прострочена - 329609,40 доларів США; - пеня за прострочення сплати процентів 591661,31 грн.; - пеня за прострочення сплати кредиту 1415564,59 грн..

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі. Надав позичальнику кредит в розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Кредит був наданий відповідачці на умовах строковості, платності, забезпеченості та цільового використання.

Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, під час продовження розгляду справи, а саме 25 квітня 2017 р. колегією суддів апеляційного суду Одеської області була витребувана в Третьої державної нотаріальної контори спадкова справа № 496/2015 від 26.05.2015 р., відкрита після смерті ОСОБА_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 (Т. 5, а. с. 4 - 5), яка надійшла до суду та з відомостей якої вбачається, що до нотаріальної контори надійшли заяви про відмову від прийняття спадщини за законом до майна померлої ОСОБА_1 : 28 липня 2015 р. заява за № 1771 від ОСОБА_9 (мати померлої); 28 ІНФОРМАЦІЯ_4 2015 р. заява за № 1771 від ОСОБА_10 (батько померлої); 31 ІНФОРМАЦІЯ_4 . заява за № 1824 віл ОСОБА_11 (сина померлої); ІНФОРМАЦІЯ_4 . заява за № 1824 від ОСОБА_11 (доньки померлої).

Разом з тим, з матеріалів спадкової справи вбачається, що у ОСОБА_1 троє дітей. Зокрема третя дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (Т. 5, а. с. 101 - 102). Оскільки в матеріалах спадкової справи були відсутні відомості щодо відмови від прийняття спадщини батьком ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 . або особи яка опікується ОСОБА_2 . або ж дозволу органу опіки та піклування на відмову від прийняття спадщини Домніковою В.О., колегією суддів апеляційного суду Одеської області ухвалою від 15 серпня 2017 р. було залучено до участі у справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в якості правонаступника відповідачки ОСОБА_1 , законним представником якої є - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, в якості третьої особи (Т. 5, а. с. 135 - 136).

Частиною першою статті 48 ЦПК України передбачено, що сторони в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Статтею 37 ЦПК України (в редакції 2004 р.) передбачено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

При процесуальному правонаступництві має місце перехід прав та обов`язків під час процесу від однієї особи, яка була стороною чи третьою особою у справі, до іншої, яка є правонаступником.

Основою процесуального правонаступництва є правонаступництво у матеріальних правах та обов`язках. За загальним правилом, процесуальне правонаступництво можливе не з усіх вимог, а тільки з тих, які мають майновий характер.

Отже, ОСОБА_2 , як неповнолітня особа, фактично прийняла спадщину, є правонаступником померлої ОСОБА_1 ..

Ухвалою Київського районного суду м. Одеса від 27.02.2013 р. було задоволено клопотання ОСОБА_1 про призначення судової економічної експертизи по справі, призначено судово-економічну експертизу.

14.08.2013 р. до апеляційного суду надійшов Висновок № 1313/1314 судово-економічної експертизи від 30.07.2013 р. (Т. 2, а. с. 182).

Визначаючи розмір заборгованості, яка підлягає стягненню на користь Банку, колегія суддів враховує висновки судово-економічної експертизи від 30.07.2013 р. (Т. 2, а. с. 184 214) та додаткові пояснення експерта (Т. 3, а. с 176 178, 203) і виходить з наступного.

Згідно вказаного Висновку експертизи не підтверджується ані даними аналітичного обліку, ані первинними бухгалтерським документами борг у сумі 63 851,02 долара США. Таким чином, загальний розмір боргу за кредитом та процентами, який необхідно стягнути на користь Банку, становить 556 976 доларів США = 620 827 доларів США - 63 851,02 долара США, з яких: - заборгованість по тілу кредиту 367 604 долара США, що згідно курсу НБ України станом на 09 жовтня 2012 року становить 2 938 259 грн.; - заборгованість про процентами 189 372 долара США, що згідно курсу НБ України станом на 09 жовтня 2012 року становить 1 513 650 грн..

Загальний розмір боргу по пені, який необхідно стягнути на користь Банку,становить - 95 475 грн., яка складається з: - пеня по кредиту - 27 767 грн.; - пеня по процентам 67 708 грн..

Колегія суддів також звертає увагу, що у будь-якому випадку правонаступник ОСОБА_1 . зобов`язаний погасити борг в межах вартості спадкового майна (ст. 1282 ЦК України).

Колегія суддів відхиляє наданий Банком розрахунок заборгованості станом на 03.11.2014 р. і визначає розмір заборгованості саме станом на 09 жовтня 2012 року, оскільки як вказувалося вище предметом експертного дослідження була заборгованість саме станом на 09.10.2012 р.. Згідно висновку експертизи не увесь розмір боргу, визначений Банком станом на 09.10.2012 року, підтверджується даними аналітичного обліку та первинними бухгалтерським документам.Відповідність розміру заборгованості станом на 03.11.2014 р. вимогам кредитного договору, даним аналітичного обліку та первинним бухгалтерським документамБанком не доведена.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позову ОСОБА_1 до Банку про визнання недійсним вищезазначеного кредитного договору, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Стаття 203 ЦК України закріплює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Як вбачається з матеріалів справи, не заперечується відповідачем, спірний кредитний договір підписаний Луценко О.Е., певний час він нею виконувався, що свідчить про погодження та фактичне виконання умов договору позичальником.

Відповідно до частини першої статті 627, частини першої статті 628, статті 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Сторони спірного кредитного договору на добровільних засадах визначили усі його умови, які викладені чітко і зрозуміло.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у кредитному договорі зазначається річна процентна ставка за кредитом.

Пунктом 1.1 наведеного кредитного договору зазначено, що Банк надає Позичальнику кредит із сплатою процентів за користування кредитом виходячи з 12,5 % річних для придбання домоволодіння.

Тож, річна процентна ставка - це плата за користування позичальником кредитними коштами, розмір якої і порядок сплати та нарахування встановлюється договором.

Відтак, проценти, що сплачує позичальник за користування кредитом, є ціною договору, і ця ціна, як істотна умова договору, прямо в ньому зазначена (п. 1.3.1).

На відміну від річної процентної ставки реальна процентна ставка істотною умовою кредитного договору не являється.

Так, поняття терміну «реальна процентна ставка» визначено в п. 3.3 розд. З Постанови НБУ № 168, відповідно до якого банки зобов`язані в кредитному договорі (або в додатку до нього - п. 3.1 Постанови) зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту за формулою.

Таким чином, реальна процентна ставка розраховується за наведеною в Постанові № 168 формулою, виходячи із загальної суми вартості всіх витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, погашенням кредиту та витратами на сплату процентів, комісій, платежів третім особам - за нотаріальне посвідчення договору іпотеки, страхування застави, тощо для розуміння позичальником того, якою є реальна процентна ставка, якщо її розрахувати із загальної суми всіх його витрат.

Тож, реальна процентна ставка і процентна ставка, зазначена в договорі, яка є платою позичальником за користування кредитними коштами, не є тотожними поняттями.

Твердження відповідача, що кредитний договір не відповідає вимогам діючого законодавства та порушує права відповідача, як споживача кредитних послуг, зокрема, і тому, що з наданого розрахунку не вбачається повної орієнтовної вартості кредиту, договір підписано під впливом обману, ціна договору та розмір фактичного здороження кредиту в кінці періоду кредитування не відповідають фактичним встановленим у договорі розмірам, судова колегія вважає безпідставними.

Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

У пункті 14 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз`яснено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема статті 215, 1048-1052, 1054-1055 ЦК України, статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ч. 2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Відповідно до ст. 18 цього ж Закону, яка регулює визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Підписуючи кредитний договорі, а у подальшому і договір іпотеки, позичальник погодилася з усіма умовами щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом в строки, встановлені договором.

У разі незгоди позичальника з умовами кредитного договору або відсутності, як на її думку, будь-яких додаткових умов договору, вона мала можливість протягом певного часу відмовитися від його укладення, звернутися до Банку за будь-якими роз`ясненнями, пропозиціями щодо внесення змін до договору. Однак з часу його укладання та до часу її звернення із зустрічними вимогами до Банку ОСОБА_1 своєї незгоди з діючими графіками Банку та існуючими обов`язковими платежами, не висловлювала. ОСОБА_1 звернулася із вимогами про визнання кредитного договору недійсним тільки після звернення Банку з позовом про стягнення боргу.

Судова колегія приходить до висновку, що докази про те, що умови договору є несправедливими, відсутні. Договір був укладений за участю і згодою позичальника та відповідно не порушує жодного принципу договірних зобов`язань. Доказів про те, що внаслідок укладання цього договору існує суттєвий дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, несправедливих умов та інформацію про умови кредитування і сукупну вартість кредиту відповідно зі ст. 18 Закону України не надано.

Доводи відповідача про те, що кредитний договір не відповідає вимогам закону, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, тому є безпідставними.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 необхідно відмовити, виходячи з вищевказаного обґрунтування.

Таким чином, апеляційна скарга Банку є частково обґрунтованою, а тому підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову Банку та відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 за вищевказаного обґрунтування.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, необхідно змінити розподіл судових витрат. На підставі ст.ст. 133, 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь Банку понесені ним та документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог (79%), у розмірі 3 875 грн. = (1 700 грн. + 1 827 грн. + 1 378 грн.) х 79%.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк», подану представником Недзельською Оленою Іванівною, задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2015 року- скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , правонаступником якої є малолітня ОСОБА_2 , законним представником якої є ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , правонаступника померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 , в межах вартості майна, одержаного у спадщину, на користь публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» (03087, м. Київ, вул. Єреванська, 1, Код ) заборгованість за кредитним договором № 204/п від 22 серпня 2006 року зі змінами та доповненнями від 29 січня 2007 року станом на 09 жовтня 2012 року в розмірі: 1) заборгованість по кредиту та процентам у загальному розмірі - 556 976 (п`ятсот п`ятдесят шість тисяч дев`ятсот сімдесят шість) доларів США, що згідно курсу НБ України станом на 09 жовтня 2012 року становить 4 451 909 (чотири мільйона чотириста п`ятдесят одна тисяча дев`ятсот дев`ять) грн., яка складається з: - заборгованість по кредиту 367 604 (триста шістдесят сім тисяч шістсот чотири) долара США, що згідно курсу НБ України станом на 09 жовтня 2012 року становить 2 938 259 (два мільйона дев`ятсот тридцять вісім тисяч двісті п`ятдесят дев`ять) грн.; - заборгованість про процентами 189 372 (сто вісімдесят дев`ять тисяч триста сімдесят два) долара США, що згідно курсу НБ України станом на 09 жовтня 2012 року становить 1 513 650 (один мільйон п`ятсот тринадцять тисяч шістсот п`ятдесят) грн.; 2) пеню у загальному розмірі - 95 475 (дев`яносто п`ять тисяч чотириста сімдесят п`ять) грн., яка складається з: - пеня по кредиту - 27 767 (двадцять сім тисяч сімсот шістдесят сім) грн.; - пеня по процентам 67 708 (шістдесят сім сімсот вісім) грн., в межах вартості спадкового майна.

В задоволенні решти позовних вимог про стягнення заборгованості відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , правонаступником якої є малолітня ОСОБА_2 , законним представником якої є ОСОБА_3 , до публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» про визнання недійсними кредитного договору, додаткового договору та доповнень до кредитного договору відмовити.

Здійснити перерозподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» (03087, м. Київ, вул. Єреванська, 1, Код ) судовий збір у сумі 3 875 (три тисячі вісімсот сімдесят п`ять) грн..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 03 липня 2019 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе